Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 11.08.2010р. вона є власником будинку [ADDRESS]. 14.05.2011р. у належному їй будинку було зареєстровано місце проживання громадянина Індії [PERSON], який є чоловіком її доньки - [PERSON]. Фактично шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені. Відповідач не проживає в житловому будинку позивача з 05.03.2013р., не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг. В березні 2013р. [PERSON] вибув з території Укpаїни в країну свого громадянства - Індію. Реєстрація відповідача у належному їй будинку перешкоджає здійсненню нею свого права власності, а він телефоном відмовився вчиняти будь-які дії для зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи зазначене просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 11.08.2010р., посвідченого нотаріусом Першої макіївської державної нотаріальної контори за №3-1967, зареєстрованого в КП БТІ м. Макіївки 19.08.2010р. за №6619979, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. (а.с.5-7) Згідно даних домової книги та посвідки на постійне проживання громадянин Індії [PERSON] починаючи з 19.05.2011р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] З акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 08.12.2013р. вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у ньому з 05.03.2012р., ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому у будинку не має. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] і є сусідкою [PERSON] З власних спостережень їй відомо, що у будинку [ADDRESS] третій рік ніхто не мешкає. Раніше у ньому мешкав іноземець, який був зятем позивачки. Зі слів [PERSON] їх відомо, що він виїхав з України. Свідок [PERSON] показала суду, що є сусідкою позивачки так як мешкає у будинку [ADDRESS]. Відповідача по справі особисто не знає, але їй відомо, що він є чоловіком доньки [PERSON] і на цей час знаходиться за межами України. В будинку ніхто не мешкає понад два роки. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені у ст.71 ЖК України строки, вона, у відповідності до ст.72 ЖК України, може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У матеріалах справи міститься електронний квиток від 05.03.2012р. на ім'я [PERSON] на рейс Київ - Делі. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач відсутній у будинку [ADDRESS] понад встановлені законом строки без поважної причини. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] у м. Макіївка підлягає задоволенню.

Outcome: approved