overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, малолітню дочку залишити проживати з нею. На обгрунтування позову посилається на те, що 15.08.1995 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки останній зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, принижує в присутності дітей. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 3.02.2017 року сторонам по справі надавався строк для примирення в 1 місяць. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.08.1995 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України, залишивши малолітню дочку [PERSON] проживати з матірю. Ураховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що 02.08.2003 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, у звязку з тим, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, влаштовує сварки, в присутності дітей ображає її нецензурними словами. Стверджує, що втратили один до одного почуття любові та поваги, протягом останнього року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач у судове засідання не зявилася, її представник подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 21.03.2009 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №63, пославшись в обґрунтування позову на те, що від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем шлюбні відносини припинені і на теперішній час відповідач проживає за іншою адресою. Шлюб розпався з вини відповідача, який останній час почав учиняти безпідставні сварки та скандали, які відбувалися в присутності дитини, що знайшло відображення на моральному стані дитини, тобто ставлення відповідача до сім'ї призвело до руйнування сімейних стосунків, втрати почуття поваги та любові один до одного та повного і фактичного припинення шлюбних відносин. За таких обставин, збереження шлюбу не можливо, оскільки його збереження суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини. Строк на примирення просить не надавати. Спору про місце проживання дитини між ними не має, дитина залишається проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову та просив розглянути справу за його відсутність. Розглянувшипозовнузаяву, дослідившиматеріали справи, суд вважає, щопозовпідлягаєзадоволенню за наступнимипідставами: Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК Українипередбачає,щопозов про розірванняшлюбуможе бути пред'явлений одним ізподружжя. Судом встановлено, що 21.03.2009 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER],актовий запис за №63. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із з'ясованих судом обставин, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15 квітня 2014 року, актовий запис № 121. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що з 15 квітня 2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини не склалися через відсутність взаєморозуміння та сумісних інтересів, в результаті чого постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їх дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан та кожен раз спричиняло їй та дитині душевні страждання. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Сім'я з відповідачем розпалася остаточно та відновлена бути не може. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнила, що шлюбно-сімейні відносини з чоловіком вона не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до відповідача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно з дружиною шлюбно-сімейні відносини не підтримує, загальне сімейне господарство вони не ведуть, вважає відновлення та збереження родини не можливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 15 квітня 2014 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії I-ВЛ № 229702, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 121. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-ВЛ № 365165, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 557. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. Строк для примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вказує, що Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року у справі №757/2033/13-ц було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON]. [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячного. Постановою від 02.08.2013 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження про примусове виконання вищезазначеного рішення суду про стягнення аліментів, починаючи з 25.01.2013 року. Позивач вказує, що з березня 2013 року відповідач своєчасно визначений судом розмір аліментів не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості. За розрахунками [PERSON] за період з березня 2013 року по сьогоднішній день сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь, складає 11105 грн. 28 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON], яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії I-КЕ №142366, виданий Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати дитину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який на час розгляду справи становить 551, 20 грн., оскільки позов задоволено, а позивач була звільнена від сплати судового збору

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON], яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 11.11.2016 року шлюб зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено даними Свідоцтва про її народження серії І-КЕ № 118493, виданого 10.09.2010 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ Полтавської області. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати дитину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який на час розгляду справи становить 551, 20 грн., оскільки позов задоволено, а позивач була звільнена від сплати судового збору

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують та разом не проживають . У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між ним та відповідачем розірвати, місце проживання малолітньої дитини визначити з нею. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. На надані строку на примирення сторони не наполягали, вважаючи, що подальше збереження сімейних відносин є недоцільним. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 28.07.2012 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 681. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 099044 від 28.07.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії I-КЕ № 185286 від 07.09.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини вони не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб, укладений між сторонами, розірвати. Відповідно до положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивача суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище Бала. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У даному випадку батьки дитини проживають окремо, однак дійшли згоди щодо місця її проживання, а саме за місцем проживання матері [PERSON]. З урахуванням викладеного, суд визначає місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з її матірю [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 03 листопада 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №1289 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 листопада 1995 року (арк.с.7). Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (арк.с.8). Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 17 червня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №292 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 червня 1995 року (арк.с.4). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк.с.9). Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved