Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до ПАТ «Вінницягаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 червня 2012 року позивач працювала на посаді інженера 1-ї категорії виробничо-технічного відділу Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз». 08 липня 2013 року відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» № 639-к від 05 липня 2013 року її було звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Позивач вважає, що при її звільненні відповідачем порушені вимоги трудового законодавства, оскільки 29 квітня 2013 року їй було надано на підпис загальну відомість до наказу про реорганізацію підприємства, а персонально про звільнення у зв'язку із скороченням штату її не було попереджено, не було запропоновано перейти на іншу роботу, згода на розірвання трудового договору первинною профспілковою організацією Вінницького управління газового господарства, членом якої є позивач, не надавалась, фактичного скорочення чисельності працівників на підприємстві не відбулося, підприємство прийняло на роботу нових працівників в такій же кількості, скільки і звільнено. Крім того, незаконним звільненням з роботи їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушенні її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просила суд визнати її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним; поновити її на посаді старшого майстра СЕПГ Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз»; стягнути з ПАТ «Вінницягаз» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2013 року по день поновлення на роботі 24 січня 2014 року в розмірі 21 988, 95 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, яка мотивована тим, що при звільненні позивача адміністрація підприємства ПАТ «Вінницягаз» запевнила її, що протягом двох-трьох місяців вона буде прийнята на роботу, а коли позивачу стало відомо, що її не будуть приймати на роботу, то вона почала займатись організацією мітингу і з цих підстав пропустила строк звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Мосьондз С.А. позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити та пояснив, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог трудового законодавства. Позивач була належним чином повідомлена про майбутнє звільнення в строк, передбачений законом, про що свідчить підпис в додатку до наказу. Позивачу не пропонувалась інша робота, оскільки вакантних місць на підприємстві не було, згоду на звільнення позивача надавала Об'єднана профспілкова організація ПАТ «Вінницягаз». Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, а доказів того, що строк пропущено з поважних причин суду не надано. Спричинення моральної шкоди позивачу діями відповідача також не доведено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді інженера 1-ї категорії виробничо-технічного відділу Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6). Відповідно до наказу № 211 від 26 квітня 2013 року голови правління ПАТ «Вінницягаз» «Про зміни в штатному розкладі та скорочення працівників ПАТ «Вінницягаз» у зв'язку з впровадженням змін в організації виробництва і праці, необхідністю подальшого приведення у відповідність посад та підрозділів товариства (Головного підприємства та відокремленого підрозділу), збалансування фактичних витрат підприємства до наявних фінансових можливостей: 1) внести зміни в організаційну структуру Вінницького та Жмеринського МУГГ та 2) провести відповідну оптимізацію чисельності працівників шляхом скорочення у відповідності до пункту 1 ст. 40 КЗпП, наказано підготувати та надати пропозиції (подання) до Наглядової ради щодо внесення змін в організаційну структуру товариства та ліквідації Вінницького МУГГ, з 08 липня 2013 року скоротити посади та виключити їх зі штатного розпису ПАТ «Вінницягаз» (далі йде перелік посад, в тому числі і посада позивача) (а.с. 32-48). Згідно з ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з наказу № 212 від 26 квітня 2013 року голови правління ПАТ «Вінницягаз» «Про попередження щодо вивільнення», наказано попередити працівників Вінницького МУГГ про наступне їх звільнення з 08 липня 2013 року в зв'язку зі змінами в штатному розкладі та скороченням працівників у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно списку, в якому, зокрема, зазначено посаду та прізвище, ім'я, по батькові позивача (а.с. 51-59). Представником відповідача надано суду додаток до наказу (без зазначення до якого саме наказу), в якому міститься підпис позивача від 29 квітня 2013 року. Суд відхиляє доводи позивача про те, що вона не була ознайомлена з наведеним вище наказом про попередження щодо її вивільнення, оскільки нею не доведена обставина, що відповідачем було видано інший наказ, який би її стосувався і з яким вона мала бути ознайомлена. Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що інша робота позивачу не пропонувалась, оскільки вакантної посади за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві не було. Як вбачається зі звітності про попит на робочу силу (вакансії) форми № 3-11-пн, наданої Лівобережним центром зайнятості м. Вінниці, за період з червня по серпень 2013 року в структурних підрозділах ПАТ «Вінницягаз» були наявні вакантні посади (а.с. 174-177). Разом з тим, позивачем не доведена та обставина, що на момент попередження позивача про звільнення, а саме станом на квітень 2013 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, у відповідача були вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю. Згідно з ч. 1ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до п. 3.3. розділу 3 Колективного договору на 2011 -2013 роки ПАТ «Вінницягаз» Адміністрація товариства зобов'язується здійснювати звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише у випадках, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу та за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (а.с. 74-77). Як вбачається з довідки № 30 від 21 січня 2014 року, виданої ПАТ «Вінницягаз», [PERSON] за весь період роботи у Вінницькому міжрайонному управлінні газового господарства була членом первинної профспілкової організації і відповідно проводилися відрахування членських внесків із заробітної плати (а.с. 178). 19 червня 2013 року ПАТ «Вінницягаз» звернулось з листом № 08-31-2013 до Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Вінницягаз» щодо надання згоди на звільнення працівників в зв'язку зі змінами в штатному розкладі та скороченням з 08 липня 2013 р. (а.с. 61). Відповідно до листа № 45 від 05 липня 2013 року Об`єднана профспілкова організація ПАТ «Вінницягаз» погодила скорочення працівників згідно з наказом № 211 від 26 квітня 2013 року з 08 липня 2013 року (а.с. 62). Зазначена обставина також підтверджується витягом з протоколу засідання президії об'єднаного профспілкового комітету ПАТ «Вінницягаз» № П-5 від 19 квітня 2013 року (а.с. 70). Згідно з листом Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Вінницягаз» № 6 від 20 січня 2014 року на засідання профспілкового комітету [PERSON] не була запрошена, оскільки засідання відбувалось в присутності членів президії Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Вінницягаз», які обрані членами профспілкового комітету на звітно-виборній профспілковій конференції від 24 січня 2013 року і діють відповідно наданих повноважень та інтересів членів профспілкового комітету (а.с. 168). Відповідно до наказу голови правління ПАТ «Вінницягаз» № 648-к від 05 липня 2013 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] з 08 липня 2013 року звільнено з посади інженера ВТВ Вінницького МУГГ у зв'язку зі скороченням чисельності працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 211 від 26 квітня 2013 року та згоди профкому (а.с. 5). Рішенням Наглядової ради ПАТ «Вінницягаз» від 24 липня 2013 року затверджено нову організаційну структуру ПАТ «Вінницягаз» з 01 серпня 2013 року, тобто вже після звільнення позивача. Відповідно до затвердженої організаційної структури доручено правлінню ПАТ «Вінницягаз» внести зміни до штатного розкладу, видати відповідні накази по товариству, що підтверджується протоколом №24/07-2013 від 24 липня 2013 року засідання Наглядової ради ПАТ «Вінницягаз» (а.с. 179, 180). Відповідно до довідки ПАТ «Вінницягаз» від 25 листопада 2013 року станом на 07 липня 2013 року відсутній штатний розклад працівників апарату управління та робітників Вінницького міжрайонного управління газового господарства ПАТ «Вінницягаз» у зв'язку з припиненням господарської діяльності зазначеного управління (а.с. 144, 150). Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач ознайомлена з наказом про звільнення з роботи та отримала трудову книжку в день звільнення, а саме 08 липня 2013 року, тобто термін обчислення строку для звернення із заявою про вирішення трудового спору про поновлення на роботі до суду рахується з 08 липня 2013 року. Позивач звернулась до суду з позовом після спливу зазначеного законом терміну, а саме 17 жовтня 2013 року, тобто пропустила строк звернення до суду. Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак позивачем та її представником не надано суду жодного доказу, який би свідчив про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що під час звільнення позивача мали місце порушення трудового законодавства, але суд вважає, що слід застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем не доведено поважність причини пропуску строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed