Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив стягнути з неї на його користь аліменти на утримання їх двох неповнолітніх доньок в розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття. Позовна заява мотивована тим, що після фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачкою, діти проживають разом із ним протягом трьох років, сам піклується про них і забезпечує, а їх мати не виконує свої зобов`язання по їх утриманню, хоча є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити. Відповідачка не визнала позов, просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що продовжує утримувати своїх доньок, які не проживають з нею лише півроку. До цього купувала їм одяг та забезпечувала усім необхідним. Не заперечила, що діти проживають зі своїм батьком, оскільки вона змінила своє місце проживання, однак у майбутньому планує звернутись до суду, щоб забрати їх до себе. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Судом встановлено, що з 14.02.2001 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 10.11.2021 розірвано. За час шлюбних стосунків у позивача та відповідачки народилось дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). В судовому засіданні відповідачка не спростувала тієї обставини, що дівчатка більше трьох років проживають разом зі своїм батьком, навчаються у ліцеї за місцем свого проживання та знаходяться на його утриманні. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з того із батьків, хто проживає окремо від дітей. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років: з 01.12.2021 - 2 618 грн. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного батька або матір. Відповідачка є здоровою особою 40 років; працездатна; інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні доньок та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання нею матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, відтак вона спроможна сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільних дітей сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за жовтень 2021 року становила 11 679 грн.); потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідачки, яка зобов`язана брати участь у забезпеченні благополуччя своїх дітей, - суд приходить до висновку, що вона в змозі сплачувати аліменти в розмірі по 1 400 грн. щомісячно на кожну дитину. Така сума є реальною, не поставить відповідачку у матеріальне становище значно гірше від положення дітей і позивача, відповідатиме, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу тастану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачка не надала жодних доказів на заперечення позовних вимог та підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивача надають йому можливість самотужки забезпечити двом дівчаткам шкільного віку належний життєвий рівень. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 23.09.2021. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідачки в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: partial