Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

у грудні 2015 позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути із відповідача на її користь 80000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням завідомо неправдивих відомостей, що ганьблять честь, гідність, ділову репутацію. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розлучення із відповідачем, останній заявив про свої наміри вивезти із квартири майно та поділити його. З метою перешкодити йому у цьому, вона змінила замки у вхідних дверях до квартири № 46, по вул. Б. Хмельницького, 28 в м.Полтаві. 09.07.2015 року до неї зателефонував працівник Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області та запросив її до каб. № 6 для дачі пояснень з приводу надходження заяви від [PERSON] на її дії, що викликало у неї сильне хвилювання та вона повинна була відпрошуватися з роботи. У поданій заяві відповідач виклав неправдиві відомості, а саме вказав, що вона не пускає його у квартиру та хоче, щоб той жив на вулиці. Однак, останній добровільно 01.04.2015 року виселився із вказаної вище квартири. 10.07.2015 у неї виник черговий конфлікт із відповідачем, під час перебування того та їхньої спільної дитини на відпочинку на морі. 16.07.2015 року вона склала у мішок одяг бувшого чоловіка, який залишався у квартирі та її батьки відвезли його за місцем проживання матері відповідача [PERSON] 03.08.2015 року до неї знову зателефонував працівник Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області та повідомив про надходження повторної заяви від [PERSON] на її дії. Це знову викликало у неї сильне душевне хвилювання, що негативно відобразилося на її самопочутті, так як вона перебувала у стані вагітності. У поданій заяві [PERSON] вказав неправдиві відомості, що вона особисто викинула речі у двір, що не відповідало дійсності. В кінці вересня 2015 року відповідач звернувся із заявою до Ленінської районної у м.Полтаві ради про вчинення з її сторони перешкод у спілкуванні з дитиною, що є неправдивою інформацію. Це змусило її зявитися на виклик до компетентних органів, не дивлячись на те, що вона хворіла та перебувала у стані вагітності. Така поведінка відповідача призводить до розладів її здоровя, хвилювань, принижує її честь та гідність, ганьбить перед знайомими та близькими. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову та зазначили, що внаслідок неправомірних дій позивача, відповідач змушений був звертатися за захистом своїх законних прав до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. Так, позивач незаконно змінила замки у їхній спільній квартирі № 46, по вул. Б. Хмельницького, 28 в м.Полтаві, чинить перешкоди у входженні до житла. Окрім цього, в той час, коли він перебував за межами м.Полтави, позивач без попередження зібрала його одяг в мішок і при допомозі своїх батьків вивезла за місцем проживання його матері. Також він був вимушений звертатися до Ленінської районної у м.Полтаві ради з метою сприяння йому у спілкуванні з дитиною, у чому чинить перешкоди позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне: 06.07.2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в якій просить провести профілактичну роботу з колишньою дружиною [PERSON], яка 06.07.2015 року близько 13 год. здійснила дії щодо недопущення його у квартиру.(а.с. 49-50). 29.07.2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в якій просить вжити профілактичні заходи до колишньої дружини [PERSON], яка 16.07.2015 року із спільної квартири без його на те згоди викинула його речі. (а.с.52-53). 25.09.2015 року [PERSON] звернувся до Ленінської районної у м.Полтаві ради, в якій вказав, що колишня дружина [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.(а.с.76). Згідно\~ст.297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є: недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно ч. 3\~ст. 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежне. Згідно з положенням\~статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширені відомості не відповідають дійсності, покладається на відповідача. У відповідності ч. 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію», якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно до\~ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Пунктом 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У судовому засіданні встановлено, що відповідач звертався до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області із заявами щодо неправомірних дій позивача, а саме з приводу зміни останньою замків у вхідних дверях у квартиру, а також щодо вивезення з цієї ж квартири без його відому речей. Позивач підтвердила, що дійсно змінювала замки у вхідних дверях у квартиру та відвезла речі належні відповідачу за місцем проживання його матері, вважаючи свої дії правомірними, а також забороняла спілкуватися дитині із [PERSON] виключно в інтересах доньки. За даними заявами Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області та Ленінською районною у м.Полтаві радою було проведено перевірку та надано відповідь заявнику. Окрім цього, між сторони тривалий час мають місце неприязнені відносини, виник спір щодо майна, з приводу якого у Ленінському районному суді м.Полтави проводиться розгляд цивільної справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для звернення до Ленніського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області та Ленінської районної у м.Полтаві ради з метою захисту своїх законних прав. У матеріалів справи відсутні докази на підтвердження того, що звертаючись до даних органів відповідач мав намір поширити неправдиві відомості відносно позивача. Натомість, у судовому засіданні відповідач довів, що звертався до відповідних органів з метою захисту своїх прав, оскільки вважає їх порушеними, а отже позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed