Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 18 грудня 2013 рокупозовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково.Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13234,90 грн., врешті позову відмовлено. Не погодившись з рішеннямСніжнянського міського суду Донецької області від 18 грудня 2013 року, позивач подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтуванняапеляційної скарги, апелянт зазначив, щосудом першої інстанції було відмовлено в задоволені позовних вимог зі стягнення пені та штрафів, в зв'язку з тим, що відповідач не підписав умови та правила надання банківських послуг. Хоча, згідно законодавства, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. 26.04.2007 року був укладений кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідач висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить підпис в Анкеті-заяві позичальника. Тому, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. В судовому засіданні Апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився. Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні пені, штрафу та змінити в частині розміру судового збору, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у вказаній частині з наступних підстав. Судом першої інстанціївстановлено, що26.04.2007р. між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №ODXRRX04610545, за цим договором позивач надав, а відповідач отримав та зобов'язався повернути кредит у розмірі 2521.32 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також договором передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 16.41% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідач порушував умови договору: платежі вносилися із запізненням та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 18.09.2013р. виникла заборгованість за кредитом - 1136,25 грн. та по процентам за користування кредитом в сумі 12098,70 грн., всього 13234,90 грн. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність стягнення пені. Так, відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір згідно якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2521.32 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.0 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.04.2008 року. Відповідач [PERSON] був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт), що підтверджується текстом заяви позичальника від 26.04.2007 р. та його підписом, але зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахована заборгованість за кредитом, яка станом на 18.09.2013 року складає: заборгованість за кредиту - 1136.25 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 12098.70 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 17585.18 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1541.01 грн. Згідно із п.5.1. та п.5.3. Умов надання споживчого кредиту у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості (а.с.8).Таким чином, [PERSON], підписуючи кредитний договір, погодився з його умовами, а банк, надавши кредит, виконав своє зобов'язання за договором. За умовами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати пеню й штраф за порушення зобов'язання, але за різних підстав та за різні порушення зобов'язання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф, тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 546 ч. 1, ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України визначено, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відмовляючи у стягненні пені та штрафу за порушення грошового зобов'язання, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, тому суд не має підстав вважати, що відповідач погодився на умови викладені в них та долучені до позову позивачем. Отже, кредитний договір, який був укладений між сторонами, складається із Анкети-заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту. Позичальник підтвердив свою згоду на укладення договору саме підписом в Анкеті-заяві, тому посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування не відповідають дійсності та спростовуються доводами апелянта. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та штрафу ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню та з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі 17585 (сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) гривень 18 копійок. Атакож стягнути з відповідача на користь позивача штрафу розмірі 2041,01 грн., з яких 500 грн. - фіксована сума, 1541,01 грн. - процентна складова Відповідно до ст.88 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру судових витрат і з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 492 (чотириста дев'яносто дві) гривні 92 копійки. В той же час, в іншій частині рішення фактичні обставини місцевим судом встановлені повно та об'єктивно, які підтверджуються матеріалами справи. Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судом першої інстанції надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині судового рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК України та є законним і обґрунтованим. Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial