Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до [PERSON] про визнання дійсним договору про розподіл спадкового майна, визнання права власності на житлові будинки та земельну ділянку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла їхня з відповідачем мати, [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно: квартира [ADDRESS], житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,0671га по [ADDRESS], торгівельний павільйон на території ринку м.Вільнянськ та товар промислової групи. Згідно заповіту вищевказану квартиру мати заповідала йому, а все інше майно - йому та відповідачу. Також позивач вказав, що будинок [ADDRESS] та торгівельний павільйон з товаром промислової групи був придбаний ним за власні кошти, але з особистих мотивів все було оформлено на мати. Після смерті матері він з братом вирішили питання про спадщину шляхом укладання договору про розподіл спадкового майна. Згідно даного договору відповідач отримує торгівельний павільйон з промисловою групою товару для ведення підприємницької діяльності, і відмовляється від своєї частки щодо спадку у вигляді нерухомості. Позивач виконав усі умови договору, а відповідач оформив нотаріальну відмову від своєї частки спадщини. Проте згодом він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати на підставі ст.220 ЦК України договір про розподіл майна дійсним та визнати за ним право власності на житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0671га по [ADDRESS], а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили суд задовольнити його із зазначених в ньому підстав. Також позивач пояснив суду, що йому у 90-их роках належав торгівельний павільйон у м.Львові, який він згодом продав та купив торгівельний павільйон у м.Вільнянськ Запорізької області для того, щоб його мати могла займатися підприємницькою діяльністю. Він також допомагав матері грошима для закупівлі необхідного товару, придбавав товар в м.Харкові та переправляв до м.Вільнянськ, де реалі затором товару був його брат, [PERSON] Але з часом мати стала хворіти, і оформила підприємницьку діяльність на брата, проте продовжувала займатися закупівлею товару. Після смерті матері підприємницька діяльність стала єдиною можливістю для його брата отримувати кошти для прожиття. Тому вони з ним і уклали договір про розподіл спадкового майна. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що його довіритель діяв в рамках закону, оскільки відізвав свою заяву про відмову від спадщини протягом шести місяців після відкриття спадщини. Також звернув увагу, що договір, який позивач хоче визнати дійсним, нотаріально не посвідчений. Згідно заповіту матері, [PERSON], все майно, крім квартири в м.Харків, вона заповіла своїм синам. Таким чином, є всі умови для отримання свідоцтв про право власності на спадщину в нотаріальній конторі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони знають сім'ю [PERSON] більше 20 років, знають її синів, [PERSON] та [PERSON]. Бізнес вона організувала на свої кошти, їй допомагав син [PERSON], купив їй павільйон. Валентина їздила за товаром до м.Харкова, [PERSON] також допомагав їй купувати речі. Потім реалі затором товару [PERSON] взяла [PERSON]. [PERSON] купив і земельну ділянку, яку почала обробляти [PERSON]. Коли вовна захворіла, то оформила бізнес на [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01.06.2011 відділом ДРАЦС Вільнянського РУЮ Запорізької області, актовий запис № 110, арк.с.9). Факт родинних відносин між нею та сторонами по справі, як між матір'ю та синами, підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON], де матір'ю вказана [PERSON] (арк.с.11), копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (арк.с.12), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (арк.с.10). За життя нею було складено заповіт від 19.02.2002, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Коробкою О.В., реєстраційний номер 263. Згідно вказаного заповіту квартиру [ADDRESS] вона заповіла [PERSON], все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що буде належить їй за законом, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] (арк.с. 67). 07.07.2011 між сторонами по справі у письмовій формі було укладено договір про розподіл спадкового майна, згідно якого житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] та земельна ділянка земельна ділянка по [ADDRESS] відходять [PERSON], а торгівельний павільйон, розташований на ринку м.Вільнянськ, а також весь товар промислової групи (одежа та взуття) - [PERSON] З метою реалізації вказаних умов договору [PERSON] зобов'язується зробити нотаріальну відмову від спадщини, а [PERSON] передає ключі на торгівельний павільйон та надає згоду на переоформлення його на [PERSON] (арк.с.5-6). Проте матеріалами справи спростовується посилання у вищевказаному договорі на те, що торгівельний павільйон, що розташований на території ринку в м.Вільнянськ, належить позивачу, оскільки згідно довідки директора ринку від 13.11.2012 № 43 вказаний кіоск [NUMBER] площею 12кв.м з 2002 року належить [PERSON] (арк.с. 91). Крім того, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 20.07.2001, [PERSON] є фізичної особою-підприємцем (арк.с.90). Таким чином суд приходить до висновку, що торгівельний кіоск [NUMBER] не належить позивачу, а також не є спадковим майном, що підлягає розподілу між спадкоємцями після смерті [PERSON] Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Разом з тим, у порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем суду не було надано належних доказів того, що товар промислової групи, посилання на який міститься в договорі від 07.07.2011, придбавався позивачем або його матер'ю [PERSON] Показання свідків про те, що грошові кошти для придбання вказаного товару надавалися позивачем та його матір'ю суд до уваги як належний доказ не приймає, оскільки згідно роз'яснень, наданих в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Також судом було встановлено, що 08.07.2011 позивач звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини (арк.с. 49). Того ж дня [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини (арк.с.53), проте 05.10.2011, тобто протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, відкликав її (арк.с. 75) та подав заяву про прийняття спадщини (арк.с.76). Також, вирішуючи питання про визнання договору про розподіл спадкового майна дійсним, суд зазначає, що згідно ч.3 ст.1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Проте факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення не був предметом доказування позивачем у судовому засіданні, також відсутні посилання на цей факт і докази з цього приводу і в позовній заяві. Таким чином, посилання позивача, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, позивачем виконаний договір повністю, як на підставу визнання договору про розподіл спадкового майна дійсним, не можуть буди прийняті судом. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed