Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 29 червня 1974 року з відповідачем зареєстрували шлюб. У сторін є донька, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою відповідача. Позивачка є з інвалідністю першої групи по зору, потребує часткової сторонньої допомоги, однак тепер не може її отримати. З 28 жовтня 2011 року місце реєстрації [PERSON] за адресою: вул. О. Бочковського, 2, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Тепер житло за цією адресою є аварійним, непридатним для проживання. [PERSON] може доглядати за позивачкою, однак не може цього робити, оскільки відповідач заперечує проти реєстрації позивачки за адресою його місця проживання. У березні 2016 року позивачка дізналась, що у [PERSON] є інша сімя. Відповідач проживає разом з іншою жінкою в її житлі, а тому не потребує проживання у квартирі за його місцем реєстрації. З часу призначення позивачці інвалідності, [PERSON] припинив надавати їй матеріальну допомогу, а також будь-яку іншу допомогу. Пенсії, що позивачка тепер отримує недостатньо для її забезпечення, потрібні кошти на сторонній догляд. До початку розгляду справи по суті [PERSON] змінили предмет і підставу позову у частині однієї із заявлених позовних вимог, просить зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житлом за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення до цього житла та передачі ключів від замків вхідних дверей з тих підстав, що наймач управі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди не потрібно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Представник суду пояснив, що відповідач має можливість утримувати позивачку. [PERSON] у спірному житлі не проживає, оскільки відповідач заперечує проти цього, однак інший співвласник житла надав згоду на проживання позивачки. [PERSON] суду пояснила, що інший співвласник спірного житла надала згоду на проживання у ньому, однак відповідач заперечує проти цього. [PERSON] зобовязаний сплачувати їй аліменти, оскільки у нього більший розмір пенсії. Разом з відповідачем не проживають чотири місяці. Донька сторін не проживає у спірному житлі, оскільки відповідач їй не дозволяє проживати. Зазначає, що відповідач тепер у спірному житлі не проживає, а переїхав проживати до іншої жінки. Розмір її пенсії становить 1580 грн. Тепер проживає одна. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що [PERSON] є з інвалідністю третьої групи внаслідок професійного захворювання. Пенсія відповідача є його єдиним доходом. [PERSON] отримує пенсію у розмірі, що відповідає прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені десять років назад, а тому з цього часу разом не проживають, не ведуть спільного господарства. [PERSON] має на праві власності майно та житло, землю. Позивачка не має права користування спірним житлом, не є власником цього житла та не зареєстрована у ньому. Дохід відповідача виключно від пенсії. Ніхто не чинив перешкод позивачці у користуванні квартирою, за ключами позивачка не зверталась, доказів вчинення перешкод не надано. Той факт, що сторони не спілкуються не свідчить про вчинення [PERSON] перешкод у користуванні житлом. Представник Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначає, що дає згоду на вселення [PERSON] до житла за адресою: [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення учасника справи, представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом установлено, що 29 червня 1974 року між [PERSON] та [PERSON] у Долинському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області укладено шлюб, актовий запис № 68 (а. с. 5). У сторін є донька, [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 861896 від 10 червня 2015 року, [PERSON] є з інвалідністю першої групи по зору, потребує часткової сторонньої допомоги (а. с. 7). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 876014 від 5 березня 2012 року, [PERSON] є з інвалідністю третьої групи, протипоказана важка фізична праця, психоемоційні навантаження (а. с. 32). За змістом ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. За змістом ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, зокрема з 1 грудня - 1247 грн. Згідно довідки Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області № 803 від 15 грудня 2016 року, розмір пенсії [PERSON] у грудні становить 1435,30 грн. Відповідно до повідомлень про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги до особової справи № 3210, [PERSON] користується субсидією за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-21). За змістом довідки Долинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 19 січня 2017 року, розмір пенсії [PERSON] становить 2423,55 грн (а. с. 25). Отже, зважаючи на те, що розмір пенсії [PERSON] є більшим за встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, відповідно у розумінні ст. 75 СК України є такою, що не потребує матеріальної допомоги, а відтак заявлені у цій частині вимоги є необґрунтованими. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 375, виданого 24 листопада 2006 року бюро по приватизації житлового фонду при виконавчому комітеті Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 37). Судом установлено, що зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 103026485 від 8 листопада 2017 року, [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. [PERSON] (попередня назва Щорса), 2, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Отже, вищезазначені правила регулюють правовідносини, що склались між наймачем, тобто особою, яка винаймає житло у власника, а також членами сімї наймача, а не між власником житла та членами його сімї. Саме за вищезазначених підстав позивачкою [PERSON] заявлено вимоги цього позову про зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні житлом за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення позивачки до цього житла та передачі ключів від замків вхідних дверей. Судом також установлено, про що вище зазначено, що спірне житло за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності крім відповідача також [PERSON], яка є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Житло належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно заяви [PERSON], дає згоду на вселення позивачки [PERSON] до житла за адресою: [ADDRESS]. За змістом ст. ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За своєю правовою природою право члена сімї власника житла користуватися цим житлом є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що воно встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Пунктом 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право користування (сервітут). Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою негаторного позову є посилання заінтересованої особи на належне право, зокрема користування, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цієї правомочності. При цьому для задоволення вимог особи достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи підставу позову, зміст позовних вимог, а також докази надані суду на підтвердження вимог, суд уважає поданий позов необґрунтований в задоволенні якого слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed