overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 24 березня 2017 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту. За даним договором відповідач отримав кредит в розмір 15 000 грн., зі сплатою 17% річних за користування кредитними коштами та 2,6 щомісячно від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення до 24березня 2018 року. Відповідач зобов'язувався використати Кредит за цільовим призначенням і своєчасно та в повному обсязі повернути суму Кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені Кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором, позивачем на адресу відповідача була направлена відповідна вимога, яка залишена без виконання. Станом на 12 грудня 2017 року заборгованість становила 23 358,30 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 13 693,86 грн., відсотків за користування коштами - 9 664,44 грн. У добровільному порядку відповідач кошти не повернув. Тому просили суд стягнути з [PERSON] суму позики в розмірі 23 358,30 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 13 693,86 грн., відсотків за користування коштами - 9 664,44 грн.; судові витрати в розмірі 1600 грн. стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу районного суду не надходило. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся з позовом про визнання правочину недійсним та застосування реституції. Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2016 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ Сервіс» і ним укладено договори з метою придбання автомобіля марки Chevrolet Cruze вартістю 407 880 гривень. На виконання умов цих договорів він сплатив 16\~465,24 грн. ТОВ «АВТО ПРОСТО» та 19\~578,21 грн. ТОВ «АТ Сервіс», однак автомобіль не отримав. Вважає, що при укладені вказаних договорів відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» умисно ввело його в оману щодо умов отримання автомобіля і обставин, які мають істотне значення, а саме щодо ціни на автомобіль, який він бажав придбати, збільшуючи в односторонньому порядку його вартість. При збільшенні ціни на автомобіль відповідач у встановленому договором порядку про це його не повідомляв. При цьому вважає, що в діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману, так як виплати ним грошових коштів не створюють для відповідача будь-яких обовязків. У звязку з цим, кошти сплачені ним за такими договорами, підлягають стягненню відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу України. Тому просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір №730492 від 24 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО»; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 16\~465,24 грн.; визнати недійсним з моменту укладення договір доручення № 730492 від 24 вересня 2017 року укладений між безпалим А.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 19\~578,21 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставі поданих доказів, просив суд задоволити позов. Відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ СЕРВІС» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що позивач надає відповідачу, який проживає в [INFO] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ігнорує виконання своїх обовязків в частині оплати за надані йому житлово-комунальні послуги, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті за надані їй послуги у розмірі 25978,50 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь комунального підприємства Управління міським господарством заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 25978,50 грн.. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається із матеріалів справи, позивач надає відповідачу, який проживає в [INFO] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ігнорує виконання своїх обовязків в частині оплати за надані йому житлово-комунальні послуги, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті за надані їй послуги у розмірі 25978,50 грн.. Звернення та попередження адміністрації комунального підприємства Управління міським господарством про погашення заборгованості не мають позитивного результату. Відповідач добровільно не погоджуються сплачувати заборгованість та продовжує ухилятися від спати. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

у грудні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 травня 2016 року Голосіївським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 319. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні на сімейне життя, обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідач жодним чином не бере участь у житті сі'ї, не виконує своїх обов'язків чоловіка та батька по відношенню до їх спільного сина. З квітня 2017 року сторони проживають окремо. Вважає подальше спільне життя неможливим, просила строк на примирення не надавати. Додатково зазначила, що спору з приводу розподілу майна та визначення місця проживання дитини між ними немає. Просила шлюб розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позовною вимогою позивача є розірвання шлюбу, яка визнана відповідачем, то суд ухвалює рішення щодо цієї визнаної відповідачем вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

у грудні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 1385. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя. Зазначила, що шлюбні відносини між ними припинено. Вважає примирення між ними неможливе. Просила шлюб розірвати. У підготовчому судовому засіданні надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позовною вимогою позивача є розірвання шлюбу, яка визнана відповідачем, то суд ухвалює рішення щодо цієї визнаної відповідачем вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові зазначає, що 24.07.2010 року вона уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем, але перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від утримання доньки та у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня предявлення позову до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач пояснив, що не заперечує проти задоволення позову і стягнення аліментів на утримання дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, з 24.07.2010 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.06.2016 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖС № 155028, яка мешкає разом з позивачкою. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач не надає. Відповідач працевлаштований не офіційно, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку до досягнення донькою повноліття за судовим рішенням. Враховуючи працевлаштованість відповідача, визнання позову, матеріальне становище позивачки та дитини, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітньої доньки потрібно визначити у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня предявлення позову до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові зазначає, що з 2014 року по 2017 рік вона перебувала з відповідачем у шлюбі. 11.09.2017 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від утримання доньки та у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає. Інших дітей на утриманні не має. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, щомісячно, до повноліття дитини. Сторони з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не звертались. Позивач звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про розгляд справи, відзив на позов не надав. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, з 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. 03.11.2014 року у них народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖС №266046, яка проживає з позивачкою. 15.11.2014 року сторони уклали шлюб. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Інших дітей відповідач не має. Суд приймає до уваги доводи позивача, що відповідач не працевлаштований, має нерегулярний дохід, тому розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи встановлені на підставі наданих доказів обставини справи, відсутність у відповідача інших дітей, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця від дня предявлення позову до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, просить розірвати шлюб із [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що 22 вересня 2001 року між нею та відповідачем у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану укладено шлюб, актовий запис № 1439. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, під час спільного проживання відносини між ними поступово погіршувалися, що призвело до розпаду сімї. Вони втратили любов та повагу один до одного. Вважає, що сім»я розпалась остаточно, надії на примирення немає. Шлюб існує формально, тому він підлягає розірванню у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON]позов підтримав та просив суд його задоволити. Також зазначив, що з 2011 року сторони фактично разом не проживають, і на сьогоднішній день мають інші сім'ї. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу, але просив судові витрати покласти на позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, та прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст.\~200, ст.\~206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Згідно із\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.\~Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22.09.2001 року у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану між громадянами України [PERSON] та [PERSON]зареєстровано шлюб, актовий запис № 1439, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР №098818. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства з 2011 року то суд робить висновок про те, що сімя розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 15.08.2009 року Відділом РАЦС Скадовського РУЮ Херсонської області, актовий запис №70. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з початку 2017 р., вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, мешкають окремо. Позивач просила шлюб розірвати з причин неможливості подальшого перебування у шлюбних відносинах. Позивач у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, проти надання строку для примирення з відповідачем заперечувала оскільки з початку 2017 року шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, наполягав на розірванні шлюбу, проти надання строку для примирення з позивачем заперечував оскільки з початку 2017 року шлюбні відносини фактично припинені. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.08.2009 року, який зареєстровано Відділом РАЦС Скадовського РУЮ Херсонської області, актовий запис №70 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO] (а.с.7). Подальше подружнє життя та збереження сім'ї є неможливим, сторони втратили почуття любові друг до друга, погіршились взаємовідношення, з початку 2017 сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відношення фактично припинені. Дана родина розпалася остаточно, подальше спільне проживання чоловіка і дружини та збереження даної родини суперечить інтересам обох з подружжя. Таким чином, суд, враховуючи стійке волевиявлення сторін направлене на розірвання шлюбу та обставини справи, вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги. Спір про майно відсутній.

Outcome: approved