overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON] заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій заявник вказав, що 02 жовтня 1971 року йому було виписано трудову книжку, в якій неправильно зазначені його анкетні дані російською мовою: прізвище вказано як «[PERSON]». Відповідно до паспортних даних його прізвище, ім'я по батькові «[PERSON]». Посилаючись на ст. ст. 256-259 ЦПК України, просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документа: трудової книжки, заведеної на ім'я «[PERSON] [INFO]», бо заінтересована особа відмовляє йому в оформленні права на пенсію за віком. У судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони і представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти заяви не надіслав. Як вбачається з листа представника заінтересованої особи від 15.12.2014 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаного представника на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши згадані пояснення, безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - одна й та ж особа. Проте у листі Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі по питанню оформлення документів на пенсію заявникові було роз'яснено, що при призначенні пенсії документи, які додаються до заяви, повинні співпадати з даними паспорта. В той же час у паспорті громадянина України зазначено прізвище, ім'я по батькові «[PERSON]» (російською мовою). Із трудової книжки вбачається, що у ній вказано прізвище працівника «[PERSON] [INFO]» (російською мовою). Окрім пояснень учасника судового розгляду, вказані обставини підтверджуються: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], котрі тривалий час працювали разом із заявником на вказаному ним підприємстві і достеменно знають цю особу; письмовими доказами: паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження, трудовою книжкою заявника, іншими матеріалами справи. Тому заява підлягає незаперечному задоволенню. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON], законний представник неповнолітнього заявника [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] про надання права на шлюб. Заявник вказала, що між нею, [PERSON], 1998 р. н., та заінтересованою особою [PERSON] протягом останнього року склались близькі стосунки, внаслідок яких вона знаходиться у стані вагітності. Тому вони разом з [PERSON] вирішили зареєструвати шлюб. Проте при зверненні до Новомиргородського ДРАЦСу заявнику відмовлено у прийняттті заяви про реєстрацію шлюбу на тій підставі, що їй не виповнилося 17 років. Посилаючись на ч. 2 ст. 23 СК України, просить суд надати їй право на шлюб з [PERSON] Заявник [PERSON] та законний представник неповнолітнього заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримали заяву, посилаючись на вище викладені обставини. Заінтересована особа [PERSON] у суді погодився зареєструвати шлюб із заявником. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву з таких підстав. Як вбачається із ч. 2 ст. 23 СК України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що між заявником, [PERSON], 1998 р. н., та заінтересованою особою [PERSON] протягом останнього року склались близькі стосунки, внаслідок яких [PERSON] знаходиться у стані вагітності. Тому вони разом з [PERSON] вирішили зареєструвати шлюб. Проте при зверненні до Новомиргородського ДРАЦСу заявнику було відмовлено у прийняттті заяви про реєстрацію шлюбу на тій підставі, що їй не виповнилося 17 років. У даний час [PERSON] знаходиться на обліку у районному територіальному медичному об'єднанні «Новомиргородське» по вагітності, тривалість якої складає 20 тижнів. Вище згадані обставини підтверджуються поясненнями учасників судового розгляду та письмовими доказами у справі: особистими документами заявника, заінтересованої особи, довідкою районного територіального медичного об'єднання «Новомиргородське», іншими матеріалами справи. Суд вважає за потрібне надати заявнику право на шлюб, бо це відповідає її інтересам. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 22-24 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 14.07.2012 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, явне розходження їхніх поглядів щодо сімейних відносин та сімейних обов'язків з ведення спільного господарства, з 08.06.2014 р. шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо за зазначеними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з: резолютивної частини позову, заявник просить суд розглянути справу в його відсутність, власні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; письмової заяви [PERSON], відповідач просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 08 червня 2014 року. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 14.07.2012 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказала, що із 10.09.1983 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стала несумісність їхніх характерів, в результаті чого між подружжям виникали постійні сварки та непорозуміння, з 01.12.2014 р. шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають в одному помешканні, але в різних кімнатах. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони жодного разу у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 26.01.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 01 грудня 2014 року. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 10.09.1983 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 18.11.2006 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2007 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки у сторін несумісність характерів, внаслідок чого виникають постійні сварки та непорозуміння, з 01 грудня 2014 року подружжя проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від 25.12.2014 р.: позивача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу; відповідача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, заперечень проти позову не має, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 01 грудня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 18.11.2006 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 06.08.2010 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2011 р.н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого виникають постійні сварки, подружжя проживають окремо за різними адресами, позивач на даний час створила нову сім'ю. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач у попереднє судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Як вбачається з її письмової заяви від 06.01.2015 р., позивач просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з листопада 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 06.08.2010 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У грудні 2014 р. до Подільського районного суду м. Києва звернулося товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «Індіго» (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначило, що 19.01.2010 р. приблизно о 13 год. 15 хв. по пров. Рильському в м. Києві сталася дружньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2010 р. відповідача визнано винним у ДТП. 15.07.2009 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспортного засобу № 206-03191-09 згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у разі пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER]. 20.01.2010 р. страховик звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. Відповідно до рахунку - фактури № 00001044/2 від 02.02.2010 р. вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля становить 24 007 грн. 06 коп. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У грудні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначає, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася судовими повістками, направленими згідно вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України вважаються доставленими належним чином. Враховуючи вищевикладене, а також висловлену письмово згоду представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про шлюб, наявної в матеріалах справи. З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач дітей у зареєстрованому шлюбі не мають. Ст. 24 СК України вказує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів не подав, в судове засідання не з'явився без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У грудні 2014р. заявник [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною заявою, вказавши, що його мати [PERSON] та його батько [PERSON] з 1953 року проживали однією родиною у цивільному шлюбі по день смерті матері, а саме 10.12. 2005 року. З 27.01.1973 року батьки офіційно зареєстрували шлюб у М-Білозерському сільському ЗАГС Василівського району Запорізької області, актовий запис № 10. Під час перебування батьків у цивільному шлюбі 01.06.1955 року народився заявник [PERSON], але, оскільки батьки проживали у цивільному шлюбі на час його народження, тому в Свідоцтві про народження його прізвище записано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України за прізвищем матері, а запис про батька в Свідоцтві про його народження відсутній. 14.05.2014 р. батько заявника [PERSON] помер, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис за № 3092. Факт проживання батьків у цивільному шлюбі з 1953 року до дня укладення шлюбу, а саме 27.01.1973 року підтверджується довідкою, виданою виконкомом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області № 1931 від 19.09.2014 року. Факт проживання заявника з батьком однією сім*єю підтверджується довідкою з місця їхнього фактичного проживання та реєстрації. Встановлення батьківства потрібно мені для оформлення спадщини після смерті батька. Заявник просить суд встановити факт батьківства [PERSON], померлого 14.05.2014р. щодо [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні заявник подану заяву уточнив, просив суд встановити факт визнання батьківства [PERSON], який помер 14.05.2014р. щодо нього заявника [PERSON], уточнену заяву підтримав, надавши судлу пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просив суд задовольнити заяву про встановлення факту визнання батьківства. Представник заінтересованої особи: Малобілозерської сільської рада Василівського району Запорізької області до судового засідання незявився, про час та місце розгляду заяви повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved