Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

У грудні\~2016\~року до\~Ленінського районного\~суду м.\~Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом\~до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач, під час розгляду справи уточнював позовні вимоги, кінцево просив суд визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачами у листах № 03/06 від 02.06.15 та № 03/12 від 12.06.15, а саме: у листі № 03/06 від 02.06.15р.: «призначення іншого керівника в особі [PERSON] приведе до погіршення соціально-економічних показників, психологічного клімату в колективі, бо його не приймає, як першого керівника, близько 70% трудового колективу», «його призначення на посаду генерального директора нашого підприємства неминуче приведе до зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту», «повідомляємо Міністерство економічного розвитку та торгівлі (як роботодавця), Запорізьку обласну державну адміністрацію, Запорізьку міську раду та Національну службу посередництва та примирення про виникнення колективного трудового спору. Поряд із цим організаційний комітет, як представник трудового колективу, вийшов з пропозицією до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України утворити примирну комісію у кількості 6 чол. (по 3 чол. з кожної сторони) з метою вироблення рішення, що може задовольнити сторони трудового спору (конфлікту)». у листі № 03/12 від 12.06.15р.: «звертається до [PERSON] зі скаргою трудовий колектив ДП «Запоріжжястандартметрологія» щодо формального проведення конкурсу на заміщення вакантної посади генерального директора підприємства», «Колектив був просто обурений! Бо ми добре знаємо [PERSON] Він - колишній наш працівник, пропрацював з нами 15 років та зарекомендував себе з негативної сторони», «[PERSON] зовсім не має успішного управлінського досвіду. Випробувальний центр, яким він керував останні 5 років, з прибуткового став збитковим. Він не зміг утримати існуючих клієнтів і не шукав нових, не міг налагоджувати ділові звязки. Коли [PERSON] генеральний директор на оперативних нарадах став вказувати на недоліки, то [PERSON] написав заяву про звільнення безпосередньо перед проведенням акредитації НААУ його підрозділу. Він всім казав, що без нього підприємство акредитацію не пройде». Та протягом 10 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме направити листа де Премєр-міністра України та голові Запорізької обласної державної адміністрації із спростуванням викладеної у листах № 03/06 вій 02.06.15р. та № 03/12 від 12.06.15р. недостовірної інформації. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь моральну шкоду заподіяну внаслідок дій відповідачів в розмірі 90000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1929,21 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що у березні 2015 року він прийняв участь в конкурсному відборі на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія». На підставі рішення, прийнятого 18.05.15р під час закритого засідання постійно діючої комісії для проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки та визначення претендентів на посади керівників особливо важливих для економіки підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, він був оголошений переможцем конкурсного відбору на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія». Відповідно до протоколу засідання комісії, його перемога за результатами конкурсу є підставою для укладення відповідного контракту як із керівником ДП «Запоріжжястандартметрологія», однак цього зроблено так і не було через відсутність погодження кандидатури головою Запорізької обласної державної адміністрації. Запорізька обласна державна адміністрація не погодила позивача на посаду генерального директора ДП «Запоріжжястандартметрологія» на підставі скарг трудового колективу зокрема ДП «Запоріжжястандартметрологія». Вказані скарги, а саме листи № 03/06 від 02.06.15 та № 03/12 від 12.06.15 адресовані Запорізькій обласній державній адміністрації та Премєр-міністру України [PERSON], не є волевиявленням трудового колективу, а є фактичними твердженнями відповідачів, що паплюжать його честь, гідність та ділову репутацію. Позивачем також зазначено, що він має \~бездоганний послужний список, порушень службової дисципліни та законності не допускав і тому поширення про нього недостовірної негативної інформації, підриває його авторитет та завдає величезної шкоди його честі, гідності та репутації. А в результаті поширення недостовірної інформації про нього, яка порочить та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у значному погіршенні стосунків у сімї, що призвело до погіршення стану здоровя дружини позивача, у погіршенні стосунків із колегами що призвело до неможливості роботи за спеціальність, та яка підлягає відшкодуванню в силу закону одночасно із спростуванням поширеної інформації. Відповідачами по справі, надані письмові заперечення антологічного змісту, відповідно до яких травні 2015 року у присутності 117 працівників ДП «Запоріжжястандартметрологія» було обговорення підсумків конкурсу на заміщення посади генерального директора та прийнято рішення звернутися до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Запорізької ОДА, КМ України та ВР України із вимогою відмінити результати конкурсу на заміщення посади генерального директора та призначити [PERSON] генеральним директором підприємства, а також було затверджено склад організаційного комітету. 21 травня 2015 року за підписом трудового колективу підприємства (122 працівника) було направлено листа до Мінекономрозвитку України і до голови запорізької обласної державної адміністрації, в якому колектив висловив свою думку щодо рис характеру позивача та його професійності (невміння вести переговори, організувати роботу та колектив; діяльність позивача негативно вплинула на діяльність підприємства, зокрема порушені багаторічні зв'язки з клієнтами підприємства; за час керівництва позивача, структурний підрозділ із прибуткового перейшов у збитковий; були порушені багаторічні зв'язки з клієнтами підприємства; у робочий час займався аудиторською діяльністю не повязаною з діяльністю підприємства). 02 червня 2015 року від імені трудового колективу підприємства та за підписом організаційного комітету було направлено повідомлення про виникнення колективного трудового спору до Запорізької обласної державної адміністрації. 12 червня 2015 року від імені трудового колективу підприємства та за підписом організаційного комітету було направлено листа до Премєр Міністра України з проханням втрутитись в процес призначення генерального директора, висловивши своє судження, що переможець конкурсу колишній працівник, пропрацював на підприємстві 15 років та зарекомендував себе з негативної сторони, не мав достатніх технічних знань; що випробувальний центр, яким він керував останні 5-ть років, з прибуткового став неприбутковим. Відповідно до змісту вказаних листів вони є виключно оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, просять відмовити позивачу у відшкодуванні моральної шкоди за недоведеністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON] просили суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення сторін, дослідивши докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Статтею 297 ЦК України зазначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У відповідності до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вказано, що таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, в рамках досліджуваного предмету спору, до Запорізької державної адміністрації та до Премєр-міністра України, було направлено листи № 03/06 від 02.06.2015 року та № 03/12 від 12.06.2015 відповідно, за підписом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зі змісту вказаних листів, особи які їх підписали, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами трудового колективу ДП «Запоріжжястандартметрологія». Суду не надано доказів офіційного делегування цим особам повноважень трудового колективу ДП «Запоріжжястандартметрологія» тому, суд виходить з того що вказані особи діяли довільно, не на виконання якихось обов'язків та від свого імені. Тобто суд, розцінює інформацію викладену у листах, як особисту думку відповідачів. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Із роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Розглядаючи кожне з тверджень, які не думку відповідача підлягають спростуванню, а саме «призначення іншого\~керівника в\~особі [PERSON]\~приведе до\~погіршення соціально-економічних\~показників,\~психологічного клімату\~в колективі,\~бо його\~не приймає,\~як першого\~керівника,\~близько 70%\~трудового колективу»,\~«його призначення\~на посаду\~генерального директора\~нашого підприємства\~неминуче приведе\~до зміни\~існуючих соціально-економічних\~умов праці\~та виробничого\~побуту», «повідомляємо Міністерство економічного розвитку та торгівлі (як роботодавця), Запорізьку обласну державну адміністрацію, Запорізьку міську раду та Національну службу посередництва та примирення про виникнення колективного трудового спору. Поряд із цим організаційний комітет, як представник трудового колективу, вийшов з пропозицією до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України утворити примирну комісію у кількості 6 чол. (по 3 чол. з кожної сторони) з метою вироблення рішення, що може задовольнити сторони трудового спору (конфлікту)», «звертається до [PERSON] зі скаргою трудовий колектив ДП «Запоріжжястандартметрологія» щодо формального проведення конкурсу на заміщення вакантної посади генерального директора підприємства», «Колектив був просто обурений! Бо ми добре знаємо [PERSON] Він - колишній наш працівник, пропрацював з нами 15 років та зарекомендував себе з негативної сторони», «[PERSON] зовсім не має успішного управлінського досвіду. Випробувальний центр, яким він керував останні 5 років, з прибуткового став збитковим. Він не зміг утримати існуючих клієнтів і не шукав нових, не міг налагоджувати ділові звязки. Коли [PERSON] генеральний директор на оперативних нарадах став вказувати на недоліки, то [PERSON] написав заяву про звільнення безпосередньо перед проведенням акредитації НААУ його підрозділу. Він всім казав, що без нього підприємство акредитацію не пройде», суд рахує, що у своїх листах відповідачі реалізували своє право на звернення. Зі змісту листів убачається, що відповідачі звертаються до Запорізької державної адміністрації та до Премєр-міністра України, як до компетентного органу, та висловлюють свою незгоду з результатами проведеного конкурсу на заміщення посади державного службовця, посилаючись на особу переможця [PERSON] Вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особами конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів, того, що неправомірних дій відповідачів було порушено особисті немайнові права позивача тому суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed