Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають у шлюбі з 16.02.2002 року. Від подружнього життя мають одну неповнолітню дитину Сніжану, [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося через супротивно-психологічно несумісні характери, різні погляди на сімейне життя, вкрай суперечливі погляди на права та обов?язки подружжя. Позивач в судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить справу розглянути у його відсутності та після розірвання шлюбу судові витрати не стягувати з відповідача. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі, заперечень не надходило. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони\~\~перебувають\~\~у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2002 року відповідно свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ №110532, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції у Чернігівській області. Позивач має доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією паспорта позивача. Спільне життя у сторін не склалося через супротивно-психологічно несумісні характери, різні погляди на сімейне життя, вкрай суперечливі погляди на права та обов?язки подружжя.. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved