Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У грудні 2016р. [PERSON]звернулась до суду із зазначеним позовом до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області(далі Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області), посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі реєстраційного посвідчення Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16 січня 1995 року та довідки, виданої ЖБК «Жовтневий - 6» від 14 квітня 1995року належить квартира [ADDRESS]. Зазначала, що у червні 2016 році з відповіді Першої одеської державної нотаріальної контори їй стало відомо, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малиновського районного у м. Одеси управління юстиції [PERSON] від 04 лютого 2002року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Зазначене обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 листопада 2008року за номером запису про обтяження 8173852. Посилаючись на порушення своїх прав як власника квартири [ADDRESS], позивачка просила суд скасувати арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна [PERSON], РНОКПП [NUMBER], а саме з квартири №62, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 29, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малиновського районного у м. Одеси управління юстиції [PERSON] від 04 лютого 2002року, зареєстрованого реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження 8173852, а також встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно є підставою для виключення з державного реєстру обтяжень нерухомого майна запису від 11 листопада 2008року 11:44:57 за №8173852, здійснений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малиновського районного у м. Одеси управління юстиції [PERSON] від 04 лютого 2002року, щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру №62, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 29, яка належить їй на праві власності, РНОКПП [NUMBER]. Представник позивачки, діючий на підставі довіреності від 23 вересня 2016р. у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у звязку з неявкою відповідача в судові засідання (а.с.2,44). Представник Малиновського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.33). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі реєстраційного посвідчення Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16 січня 1995 року та довідки, виданої ЖБК «Жовтневий - 6» від 14 квітня 1995року належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). 16 січня 1995року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстровано у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №9 стор.80, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.25). Матеріалами справи встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 01 жовтня 1999року з [PERSON] на користь Українсько-Германсько-Голансько-Датського СП «Український мобільний звязок» було стягнуто суму грошових коштів у розмірі 1780,90грн., та держмито у розмірі 89,04грн.(а.с.24). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малиновського районного у м. Одеси управління юстиції [PERSON] серії АА №057518 від 04 лютого 2002року на виконання зазначеного рішення суду було накладено арешт всього майна та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] на праві власності, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.11) Зазначена постанова була зареєстрована Першою одеською державною нотаріальною конторою 11 листопада 2008року за номером запису про обтяження 8173852 (а.с.6). З відповіді Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 20 березня 2017р. вбачається, що відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, матеріали виконавчого провадження №В-8/02-320, стосовно боржника [PERSON] знищено, заборон відчуження обєктів нерухомого майна [PERSON], накладених Відділом - немає (а.с.36). Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право [PERSON] як власника зазначеного майна. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивачка на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України. Таким чином, наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малиновського районного у м. Одеси управління юстиції [PERSON] від 04 лютого 2002року у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів порушує права позивачки. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині звільнення вказаного нерухомого майна з-під арешту, а також вважає за можливе встановити порядок виконання зазначеного рішення.

Outcome: approved