Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 26700,00 гривень та судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.03.2011 року уклав з відповідачем договір позики, за яким передав [PERSON] 26700,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позику до 01.05.2011 року, про що написав письмову розписку. На його вимогу про повернення боргу відповідач грошові кошти не повернув та ухиляється від обов'язку повернути борг. Тому на підставі ст.ст. 526, 1046-1050 ЦК України вважає, що гроші повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути вказані суми та відшкодувати судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути суму заборгованості за договором позики в сумі 26700,00 гривень та судові витрати в сумі 267,00 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання бу повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01 березня 2011 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики в усній формі, за умовами якого позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 26700,00 грн., які останній зобов'язався повернути не пізніше 01 травня 2011 року. В забезпечення виконання умов договору позики відповідачем власноруч була складена розписка щодо отримання грошей, однак свої зобов'язання у встановлений договором строк відповідач не виконав. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, передбачений в ст.1049 ЦК України. Таке ж правило містить ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК зазначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений останньою при подачі позову судовий збір у розмірі 267,00 гривень.

Outcome: approved