Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

у грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 26.01.2012року згідно наказу №3-к позивач був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» (далі ПАТ «АГ «Віпос») на посаду заступника директора. 16.02.2012 року позивача було переведено на посаду першоного заступника директора. 17.12.2012 року позивача було звільнено з посади першого заступника директора за власним бажанням. В день звільнення з роботи в порушення ст. 116 КЗпП України відповідач не провів повний розрахунок, трудову книжку оформлено та видано позивачу не було. Відповідач просив позивача зайти пізніше та забрати трудову книжку, але керівництво кожного разу відкладало видачу трудової книжки, а згодом позивача взагалі не пускали на територію товариства. На підставі вимог ст.ст.47, 48 КЗпП України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,затвердженої наказом Міністерства праці України,Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58, ч.4 ст. 235, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України позивач заявив вимогу про зобов»язання ПАТ «АГ «Віпос» змінити дату звільнення [PERSON] з 17.12.2012 року на фактичний день видачі трудової книжки. Просив зобов»язати відповідача видати йому трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45236,88 грн. та відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив суду, що до того, як він був прийнятий на роботу до відповідача, він працював генеральним директором ТОВ «Джерман Моторз». Директор ПАТ «АГ «Віпос» [PERSON] є засновником ТОВ «Джерман Моторз» та ПАТ «АГ «Віпос», які розташовані на одній території. Отже після його звільнення з ТВ «Джерман Моторз» [PERSON] запросив його працювати на посаді заступника генерального директора і він погодився на цю пропозицію. При оформленні на роботу 20.01.2012 року він здав трудову книжку [PERSON] - директору з персоналу, і брав у нього копію трудової книжки лише у березні 2012 року для оформлення поїздки за кордон, тому копія у позивача зберіглась. Пояснив, що не бачив, як, коли і ким вносились записи до трудової книжки. Знає, що вона зберігалася у сейфі в кабінеті [PERSON] Письмово весь цей час після звільнення до відповідача про видачу трудової книжки не звертався, тільки усно. До суду не звертався тривалий час після звільнення за витребуванням трудової книжки, оскільки був зайнятий у зв»язку з вирішенням в суді інших спорів, в тому числі про стягнення заробітку при розрахунку. В обгрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що порушене його Конституційне право на труд, оскільки внаслідок відсутності трудової книжки, він не міг працевлаштуватися, що позбавило його засобів для існування і призвело до непорозумінь в сім»ї. Також зазначив, що в разі втрати відповідачем книжки через халатність, її прийдеться відновлювати, що несе певні незручності та витрати. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «АГ «Віпос» та Генерального директора товариства [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що дійсно позивач працював деякий час у ПАТ «АГ «Віпос» спочатку на посаді застуника генерального директора ,а потім - першого заступника генерального диретора товариства. Раніше він працював у ТОВ «Джерман Моторз» і був у хороший відносинах з засновником [PERSON] Такі відносини призвели до того, що при прийнятті на роботу позивача, він не надав трудової книжки, сказавши про те, що вона йому потрібна з питань в управлінні пенсійного фонду. Позивачу неодноразово нагадували про необхідність надання трудової книжки і він обіцяв її принести, але так і не приніс. Пояснити записи в трудовій книжці представник відповідача може лише тим, що секретар ПАТ «АГ «Віпос» [PERSON]., до цього працювала секретарем позивача у ТОВ «Джерман Моторз». Трудові книжки в обох товариствах заповнювала вона і могла внести цей запис поза товариством. Протягом всього часу після звільнення позивач не звертався за трудовою книжкою, оскільки у товаристві її немає. Також, звернувшись після звільнення з трудовим спором про стягнення середньої заробітної плати, позивач також не просив повернути трудову книжку. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів на відшкодування моральної шкоди. Крім того, подана заява про застосування строків позовної давності, які порушені відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день, час і місце розгляду справи повідлмлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність за участю представника. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Наказом №3-к від 26.01.2012 року [PERSON] прийнятий на посаду заступника генерального директора ПАТ «АГ «Віпос» (а.с.18). Наказом № 9-к від 16.02.2012 року [PERSON] переведено з посади заступника генерального директора на посаду першого заступника генерального директора з 16.02.2012 року (а.с.19). Наказом №80 від 17.12.2012 року [PERSON]звільнено з займаної посади за власним бажанням (а.с.30). З дослідженої в судовому засіданні в оригіналі Книги обліку та руху трудових книжок, копія якої на а.с.21-28, вбачається, що трудова книжка [PERSON] не зареєстрована. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що працює в ПАТ «АГ «Віпос» на посаді директора з персоналу. Підтвердив в суді факт того, що [PERSON] ніколи трудову книжку до ПАТ «АГ «Віпос» не здавав. При оформленні на роботу пояснив, що вона йому потрібна для вирішення питань в управління пенсійного фонду та і взагалі заявив, що вона йому, як пенсіонеру, не потрібна. Оскільки до заступника генерального директора було особливе ставлення, на неодноразові нагадування про здачу трудової книжки він говорив, що здасть потім, то і було допущено, що особа працювала без трудової книжки. Нова трудова книжка також не заводилась. На підтвердження пояснень свідка [PERSON] свідчить його доповідна на ім»я генерального директора від 17.12.2012 року про неможливість видачі трудової книжки у зв»язку з її ненаданням [PERSON](а.с.20). Крім того, свідок [PERSON] пояснив суду, що всі трудові книжки товариства зберігаються у нього в сейфі. При прийнятті на роботу він передає книжку секретарю генерального директора, яка вносить відповідний запис і повертає її йому назад. При видачі копій трудових книжок, він обов»язково завіряє печаткою та записом кожну сторінку. Свідок ніколи не приймав трудову книжку у [PERSON], а тому і ніколи не видавав йому копії, тим більше незавіреної належним чином. Запис в трудову книжку, як вбачається з копії, зроблений рукою секретаря генерального директора ПАТ [PERSON], яка раніше була секретарем самого [PERSON] і була ним рекомендована на цю посаду, а потім звільнена за власним бажанням, оскільки неналежним чином ставилась до своїх трудових обов»язків. Вважає, що позивач говорить неправду, оскільки бажає стягнути гроші, скориставшись такою ситуацією. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 18.01.2012 року по 14.05.2012 року працювала у ПАТ «АГ «Віпос» секретарем генерального директора. До цього працювала секретаем генерального директора ТОВ «Джерман Моторз» [PERSON] Перейшла по рекомендації, можливо, [PERSON] Вона вносила записи про прийняття та видачу трудових книжок у ПАТ. Свідок підтвердила, що [PERSON] здавав трудову книжку у товариство і вона готувала накази. Трудові книжки зберігалися у [PERSON] Вона особисто передала трудову книжку [PERSON] [PERSON], але, чому вона не зробила запис про прийняття трудової книжки до Книги обліку, пояснити свідок не змогла. Крім того, пояснила, що свою трудову книжку вона не здавала до товариства. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював 2 роки до жовтня 2013 року в охоронній фірмі, що здійснювала охорону товариства. ТОВ «Джерман Моторз» та ПАТ «АГ «Віпос» знаходяться на одній території, що охоронялась. Після свого звільнення [PERSON] приїжджав до товариства, але за наказом начальника охорони його атвомобіль не впустили на стоянку товариства, а запропонували залишити автомобіль поза її межами. Свідок підтвердив, що він не перешкоджав пройти самому [PERSON] до приміщення товариства, лише не пропускав його автомобіль. Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON], оскільки вони не знайшли свого підтвердження іншими доказами. Крім того, суд вважає, що ведення Книги обліку трудових книжок [PERSON] є неналежним, що підтверджується неодноразовими виправленнями, відсутністю записів та її поясненнями з приводу того, що вона не знає, чому не внесла запис про прийняття трудової книжки [PERSON] Крім того, ні свідок [PERSON], ні сам [PERSON] не надали суду детальних пояснень на підтвердження прийняття трудової книжки. Суд приймає до уваги пояснення свідка [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є логічними, послідовними і підтверджуються письмовими доказами - Книгою обліку трудових книжок, відсутністю свідків витребування трудової книжки [PERSON], відсутністю письмових звернень щодо невидачі трудової книжки після звільнення та відсутністю вимоги позивача трудової книжки при вирішенні в суді спору про стягнення розрахунку при звільненні. Позивач також не назвав причину невнесення його трудової книжки до Книги обліку трудових книжок, при тому, що пояснив, що відносини з керівницвом на час прийняття його на роботу були нормальні. Пояснення позивача про отримання копії трудової книжки від [PERSON] спростовуються тим, що копія не завірена належним чином для надання їй органам, що вимагають для організації виїзду за кордон, також відсутні докази факту вирішення цього питання [PERSON] Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад 5 днів. В порушення ст. 48 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,затвердженої 29.07.1993 р. №58, відповідачем не приймалась та не велась трудова книжка [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Пояснення позивачем причини пропуску строку для звернення до суду з трудовим спором про повернення трудової книжки протягом 3 місяців - зайнятістю у зв»язку з розглядом справи про стягнення розрахунку при звільненні, суд не вважає поважною. Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] про витребування трудової книжки, внесення змін до запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed