Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа: відділення у справах громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського районного відділу внутрішніх справ МВС України в Київській області. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку прописані: [PERSON], її син [PERSON], її батько [PERSON] та її брат [PERSON]. Відповідач по справі користується приміщення 1-4, 1-5 згідно технічного паспорту на житловий будинок, які в минулому належали батьку Позивача. Згоди на проживання Відповідача, [PERSON] не надавала, договору найму не укладала, всі комунальні послуги по утриманню будинку сплачує Позивач, спільне господарство з Відповідачем вона не веде. З [PERSON] у Позивача склалися не приязні стосунки, так як останній зловживає спиртними напоями, внаслідок чого постійно псує майно Позивача, що підтверджується висновком Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 30.05.2014 року, відповідно до якого з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та офіційно попереджено про недопущення антигромадської поведінки по відношенню до [PERSON], членів її родини, порушень громадського порядку та появи в громадських місцях в п'яному стані та протоколом комісії по соцзахисту, охороні здоров'я, освіти, культури, фізкультури і спорту, затверджений рішенням 22-ї сесії 6-го скликання Горянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.06.2013 року, відповідно до якого [PERSON] не несе витрат по комунальним послугам, систематично псує жиле приміщення, порушує санітарні норми, на зауваження заявниці реагує агресивно; постійно вчиняє сварки, брутально лається, висловлює погрози; всі дії створюють перешкоди у нормальному користуванню будинком та неможливість для заявниці та членів її родини спільного проживання з [PERSON]. Позивач просила суд виселити [PERSON] з житлового будинку [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON], який знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зобов'язати відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області зняти з реєстрації [PERSON] з вищезазначеного житлового будинку. Представником Відповідача були подані письмові заперечення проти позовної заяви, відповідно до яких зазначив, що [PERSON] не навела в позовній заяві конкретних прикладів систематичного порушення Відповідачем правил співжиття або триваючої антигромадської поведінки. Крім того, Позивач не проживає в спірному будинку, а лише в ньому зареєстрована, натомість у Відповідача іншого житла немає. У зв'язку з чим, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представники Відповідача заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником житлового будинку [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується: договором дарування 4/5 частин житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] від 04.08.2006 року (а.с. 8); договором дарування 1/5 частин [NUMBER] по [ADDRESS] від 05.11.2011 року (а.с. 10); витягами про державну реєстрацію прав (а.с. 9, 11). У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На спірній житловій площі зареєстрований та проживає Відповідач у справі, який є братом Позивача. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] чиняться перешкоди з боку Відповідача в користуванні, вільному володінні та розпорядженні своєю власністю, оскільки останній зареєстрований в будинку та проживає в ньому, добровільно залишити спірну житлову площу, та знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає. За таких обставин, вимоги Позивача в частині виселення Відповідача з житлового будинку підлягають задоволенню з підстав передбачених ст. 391 ЦК України. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги Позивача в частині зобов'язання третьої особи вчинити певні дії, зокрема зняття Відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, оскільки всупереч положень ст. 60 ЦПК України Позивачем не доведено порушення її прав з боку третьої особи, не надано відмови третьої особи у знятті Відповідача з реєстрації, більш того [PERSON] не заявляла клопотань про залучення третьої особи в якості співвідповідача як це передбачено ст. 33 ЦПК України, а у відповідності до чинного законодавства суд не може покласти виконання зобов'язання на третю особу, яка не є відповідачем у справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 317, 321, 391 ЦК України та

Outcome: partial