Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] завернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить суд встановити факт його постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він до 2006 року проживав за адресою: [ADDRESS] . В сусідній квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживав [PERSON] , 1969 р.н., зі своєю матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] , який був особою з інвалідністю другої групи, став мешкати за адресою: [ADDRESS] , один. Між [PERSON] та [PERSON] склалися добросусідські відносини, а оскільки останній після смерті матері залишився одиноким, не мав родичів, [PERSON] почав допомагати сусіду по господарству, купувати ліки та піклуватися про нього. У 2009 році позивач подарував свою квартиру [ADDRESS] , своєму сину [PERSON] , який переїхав жити до даної квартири. Разом з тим, з 2006 року до дня смерті [PERSON] , позивач доглядав [PERSON] , ставився до нього як до рідного сина, проживав з ним за однією адресою у квартирі [ADDRESS] . За час спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відповідно відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , що належала померлому в 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1999 та в 1/2 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , виданого Першою нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 20.09.2017. Оскільки більш ніж останні п`ять років до смерті [PERSON] , вони спільно мешкали, позивач 30 квітня 2018 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оформивши відмову постановою від 18.06.2018, у зв`язку з тим, що позивачем не надано докази, які підтвердили б родинні зв`язки зі спадкодавцем та спільне проживання з ним не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відтак, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ. Процесуальні дії у справі На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року позов [PERSON] залишено без руху, у зв`язку з недотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків визначених ухвалою. 14 січня 2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення визначених ухвалою суду недоліків. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському районному та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , що на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно ухвали суду від 08 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року витребувано з Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (61052, м.Харків, вул. Євгена Котляра, 4) відомості про те, хто звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала за адресою: [ADDRESS] , а також чи є відомості про складання заповітів від її імені та чи видавалися будь-кому свідоцтва про право на спадщину. Також даною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Наталії Петрівни (62416, смт Пісочин Харківського району Харківської області, вул. Надії, 15) відомості про те, хто звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та проживав за адресою: [ADDRESS] , а також чи є відомості про складання заповітів від його імені та чи видавалися будь-кому свідоцтва про право на спадщину. 30 липня 2019 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Мироненко І.С. до суду надійшли письмові пояснення, до якої долучено копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , в якій остання зазначає, що вона не прийняла та не претендує на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.117-128, Т.1). На підставі ухвали від 03 грудня 2019 року (враховуючи виправлення описки згідно ухвали від 28.01.2020) витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Іващенко Аліни Анатоліївни інформацію про те, на чиє ім`я [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , було складено заповіт, який 19.03.2017 посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенко А.А. за №120. Учасники справи в судове засідання призначене 02 квітня 2020 року, не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Мироненко І.С. до суду надано заяву, з якої вбачається, що представник просить суд слухати дану справу у відсутність її та позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від міського голови Південноміської ради Харківського району Харківської області Брюханова О.М. до канцелярії надійшла заява, в якій викладено прохання розглядати справу у відсутність представника міської ради та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до частин першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Вказана норма визначає перелік підстав створення сім`ї. Перелік цей не є вичерпним. Підставами створення сім`ї є шлюб (стаття 21 СК України), кровне споріднення, усиновлення (стаття 207 СК України). Також сім`я може створюватися на інших підставах, що не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, у зазначеній справі підлягали встановленню, як факт проживання [PERSON] однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Фактичні обставини справи, встановлені судом З наданих до суду документів встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 травня 2004 року Південноміською радою Харківського району Харківської області на підставі актового запису№102 від 19.05.2004 (а.с. 13, Т.1). Згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області за вих.№2240 від 01.10.2018, на день своєї смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а разом з нею був зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] (а.с.11, Т.1). З відомостей отриманих судом з Харківської районної державної нотаріальної контори за вих.№1915/01.16 від 16.05.2019 встановлено, що після смерті померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] із заявами про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. 20 березня 2007 року за реєстром №2-676 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на ім`я сина померлої - [PERSON] . Вказане підтверджено також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №56181563 від 16.05.2019 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 95-98, Т.1). Із копії акту депутата Південноміської ради Харківського району Харківської області від 10 липня 2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2006 року по день смерті [PERSON] , мешкали однією сім`єю, що підтверджується зі слів сусідів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, Т.1). Вказане підтверджується також інформацією Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області за вих.№1449 від 11.07.2018 (а.с.15, Т.1). З інформації Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області за вих.№1448 від 11.07.2018 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а згідно з картотекою реєстрації місця проживання, інших осіб з ним не було зареєстровано (а.с.14, Т.1). Згідно договору дарування квартири від 23 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за №3851, [PERSON] подарував своєму сину - [PERSON] квартиру [ADDRESS] (копія договору дарування - а.с.8, Т.1, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] - а.с.10, Т.1). Із копії актового запису про смерть за №892 від 16 січня 2018 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Південне Харківського району Харківської області, а за номером 00137236609 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено відповідний запис (а.с.70, Т.1). З матеріалів справи встановлено, що на день смерті [PERSON] , [INFO] , мав у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частина якої належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 червня 1999 року виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 18, Т.1), а інша 1/2 частина успадкована після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як вбачається з відомостей отриманих судом від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. за вих.№582/01-16 від 21.05.2019, спадкова справа за №26/2018 після померлого [INFO] [PERSON] , зареєстрованого на день смерті за адресою: [ADDRESS] , була відкрита 30 квітня 2018 року. Також, 30.04.2018 із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого звернувся [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Разом з тим, з Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №56235891 від 21.05.2019 було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу 19.03.2017 за реєстр.№120, номер заповіту у спадковому реєстрі 60396795 (а.с. 101-103, Т.1). [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, оскільки спадкоємець не надав документу, що підтверджує його родинні відносини з померлим [PERSON] , або про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 червня 2018 року (а.с.19, Т.1). У зв`язку з викладеним, позивач звернувся з позовом до суду, задля встановлення факту проживання однією сім`єю зі [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті останнього. Відповідно до інформації за вих.№416/01-16 від 28.12.2019, яка надійшла від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко Аліни Анатоліївни, 19 березня 20017 року в приміщенні нотаріальної контори за адресою: вул.Українська, 44А м.Південне Харківського району Харківської області, нотаріусом був складений та посвідчений заповіт, реєстровим №120, на все майно від імені гр. [PERSON] , [INFO] , що народжився у с.Нягань Октябрського району Тюменської області, на ім`я гр. [PERSON] , [INFO] , номер у спадковому реєстрі 60396795. Як вбачається із копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. 16 липня 2019 року та зареєстрованої в реєстрі за №2721, [PERSON] повідомляє, що спадщину після смерті померлого [INFO] [PERSON] , який проживав на день смерті за адресою: [ADDRESS] , та за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А., реєстр. №120, вона не приймала, на неї не претендує, свої спадкові права в судовому порядку поновлювати не буде (а.с.119, Т.1). Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи встановлені на підставі наявних в матеріалах справи документів обставини проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, а також взаємних прав та обов`язків, суд вважає вимоги заяви про встановлення відповідного факту обґрунтованими. Виходячи з положень статті 319 ЦПК України судом зазначається, що позивачу встановлення відповідного юридичного факту необхідно для отримання права на спадщину за законом у четверту чергу після смерті [PERSON] . Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, суд приходить до висновку, що надано достатньо доказів для задоволення позову [PERSON] та встановлення юридичного факту, а саме, що позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , в період з 2006 року по день смерті останнього.

Outcome: approved