Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України, за участю третіх осіб: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилаєтсья на те, що вона працювала у Державній адміністрації залізничного транспорту України. Наказом Виконуючого обов`язки генерального директора Укрзалізниці Жураківського В.О. від 19 серпня 2014 року №1700/ос, [PERSON] старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень структурних підрозділів Головного Управління контролю аудиту Укрзалізниці, звільнено у зв`язку зі скороченням штату, по п. 1 ст.40 КЗпП Украни з 20.08.2014. Проте з 20.08.2014 року [PERSON] перебувала на лікарняному, і про існування якого їй стало відомо пізніше, але з самим наказом вона не ознайомлена. В подальшому, наказом Укрзалізниці були внесені зміни до цього наказу про її звільнення. Наказом від 27.10.2014 року за № 3943/ос, [PERSON] звільнено з 16 жовтня 2014 року з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з роботи [PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Генерального директора державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) Остапюка Бориса Ярославовича, треті особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Грищенко Юрій Михайлович, Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України Бурбак Максим Юрійович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою від 04 лютого 2015 року Печерський районний суд міста Києва у цивільній справі № 757/29564/14-ц - ухвалив: Визнати мирову угоду сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), В подальшому позивача було поновлено на посаді. Проте, позивача було поновлено на роботі після звільнення, але середній заробіток за час вимушеного прогулу не було виплачено. За таких умов позивач вважає, що у неї виникло право для звернення до суду за захистом своїх прав про стягнення коштів з відповідача середнього заробітну за час вимушеного прогулу, який становить 77712,35 гривень. 29.01.2018 року від Державної адміністрації залізничного транспорту України надійшов відзив на позовну заяву, в якій останнє заперечує щодо позову, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що між сторонами укладено мирову угоду, та поновлено на посаді. Вищезазначена ухвала набрала законної сили в порядку встановленим чинним законодавством України та не була оскаржена сторонами до суду апеляційної інстанції, крім того у вказаній мировій угоді не порушувалось питання щодо виплати грошових коштів. 29.01.2018 року від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог оскільки між сторонами при укладенні мирової угоди не порушувалось питання щодо виплати вказаних коштів, а відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.02.2020 року від представника позивача надійшла письмова заява про відмову від позовних вимог в частині періоду (часу) вимушеного прогулу та розміру (суми) стягнення середнього заробітку період з 16.10.2014 по 04.02.2015, що складає 112 днів вимушеного прогулу. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2015 року по 19.03.2015 року у сумі 21558,91 грн, просила задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи- 2в судове засідання не з`явився про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За наведених обставин, враховуючи думку учасників, що беруть участь у справі, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній даних. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на роботу до Державної адміністрації залізничного транспорту України [PERSON] , було переведено з Південно-Західної залізниці згідно наказу від 01.03.2000 року № 133 та одночасно призначено на посаду провідного інженера Відділу методології і розвитку системи КТО Управління методології і розвитку системи КТО Головного управління комплексного транспортного обслуговування. Згодом, наказом від 31.07.2000 № 614 позивача переведено на посаду контрольного-ревізійного відділу Головного комерційного управління з01.08.2000, а з попередньої звільнено. В подальшому наказом Укрзалізниці позивача було призначено на посаду економіста 1 категорії відділу претензій на не збережені перевезення Управління регулювання претензій цього Головного управління. Наказом від 02.01.2002 № 4 призначено на посаду провідного інженера контрольно-ревізійного відділу Головного комерційного управління з 02.01.2002 року. Після цього наказом Укрзалізниці від 25 травня 2006 року № 490/ос позивача переведено з Головного комерційного управління на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень управління по ревізії та контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Головного управління ревізій та контролю фінансово-господарської діяльності Укрзалізниці з 16.06.2006 року. Відповідно до наказу Укрзалізниці від 11 жовтня 2007 року № 775/ос позивача переведено з Головного управління ревізій та контролю фінансово-господарської діяльності на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Головного управління контролю та внутрішнього аудиту Укрзалізниці з 11 жовтня 2007 року. Наказом Виконуючого обов`язки генерального директора Укрзалізниці Жураківського В.О. від 19 серпня 2014 року №1700/ос, [PERSON] старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень структурних підрозділів Головного Управління контролю аудиту Укрзалізниці, звільнено у зв`язку зі скороченням штату, по п. 1 ст.40 КЗпП Украни з 20.08.2014. Проте з 20.08.2014 року [PERSON] перебувала на лікарняному, і про існування якого їй стало відомо пізніше, але з самим наказом вона не ознайомлена. В подальшому, наказом Укрзалізниці були внесені зміни до цього наказу про її звільнення. Наказом від 27.10.2014 року за № 3943/ос, [PERSON] звільнено з 16 жовтня 2014 року з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з роботи [PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Генерального директора державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниці) Остапюка Бориса Ярославовича, треті особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці Грищенко Юрій Михайлович, Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України Бурбак Максим Юрійович про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2014 року відкрите цивільне провадження у справі № 757/29564/14-ц за позовом [PERSON] . 03 лютого 2015 року під час проведення судового розгляду справи позивач та Укрзалізниця, як сторони цивільного провадження звернулись до суду з заявою про укладення мирової угоди та закриття провадження у справі з цих підстав. 04 лютого 2015 року Печерський районний суд міста Києва ухвалою у цивільній справі № 757/29564/14-ц - ухвалив: Визнати мирову угоду сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту ( Укрзалізниця), Сторони дійшли до згоди щодо врегулювання спорів, що єпредметом позову шляхом укладення мирової угоди на викладених нижче умовах: поновити [PERSON] на роботі в Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на посаді ггаршого ревізора з контролю доходів Управління контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці. Цією ж ухвалою провадження у даній справі закрито. 19 березня 2015 року наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України ( Укрзалізниця) № 255/ос «про поновлення на роботі за рішенням суду» - Скасовано наказ про звільнення з посади старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних перевезень структурних підрозділів управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту [PERSON] від 27.10.2014 № 3943 16 жовтня 2014 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді старшого ревізора зідділу з контролю від вантажних перевезень структурних підрозділів управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень структурних підрозділів Головного управління контролю та внутрішнього аудиту з 17 жовтня 2014 року, відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2015р. справа № 757/29564/14-ц. Таким чином позивача було поновлено на роботі після звільнення, але середній заробіток за час вимушеного прогулу не було виплачено. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.02.2015 по 19.03.2015 року складає 43 дні, 501,37 грн.*43 дні=21558,91 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування. Поряд із цим, вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі звернення власника із заявою до виконавчої служби про роз`яснення якихось обставин, які на думку власника ускладнюють виконання рішення суду. У зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. На підставі ст. 236 КЗпП України, суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити позичачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 43 дні в загальній сумі 21558,91 грн., що розраховується за наступною формулою: 43 дні - період вимушеного прогулу (з 05.02.2015 по 19.03.2015) х 501,37 грн. - розмір його середньоденного заробітку = 21558,91 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що проведений розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 43 дні за період вимушеного прогулу (з 05.02.2015 по 19.03.2015) х 501,37 грн. - розмір його середньоденного заробітку = 21558,91 грн. проведений у відповідності до вимог закону й повинен покладатися в основу рішення, тому, заявлені позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Державної адміністрації залізничного транспорту України, третя особи: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки при поданні позову до суду позивач відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved