Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 46709,75 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., що спричинені позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 18.09.2013 р. о 15:15 год. на вул. Артема, 52 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та мотоцикла «Suzuki» д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.10.2013 р. винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано водія [PERSON], відповідальність якого перед третіми особами була застрахована ПрАТ «СК «Провідна». Після звернення до страхової компанії, якою було застраховано автомобіль відповідача, із заявою про виплату матеріального збитку, оціненого судовим експертом Новоселецьким В.А. в сумі 61070,00 грн., ПрАТ «СК «Провідна» частково перерахувало позивачеві страхове відшкодування в розмірі 21240,25 грн. Таким чином, посилаючись на те, що згідно ст.1193 ЦК України у разі недостатності страхової суми для повного відшкодування завданої шкоди, застрахована особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивач просив стягнути в судовому порядку з відповідача вказану різницю в розмірі 46709,75 грн., яка включає матеріальний збиток згідно експертного автотоварознавчого дослідження (61070,00 грн. - 21240,25 грн.), вартість проведеного дослідження (2000,00 грн.), та вартість захисного шолому, який розбився під час ДТП (4880,00 грн.). Крім того, посилаючись на те, що порушення правил дорожнього руху відповідачем призвело до ДТП, це спричинило останньому моральні страждання. На думку позивача справедливою компенсацією за понесені ним втрати немайнового характеру, спричинені йому моральні та психологічні переживання, буде стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неприбуття суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду сторони позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 18.09.2013 р. приблизно о 15:15 год. на вул. Артема, 52 в м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та мотоцикла «Suzuki» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] В результаті зазначеної ДТП мотоцикл «Suzuki» д.н.з. [NUMBER], зазнав механічних ушкоджень, а його володільцю [PERSON] завдано матеріальних збитків. Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 16.10.2013 р. у справі №761/25235/13-п винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано водія [PERSON] З матеріалів справи убачається, що автомобіль «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] був забезпечений в ПрАТ «СК «Провідна» на підставі договору страхування №АВ/8847956/1005/12 від 14.12.2012 р. Як встановлено в ході судового розгляду справи, ДТП, що мала місце 18.09.2013 р. року, визнано страховим випадком та ПрАТ «СК «Провідна» прийнято рішення про виплату [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 21240,25 грн. Проведення виплати зазначеної суми підтверджена стороною позивача. Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що коштів, які виплачені страховою компанією недостатньо для повного відшкодування матеріальних збитків, завданих позивачеві, що зумовило звернення до суду з даним позовом. На підтвердження вказаного суду представлено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №02/09 від 24.10.2013 р., виконаного судовим експертом Новоселецьким В.А. Згідно зазначеного висновку, оскільки вартість відновлювального ремонту мотоцикла є більшою ніж вартість транспортного засобу станом на час ушкодження, то матеріальний збиток обраховано виходячи з ринкової вартості аналогічного мотоцикла на час оцінки, що становить 61070,00 грн. Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 вказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, вбачається, що при вирішенні питання щодо стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Проте, у звіті №02/09 від 24.10.2013 р., наданого позивачем на підтвердження матеріальних збитків, не визначено вартості залишків дослідженого транспортного засобу. Документів, які слугували підставою для виплати страхового відшкодування суду не надано. Отже, як встановлено в судовому засіданні, водій [PERSON] визнаний винним в спричиненні шкоди позивачу, що пов'язано з ДТП, яка сталася 18.09.2013 року, його цивільна відповідальність була застрахована на момент пригоди, страхова компанія ПрАТ «СК «Провідна» виплатила страхове відшкодування позивачеві у межах ліміту відповідальності, однак позивачеві вказаної суми недостатньо для покриття матеріального збитку, що зумовило звернення до суду. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України). Крім того, стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї із сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підтвердження позовних вимог, у частині завданих матеріальних збитків у розмірі 46709,75 грн. позивачем надано копії наступних документів: висновку експерта Новоселецького В.А. №02/09 від 24.10.2013 року; квитанції про оплату послуг експерта №000189 від 25.09.2013 р. на суму 2000,00 грн.; та рахунку №1 від 20.01.2012 р. на оплату шолома Х-801RR за ціною 4880,00 грн. Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Натомість, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що виплаченої суми недостатньо для повного відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, що мала місце 18.09.2013 року. Висновок експерта №02/09 від 24.10.2013 р. суд не вважає достатнім, оскільки будь - яких доказів які б викликали сумнів у правильності висновку оцінювача, на підставі якої ПрАТ «СК «Провідна» виплатила страхове відшкодування позивачеві суду не надано, виплачена останньою сума не перевищує ліміту відповідальності, обумовленої Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для врахування звіту №02/09 від 24.10.2013 р. при визначенні матеріального збитку позивача, що пов'язаний із ДТП, що мала місце 18.09.2013 р. Таким чином, витрати позивача на проведення зазначеного дослідження не підлягають до відшкодування. Крім того, приймаючи до уваги наданий позивачем рахунок на оплату №1 від 20.01.2012 р. (рахунок на оплату шолома), суд враховує, що рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа на підтвердження понесення витрат (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а носить лише інформаційний характер щодо наміру здійснити правочин (купівля-продаж, надання послуг, перевезення тощо). Фактично рахунок є розрахунково-платіжним документом, що передбачають лише виставлення певних сум до оплати покупцям за фактично поставлені товари чи фактично надані послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видаткової накладної постачальника або актом прийому - передачі виконаних робіт (послуг). Крім того, в довідці ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України серед опису пошкоджень, які спричинені ДТП, що мала місце 18.09.2013 р., не міститься вказівки на пошкодження шолому водія мотоциклу, а також підтвердження наявності такого шолому станом на час ДТП. Отже, зазначена сума не може бути взята до уваги судом при ухваленні рішення. Щодо позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу, завдання моральної шкоди позивачу, не підтверджується жодними належними та допустими доказами, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідача, на користь позивача слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed