Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказували на те, що під час перебування їх доньки [PERSON] з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народились діти - онуки позивачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З листопада 2017 року сімейні відносини між їх донькою та відповідачем припинились. Донька позивачів [PERSON] змінила місце мешкання та прийняла рішення про розірвання шлюбу. При цьому, їх донька [PERSON], змінюючи місце мешкання, забрала з собою молодшого сина [PERSON], а [PERSON] залишилась мешкати з відповідачем. У подальшому відповідач забрав до себе й [PERSON]. На теперішній час обоє онуків мешкають із відповідачем, який не надає позивачам реальної можливості як відвідувати онуків, так і приймати участь у їх вихованні. Під різними приводами відмовляє позивачам у спілкуванні з онуками, не надав онуків жодного разу, хоча вони неодноразово звертались. За таких підстав, просили визначити наступний порядок спілкування з онуками: кожної суботи з 08 години до 20 години неділі за місцем мешкання позивачів - [ADDRESS], а влітку - з 01 липня по 30 липня щорічно за місцем постійного мешкання позивачів. У подальшому позивачі уточнили позовні вимоги, додавши вимогу про спілкування з онуками взимку - з 08 години 29 грудня до 20 години 03 січня. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просили позов задовольнити, та визначити їм порядок спілкування з онуками на умовах, визначених у висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. При цьому зазначили, що вини не будуть примушувати онуків спілкуватися з ними, якщо вони не будуть цього бажати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, у тому числі й на умовах, визначених у висновку органу опіки та піклування Маріупольської міської ради №13-31-123 від 15.08.2018, та суду пояснив, що він не заперечує проти спілкування дітей з бабусею та дідусем, але не за графіком, а за бажанням. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, позовні вимоги підтримала та пояснила, що комісією оглянуто житлово-побутові умови проживання позивачів і відповідача, які є задовільними. Позивачі мають досвід спілкування з дітьми. Графік, запропонований органом опіки та піклування Маріупольської міської ради, відповідає інтересам дітей та не порушує права сторін. Третя особа [PERSON] позовні вимоги просила розглянути на розсуд суду, пояснила, що вона погоджується з графіком порядку спілкування позивачів з дітьми, який визначений органом опіки та піклування, але тільки за згодою дітей. Також суду пояснила, що на цей час вона проживає з відповідачем та дітьми однією сім'єю. Вона намагається зберегти сім'ю, хоча шлюб між нею та відповідачем розірвано. Коли вона з дітьми їздить до батьків, то відповідач виявляє незадоволення цим. Суд, вислухавши сторони, третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі в справі є бабою та дідом [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження матері дітей [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON]), [PERSON], [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11, 12, 13, 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 16.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], про що зроблено актовий запис № 792 (а.с.13). Також згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.09.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідач і третя особа [PERSON] також є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис № 799 (а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 17.09.1977 року відділом ЗАЦС Жовтневого району м. Жданова, позивачі є батьками [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], повторно виданого 01.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 12). Згідно наданого суду акту обстеження умов проживання позивачів від 08.05.2018 року позивачі мешкають за адресою: [ADDRESS], умови проживання позивачів є задовільними. Думки [PERSON] та [PERSON] щодо їх спілкування з позивачами в судовому засіданні не з'ясовувались, оскільки питання з даного приводу сторонами не ставилось. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] пояснила, що в січні 2018 року, коли вони виходили та спілкувались із дітьми, вони не дуже хотіли спілкуватись з бабусею та дідусем. При цьому, в акті №2 обстеження умов проживання відповідача від 04.01.2018 року та акті проведення співбесіди від 04.01.2018 зазначено, що [PERSON] бажає спілкуватись і відвідувати бабусю та дідуся один раз на місяць без ночівлі, а [PERSON] - не виявляє такого бажання, батько [PERSON] не проти, щоб [PERSON] приходили в гості. (а.с.62, 85). Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно вимог ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За змістом ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, чинним законодавством України, з однієї сторони, закріплено право позивачів, як баби та діда, на спілкування зі своїми онуками та право брати участь у їх вихованні, а з іншої сторони передбачено обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні бабою чи дідом прав щодо виховання онуків та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Згідно висновку органу опіки та піклування, останній вважає за доцільне визначити участь позивачів у вихованні онуків за наступним графіком: кожну суботу тижня з 08.00 до 20.00 години без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів; в літній період кожний рік в червні, липні та серпні по одному тижню в місяць без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів; взимку з 08.00 години 29 грудня по 20.00 годину 30 грудня, а також з 08.00 години 2 січня до 20.00 години 3 січня, без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів (а.с. 79). Суд вважає зазначений висновок достатньо обґрунтованим. З висновку вбачається, на підставі яких фактичних обставин орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність встановлення участі позивачів у вихованні онуків відповідно, а тому суд погоджується з ним. Визначаючи спосіб участі позивачів у вихованні онуків, суд враховує, що [PERSON] досяг семирічного віку, а [PERSON] - чотирнадцяти років, жодними розладами чи вадами розвитку не страждають, особливого догляду зі сторони батька не потребують, а тому перешкод у спілкуванні позивачів з ними окремо від батька, шляхом систематичних побачень не вбачається. Доказів неможливості спілкування позивачів з онуками протягом вихідного дня суботи, зокрема, що таке спілкування може мати вплив на навчальний процес, оскільки діти ходять до школи, та/або участь дітей в інших виховних, розвиваючих та позашкільних заходах відповідачем не представлено, в матеріалах справи такі відсутні. При цьому суд враховує, що між сторонами мають місце неприязні відносини, які можуть негативно вплинути на дитячу психіку в разі виникнення суперечок між сторонами у присутності дітей, оскільки відповідач не бажає сприяти більш тісному контакту дітей з позивачами та всіляко цьому перешкоджає. Суд також враховує вік позивачів, їх стан здоров'я, а також неможливість повноцінного спілкування з онуками лише в місцях дитячого дозвілля, оскільки при таких зустрічах не відбуватиметься безпосередній контакт між бабою, дідом і онуками. Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що виховання дитини полягає в переданні певних знань, соціального досвіду, накопиченого людством, від старших поколінь молодшим, прищеплення навичок і вмінь гідної поведінки, формування наукових переконань, суспільних цінностей, моральних та політичних орієнтирів, життєвих настанов і перспектив з метою формування його особистості. Тому суд вважає можливим спілкування позивачів з онуками поза межами місця їх постійного проживання, яке не обмежується місцями дитячого дозвілля та місцем мешкання самих позивачів, але і не виключає їх. Крім того, батьки і дід з бабою зобов'язані дбати про здоров'я дітей та вживати всіх заходів для того, щоб вони не захворіли, а у разі хвороби сприяти їх одужанню. На погляд суду, при даному визначеному судом способі участі позивачів у вихованні онуків, який в першу чергу відповідає інтересам самих дітей, буде дотриманий розумний баланс на участь у їх вихованні між позивачами та іншими членами сім'ї, яким таке право теж надано. При цьому, суд звертає увагу сторін, що встановлення вищевказаного способу участі позивачів у вихованні та спілкуванні з онуками не перешкоджає їм у подальшому ставити питання про збільшення чи відповідно зменшення часу спілкування. Суд наголошує сторонам, що не зважаючи на встановлений спосіб участі позивачів у вихованні та спілкуванні з онуками, вони не позбавлені можливості самостійно, за взаємною згодою та у позасудовому порядку, визначати додаткові способи участі позивачів у вихованні та спілкуванні з онуками. Приймаючи до уваги стосунки позивачів з відповідачем, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що при зустрічах з дітьми не потрібно травмувати дитячу психіку, з'ясовувати стосунки в їх присутності, налаштовувати їх один проти одного, оскільки діти повинні розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами. Відповідачем під час розгляду даної цивільної справи не було надано суду доказів того, що позивачі не зможуть бути такими ж відповідальними за здоров'я та безпеку дітей, як і він. З урахуванням вищевикладеного суд вважає доцільним визначити участь позивачів у вихованні онуків за наступним графіком: кожну суботу тижня з 08.00 до 20.00 годин без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів; в літній період кожний рік в червні, липні та серпні по одному тижню в місяць без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів; взимку з 08.00 години 29 грудня по 20.00 годину 30 грудня, а також з 08.00 години 2 січня до 20.00 години 3 січня, без присутності батька за місцем фактичного мешкання позивачів, а не за графіком, який зазначено позивачами в позові, внаслідок чого частково задовольняє позовні вимоги позивачів. При цьому суд, вирішуючи спір по суті, відхиляє заперечення відповідача про те, що позивачам не чиняться перешкоди у реалізації права на виховання та спілкування з онуками, оскільки відповідачем позовні вимоги не визнаються, проти задоволення позову відповідач заперечує, домовленості між сторонами з питання участі баби та діда у вихованні онуків не досягнуто. Враховуючи зазначене, суд ставить під сумнів можливість безперешкодного спілкування позивачів з онуками за місцем їх мешкання. Суд вважає, що позбавлення позивачів права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні онуків може позбавити дітей родинних зв'язків з бабою та дідом, любові та турботи з їх боку. Право позивачів на участь у вихованні та спілкуванні з онуками гарантується законодавством, а тому вони не повинні доводити його виникнення чи наявність будь-якими іншими засобами доказування. Доказів можливості реалізації позивачами їх права, передбаченого ст.257 СК України, відповідачем не надано, як і доказів того, що позивачі, спілкуючись з онуками, діють усупереч їх інтересам, або їх спілкування буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, що є підставою для відхилення судом заперечень відповідача проти позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 640 гривень.

Outcome: partial