Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 24.04.2015 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» був укладений інвестиційний договір № 4-006-267, предметом якого є інвестиційна участь інвестора у будівництві об»єкта нерухомості шляхом здійснення інвестиційних внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені договором, а після оформлення і реєстрації права власності фонду на квартиру, отримання інвестором квартири у власніть у порядку, що встановлений договором. Додатковою угодою від 29.04.2015 до інвестиційного договору від 24.04.2015 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» сторони узгодили, що [PERSON] має право діяти від імені та в інтересах інвестора в порядку та на умовах визначених догвоором щодо виконання основного зобов»язання інвестора, а саме зобов»язання по сплаті інвестиційних внесків та інших платежів згідно інвестиційного договору. Угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» та [PERSON] зараховані грошові зобов»язання між сторонами на суму 1250000,00 грн. в рахунок інвестиційного внеску і цей платіж прийнято відповідачем. В подальшому інвестор перерахував у визначені строки 20000,00 грн. [PERSON] зазначає, що в подальшому він не зміг внести своєчасно грошові кошти за інвестиційним договором, оскільки у ПАТ «Банк «Київська Русь», в якому був відкритий його рахунок та знаходилась значна сума коштів, 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію. За рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року, що набрало чинності 02.07.2015 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» було зобов»язано перерахувати кошти з рахунку позивача на рахунок відповідача, проте це рішення суду у період з 02.07.2015 року по 16.07.2015 року Уповноваженою особою не виконано. У зв»язку з тим, що позивач внслідок незаконних дій Уповноваженої особи, не зміг здійснити платіж за договором в сумі 1132950,00 грн.. а також у інвестора був відсутній належний обсяг коштів для сплати такої суми, інвестиційний договір було розірвано шляхом укладення договору про розірвання інвестиційного договору від 26.08.2015 . Згідно з умовами даного договору відповідач зобов»язався повернути на рахунок позивача у сумі 1221341,00 грн., утримавши 2% від суми інвестиційного договору у якості штрафу , що становить 48659,00 грн., протягом 15 робочих днів після укладення договору. Зазначена сума відповідачем була повернута поступово із порушенням строків. На підставі вимог ч.1 ст. 509, ст.ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України позивач заявив позову вимогу про стягнення з відповідача процентів за несвоєчасне виконання зобов»язання з врахуванням індексу інфляції в сумі 14632,47 грн. Крім того, позивач посилається на те, що відповіднодо Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промисловою палатою України засвідчено наявність форс-мажорних обставин та видано інвестору сертифікат від 15.09.2015 року №5056 по форс-мажорні обставини непереборної сили за інвестиційним договором , які виникли 17.07.2015 і тривають станом на дату видачі сертифікату. Про зазначені обставини інвестор повідомляв відповідача. Враховуючи викладене позивач вважає, що відповідачем безпідставно застосовано до нього штрафні санкції у розмірі 2% від суми інвестиційного договору в якості штрафу в сумі 48659,00 грн., яку він просить суд стягнути на його користь з відповідача. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., яка завдана йому внаслідок неправомірних дій відповідача - простроченням повернення коштів за інвестиційним договором та безпідставним застосуванням до нього штрафних санкцій та виявилась у психологічних переживаннях, загостренні загальних захворювань, порушенням стосунків з оточуючими через постійно пригнічений стан та дипресію. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Суду пояснив, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» діє в інтересах Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський», який не є юридичною особою, а тому його залучення в якості учасника судового розгляду неможливе. Представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не має право вимоги за договорами і не є інвестором у даних правовідносинах. Разом з тим, вважає, що відповідач прийняв до уваги обставини, що перешкоджали інвестору внести кошти та замість 5% штрафу, передбаченого п.7.4 договору, стягнув 2%, крім того повернув кошти так і не уклавши інвестиціного договору або договору купівлі-продажу з третью особою. Також звернув увагу суду на те, що інвестор могла вносити платежі, що вбачається з наявності у неї коштів, про що зазначено в декларації. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі,встановив обставини, що викладені нижче. 24.04.2015 між [PERSON] (інвестором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС», що діє від свого імені в інтересах Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський» (фондом) був укладений інвестиційний договір № 4-006-267, предметом якого є інвестиційна участь інвестора у будівництві об»єкта нерухомості шляхом здійснення інвестиційних внесків на умовах, в обсягах та в строки, що передбачені договором, а після оформлення і реєстрації права власності фонду на квартиру, отримання інвестором квартири у власніть у порядку, що встановлений договором. Угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» в своїх та в інтересах Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський» та [PERSON] зараховані грошові зобов»язання між сторонами на суму 1250000,00 грн. в рахунок інвестиційного внеску і цей платіж прийнято відповідачем. Даний договір сторони уклали маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги відповідно інвестиційного договору від 12.03.2015 року № 3-169-534, в яких фонд був боржником перед [PERSON] Слід зазначити, що [PERSON] не є стороною даних угод. В подальшому інвестор [PERSON] перерахувала у визначені строки 20000,00 грн., що підтверджено квитанціями а.с. 16,17. Додатковою угодою від 29.04.2015 до інвестиційного договору від 24.04.2015 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС», що діє від свого імені та в інтересах Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський» сторони в п.1 узгодили, що [PERSON] має право діяти від імені та в інтересах інвестора в порядку та на умовах визначених договором щодо виконання основного зобов»язання інвестора, а саме зобов»язання по сплаті інвестиційних внесків та інших платежів згідно інвестиційного договору. Сторони вирішили, що належним виконанням основного зобов»язання вважається як виконання його інвестором, так і виконання [PERSON] (п.2). Решта умов договору залишаються незмінними (п.5) (а.с.14). Аналізуючи викладені вище умови інвестиційного договору да додаткової угоди №1 до нього суд прийшов до висновку, що договірні відносини та зобов»язання виникли та існували виключно між сторонами договору - [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» яка діяла в інтересах своїх та Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський». Суд вважає, що участь [PERSON] в оплаті інвестиційних внесків не надає йому, ані прав інвестора, ані статусу учасника або сторони даного договору і жодних зобов»язань він перед фондом не має. А тому обставини, що виникли для [PERSON] у зв»язку з неможливістю здійснення оплати інвестиційних внесків , що пов»язані з введенням тимчасової адміністрації до ПАТ «Банк «Київська Русь», в якому зберігалися грошові кошти [PERSON], не є поважними на рахунок невиконання інвестором своїх зобов»язань і могли сприйматися відповідачем на власний розсуд. Судом встановлено, що відповідач прийняв до уваги причини неможливості сплати інвестиційних внесків інвестором та договором від 26.08.2015 сторони розірвали інвестиційний договір. При цьому в п. 1 сторони підтвердили отримання від інвестора коштів в сумі 1270000,000 грн., в п.2 визначили суму штрафу 2% - 48659,00 грн. та зобов»язання повернути інвестору 1221341,00 грн. протягом 15 робочих днів. Даний договір підписаний Фондом та інвестором [PERSON] без жодних зауважень (а.с.38). Сторони визнали, що гроші в зазначеній сумі [PERSON]повернуті. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач пом»якшив інвестору відповідальність, передбачену п.7.4 основного договору та замість 5% штрафу застосував 2% і при цьому до укладення інвестиційного договору з третьою особою або договіру купівлі-продажу квартири, як це передбачено в даному пункті у зв»язку з чим і не мав вільних грошових коштів для повернення. Разом з тим, заборгованість інвестора станом на 26.08.2015 року становила 10000 грн., і інвестор не заявила про неможливість сплати даної суми. Судом не встановлено наявності форс-мажорних обставин для [PERSON] стосовно можливості виконання умов інвестиційного договору, оскільки доказів того, що саме її рахунки знаходилися в ПАТ «Банк «Київська Русь» відсутні. А тому виданий сертифікат Торгово-промисловою палатою України №5056, яким вона засвідчує форс-мажорні обставини для [PERSON] на підставі документів : постанови правління Банку, рішень Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2015 та Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2015 , вимоги державного виконавця, суд вважає неналежним доказом наявності форс-мажорних обставин як для [PERSON] так і для позивача. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двої або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. За ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу (ст. 509 ч.2 ЦК України). Оскільки [PERSON] жодних договорів з відповідачем не укладав, грошові суми відповідно до умов інвестиційного договору та договору розірваня інвестиційного договору були повернуті не йому, а інвестору [PERSON], зобов»язань як відповідач перед позивачем так і позивач перед відповідачем не мають, то і вимогу позивача на підставі ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов»язання суд вважає безпідставною. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд також вважає необгрунтованими, оскільки судом не встановлено факту порушень відповідачем прав та інтересів позивача. Також суд враховує, що грошові суми відповідно до інвестиційного договору та договору про розірвання інвестиційного договору повернуті інвестору, і останній не заявив жодних претензій щодо неналежного виконання зобов»язань стороною у договорі. Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, на засадах розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про відмову [PERSON] в задловоленні позовних вимог.

Outcome: dismissed