Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.06.2015 року, просила розірвати договір побутового підряду на ремонт-реставрацію надмогильного пам'ятника, укладений у травні 2013 року між нею та відповідачем, стягнути з останнього на свою користь подвійну суму завдатку в розмірі 6000 грн., а також моральну шкоду в сумі 15000 грн. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що у травні 2013 року між нею та відповідачем в усній формібув укладений договір побутового підряду. Згідно з цим договоромвідповідач зобов'язувався провести ремонт-реставрацію надмогильного пам'ятника, який знаходиться на кладовищі у с. Острів Сокальського району, в строк до 31.07.2013 року. У свою чергу вона повинна була прийняти виконану роботу та оплатити її у сумі 6000 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань нею було передано відповідачеві 3000 грн. В указаний строк обумовлені договором роботи відповідачем виконані не були, у зв'язку з чим сторони погодили строк виконання робіт до кінця серпня 2013 року. Відповідач взятого на себе зобов'язання не виконав, зобов'язавшись його виконати протягом 2014 року. Оскільки й у цей строк відповідач свого зобов'язання не виконав вона звернулася до суду з цим позовом. Вважає, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000 грн. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та додала, що у травні 2013 року між нею та відповідачем була усна домовленість щодо ремонту надмогильного пам'ятника. У зв'язку з цим нею було передано відповідачеві 3000 грн. завдатку на купівлю каменя. Відповідач свої зобов'язання не виконав. Вона просила повернути їй гроші, на що відповідач відмовив, пояснивши, що роботи будуть виконані весною наступного року та дав їй розписку. Також відповідачем була надана їй розписка у червні 2014 року після її звернення до відділу захисту прав споживачів. Проте останній не виконав робіт по ремонту пам'ятника по сьогодні. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні 18.05.2015 року позовних вимог не визнав та пояснив, що дійсно у травні 2013 року між ним, як підприємцем, та позивачем було укладено договір, за яким він зобов'язався здійснити ремонт-реставрацію надмогильного пам'ятника у строк до осені 2013 року. Роботу він не зміг виконати, оскільки домовився про закупівлю каменя з іншими людьми, які не виконали своїх зобов'язань перед ним. Передані позивачем кошти він прийняв як передоплату (аванс), а не як завдаток. У судове засіданні, призначене на 05.06.2015 року, відповідач та його представник не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкодило продовженню та завершенню судового розгляду за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. На підставі пояснень сторін та матеріалів справи судом установлено, що у травні 2013 року між позивачем та відповідачем, як підприємцем, в усній формі було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався за плату у 6000,00 грн. виконати ремонт-реставрацію надмогильного пам'ятника, що знаходиться у с. Острів Сокальського району, у строк до кінця серпня 2013 року, а позивач зобов'язалася прийняти та оплатити виконану роботу. 30.06.2013 року відповідач дав позивачеві розписку про те, що він отримав від неї 3000,00 грн. завдатку за проведення реставрації пам'ятника. Такі роботи зобов'язався виконати у 2014 році. Вартість усієї роботи становить 6000 грн. (а.с. 6). У своїй розписці від 18.06.2014 року (а.с. 7), виданій позивачеві, відповідач зобов'язався виконати ремонт-реставрацію пам'ятника (заміна старих деталей на нові) по замовленню до 20.08.2014 року та підтвердив те, що він отримав завдаток у сумі 3000,00 грн. у 2013 році. При цьому зазначив, що ремонтні роботи не були проведені у зв'язку з погодніми умовами. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 865 ЦК України (далі - ЦК) за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 866 ЦК договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Пунктом 2 ч. 1 ст. 872 ЦК передбачено право замовника, зокрема, вимагати розірвання договору побутового підряду якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору. Ураховуючи, що станом на 05.06.2015 року відповідач свого зобов'язання за укладеним із позивачем договором на ремонт-реставрацію пам'ятника, строк дії якого закінчився 20.08.2014 року, не виконав, чим з огляду на тривалий час, що минув, допустив істотний відступ від умов договору, суд дійшов висновку про розірвання цього договору, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Оскільки порушення зобов'язанняза договором на ремонт-реставрацію пам'ятника сталося з вини відповідача, підлягає задоволенню позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. завдатку та 3000,00 грн. у зв'язку з порушенням зобов'язання за договором побутового підряду. Твердження відповідача про те, що отримані ним від позивача 3000,00 грн. є не завдатком, а авансом не заслуговує на увагу, оскільки спростовується виданими ним розписками (а.с. 6, 7), зі змісту яких видно, що передана позивачем відповідачеві сума у 3000,00 грн. є саме завдатком. Стосовно дійсності правочину щодо завдатку суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216). Згідно з ч. 2 ст. 218 ЦК якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Ураховуючи передання позивачем 3000,00 грн. завдатку та прийняття такого відповідачем, підтверджене видачею двох розписок (а.с. 6, 7), суд доходить висновку про дійсність цього правочину. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 15000,00 грн., суд виходить за такого. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання може мати місце у тому разі, якщо таке передбачене договором або законом. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 21.03.1995 року (із змінами) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 року визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Оскільки підставою відшкодування позивачеві моральної шкоди не є хоча б один із зазначених випадків, а договірні відносини сторін не передбачають відшкодування моральної шкоди, у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Отже, позов задовольняється частково. Оскільки позивач на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial