Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 9 вересня 2006 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 161. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Тривалий час сторони жили разом однією сім`єю, однак в подальшому все змінилося не в кращу сторону. Вони мають дещо інші погляди на життя, з часом перестали розуміти один одного, через що почастішали суперечки і непорозуміння. Більше півтора року проживають окремо, фактично припинили взаємне спілкування, припинили вести спільне господарство. Позивач [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник Крива І.І. в судовму засіданні позовні вимоги визнають. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 9 вересня 2006 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 161. Під час перебування в шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Між сторонами почастішали суперечки та непорозуміння, внаслідок того що з часом вони перестали розуміти один одного. Внаслідок цього вони припинили шлюбні відносини і більше півтора року проживають окремо, фактично не спілкуються, припинили вести спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 908 гривень згідно квитанції АТ «РВС Банк» № 20-1392596/1/С від 20 вересня 2021 року, що становить 454 гривні.

Outcome: approved