Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління податкової міліції ДПА України про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначала, що в провадженні старшого слідчого з ОВС Слідчого управління податкової міліції ДПА України Пасюкова В.В. знаходилась кримінальна справа № 69-17 по обвинуваченню [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. 14 січня 2011 року старшим слідчим Пасюковим В.В. було винесено постанову про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно [PERSON], зокрема і на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 12.08.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1213. 09.09.2009 року зазначена квартира була зареєстрована на [PERSON] в ОП «ЗМБТІ» за реєстровим № 27844955. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вона не має ніякого відношення до кримінальної справи свого чоловіка - [PERSON], проте арешт накладено на її особисте майно, позивач просила суд зняти арешт накладений згідно постанови старшого слідчого з ОВС Слідчого управління податкової міліції ДПА України Пасюковима В.В. з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 12.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. реєстровий № 1213. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2014 року було залучено до участі у справі в якості належного відповідача у справі - Міністерство доходів і зборів України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не подавав, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність представника відповідача, який неодноразово викликався в судове засідання, проте до суду не з'являвся, причин неявки не повідомляв. Вислухавши представника позивача, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 125 КПК України (в ред. 1960 року), слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Частиною 1 ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] з 01.12.2001 року перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції. Постановою старшого слідчого з ОВС Слідчого управління податкової міліції ДПА України Пасюкова В.В. від 14 січня 2011 року в рамках кримінальної справи № 69-107 по обвинуваченню директора ДП «Укррезерв» [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, заступника голови Державного комітету України з державного матеріального резерву Сіньковського М.І. за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано на ім'я [PERSON], [INFO], де б це майно не знаходилось. Накладаючи арешт на майно [PERSON], слідчий виходив з того, що майно, яке зареєстровано на ім'я [PERSON] і придбане нею у період перебування у шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], у зв'язку з чим на підставі ст. 125 КПК України вжив всіх заходів щодо забезпечення можливого в майбутньому цивільного позову та забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна. Проте, як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного 12.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1213. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З урахуванням зазначеної норми, квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON], яка, в свою чергу, не є ні обвинуваченою, ні підозрюваною по вищезазначеній кримінальній справі або особою, яка несе за законом матеріальну відповідальність за дії свого чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України, власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві особистої приватної власності. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про звільнення квартири з-під арешту.

Outcome: approved