Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], стверджуючи, що 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ SME-502/008/2008, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит у розмірі 87676,00 доларів США. Також, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ SME-502/007/2008, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит у розмірі 147660,00 доларів США. На виконання вказаних договорів, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого стало нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, на виконання вказаних договорів, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого стало нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитних договорів, відповідач звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], якою 18 липня 2013 року було вчинено виконавчі написи за номерами 4985 та 4986, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на нерухоме майно - квартир [ADDRESS] Позивач вказує, що про всі дії банку він дізнався коли отримав Постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів. Позивач зазначає, що діями відповідачів порушені його права, оскільки нотаріус не переконався належним чином у безпірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та безспірності характеру правовідносин сторін. Також позивач вказує, що йому не було надіслано повідомлення про наявність суми заборгованості та її розрахунок та ПАТ «ОТП Банк» не мало право продавати право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитними договорами [PERSON] Таким чином, позивач вважає, що на даний час виникла не заборгованість [PERSON] за кредитним договором, а прострочення кредитора. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати виконавчі написи приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] від 18 липня 2013 року за номером 4985 та 4986 такими, що не підлягають виконанню. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, однак представник позивача в судове засідання не зявився та надав до суду заперечення проти позову (а.с.56-59), просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що передача прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] здійснено відповідно до законодавства. Також, позивач не здійснював оплату кредиту згідно графіку, ним не було дотримано умов кредитного договору, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило досудову вимогу про погашення заборгованості, яке не було виконано. У зв'язку з цим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, надано всі необхідні документи, на підставі чого нотаріусом правомірно вчинено виконавчі написи №4985 та №4986. Крім того, позивач не ставив під сумнів безспірність вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та не існувало будь-яких судових оскаржень діючих кредитного договору та договору іпотеки. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] була належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, однак в судове засідання не зявилася та надала пояснення (а.с.34-35), згідно яких вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню мотивуючи тим, що виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням порядку вчинення нотарільних дій на підставі документів, що підтверджують таку безспірність, на адресу позивача були направлені досудові вимоги цінними листами та в даному випадку підлягає застосуванню Закон України «Про іпотеку». Заслухавши позивача, вивчивши матерали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. (ч.1 ст.575 ЦК України) Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавця обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель, як зазначено у ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»). Частиною 1 ст.35 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разу невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтями 34, 87, 88 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджуються документами, передбаченими затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса (далі - Перелік), і що з дня виникнення права на вимогу минуло не більше трьох років. Аналогічні положення містяться й у ч.2 п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 5 березня 2004 року № 20/5, відповідно до якої заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Так, згідно з п.1 Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованності провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих ниписів нотаріусів», до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів входять нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або переведення майна, а також право звернення стягнення на майно. Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ SME-502/008/2008, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит у розмірі 87676,00 доларів США (а.с.9). Також, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ SME-502/007/2008, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит у розмірі 147660,00 доларів США (а.с.10). На виконання вказаних договорів, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого стало нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-22). Крім того, на виконання вказаних договорів, 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого стало нерухоме майно (квартира), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-16). Згідно витягу з Договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29.04.2010 року станом на 15.12.2011 року (а.с.26), ПАТ «ОТП Банк» передало право вимоги на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори [PERSON] (а.с.27). [PERSON] умови кредитного договору №СМ SME-502/007/2008 від 27.02.2008 року не виконав, у зв'язку з чим станом на 15.05.2013 року виникла заборгованість у розмірі 157863,22 доларів США, з них: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 148653,32 доларів США, відсотки за користування кредитом у розмірі 9209,9 доларів США (а.с.39). ТОВ ОТП «Факторинг» в у встановленому порядку направив попередження боржнику [PERSON] про виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.40-41). Також, [PERSON] не виконав умови кредитного договору №СМ SME-502/008/2008, у зв'язку з чим станом на 04.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 93093,03 доларів США, з них: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 87514,03 доларів США, відсотки за користування кредитом у розмірі 5579,00 доларів США (а.с.45). ТОВ ОТП «Факторинг» в установленому порядку направив попередження боржнику [PERSON] про виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.46-47). Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2013 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено (а.с.71. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.11.2013 року поновлено [PERSON] строк апеляційного оскарження заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2013 року. 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №4986 про звернення стягнення на майно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Також, 18 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №4985 про звернення стягнення на майно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Постановою державного виконавця від 09.09.2013 року (а.с.25), відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №4985, виданого 18.07.2013 року. Отже, нотаріусу було подано всі необхідні і передбачені нормативними актами документи для вчинення виконавчого напису та на час вчинення виконавчих написів не існувало будь-яких судових оскаржень діючих кредитного договору та договору іпотеки. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що спростовує позовні вимоги [PERSON] З урахуванням викладеного суд вважає, що при вчиненні даного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотарільного округу [PERSON] дотримано вимоги законодавства України і оспорювані виконавчі написи відповідають вимогам закону. Зокрема, надані нотаріусу банком документи підтверджують безспірність заборгованості позивача, яким не надано суду даних про оспорювання ним на час вирішення питання про вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості або її розміру з наведенням конкретних розрахунків, в тому числі в судовому порядку. Що стосується твердження позивача, що відповідно до положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» нотаріус не вправі вчиняти у даному випадку виконавчий напис, то цей закон набрав чинності з 01.01.2004 року, як і норма ч.1 ст.590 ЦК України, яка має переважне право перед вказаним законом, і за якою звернення на предмет застави може здійснюватися відповідно договору або закону. Тому нотаріус вправі був вчинити виконавчий напис відповідно до вказаних договорів, укладених між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: dismissed