Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] ( далі приватний нотаріус [PERSON]М.), про визнання договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] від 4 грудня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1084, недійсним. В обґрунтування заявленої вимоги зазначила, що 4.12.2015 р. між нею, як позичальником, та [PERSON], як позикодавцем, укладено договір позики № 01-12/15 та додаток № 1 до договору № 021-12/15. За умовами вказаного договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти у розмірі 115\~593,00 гривень, еквівалент 4\~635, 00 доларів США, на засадах строковості, зворотності та забезпеченості, а позичальник зобов»язується повернути її на умовах, що передбачені цим договором. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики ( пункт 1.1 договору). Строк дії договору становить 1 місяць, тобто з 4.12.2015 р. по 4.01.2016 р., але не може бути меншим ніж строк повного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором ( п.1.2 договору). Повернення позики, а також витрати та збитки понесені позикодавцем щодо виконання цього договору забезпечується квартирою № 21 в будинку № 6 по вул.. Запорізькій в м. Запоріжжі, яка належить позичальнику на праві власності, а також всім наявним майном ( майновими правами) і коштами позичальника та (при наявності) порукою третіх осіб ( п.1.3 договору). Якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі одного відсотка від суми позики за кожен день прострочення, а також пеню у розмірі одного відсотка від суми позики за кожен день прострочення ( п.1.4 договору). За умовами договору [PERSON] отримала на руки 109\~050, 00 грн. Різниця між сумою, підписаною по договору, та реально отриманими коштами складає 6\~543, 00 грн., яка була відрахована відповідачем в рахунок процентів за користування позикою за перший місяць. Цього ж дня, а саме 4.12.2015 р., на вимогу відповідача, було укладено договір купівлі- продажу належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1084. За умовами цього договору вона продала [PERSON] зазначену квартиру за 115\~593, 00 грн. Як пояснив їй відповідач, укладення такого договору стане гарантією повернення нею суми позики, а у разі повернення її у строк, угоду буде скасовано, отже фактично, як стверджує позивач, між ними було укладено правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені договором купівлі- продажу квартири, а саме у жодної з сторін не було волі на перехід права власності на квартиру. Крім того, вартість квартири, визначена у договорі купівлі- продажу, не відповідає її дійсній вартості, проте відповідає сумі позики Вважає такий правочин за своєю природою удаваним, та, посилаючись як на правові підстави заявленої вимоги на статті 202,215,216,235, 655 ЦК України, статті 3, 4,13,14 Закону України « Про заставу», просить визнати його недійсним. В суді представник позивача позов підтримала з підстав, викладених по його тексту, та додаткових пояснень ( т.2, 63-70) ; просить суд його задовольнити. В суді представник відповідача проти позову заперечує з наступних підстав. По-перше, позивач в обґрунтування заявленої вимоги посилається на договір позики № 01-12/15 від 4.12.2015 р., на підтвердження чого додає до позову копію відповідного договору. Під цим договором підпис [PERSON] відсутній, що свідчить про те, що позивачка була не згодна із істотними умовами договору позики, не підписала його і не мала наміру його виконувати. По-друге, оспорюваний договір купівлі- продажу квартири підписаний сторонами, що свідчить про узгоджену позицію сторін договору по всім його істотним умовам та вільне їх волевиявлення на вчинення саме такого правочину ; є нотаріально посвідченим. По-третє, твердження позивача про те, що її ввели в оману, не відповідають дійсності, оскільки вона мала можливість відмовитися від оспорюваного правочину і на підписувати договір( ст. 214 ЦК України) ; оскаржити в подальшому. Проте, позивачка понад 1 рік мешкає у квартирі, яка їй не належить, а звернулася до суду з цим позовом відразу після того як дізналася про заочне рішення суду про її виселення. По-четверте, твердження позивача про її скрутне матеріальне становище на час укладання договору, пов»язане із хворобою батька [PERSON] не підтверджені належними доказами. По-п»яте, свідченням наміру укласти договір застави позивач наводить сплату відсотків, що не відповідає дійсності. По-шосте, твердження позивача про зазначення в оспорюваному договорі ціни квартири, яка є значно меншою за ринкову, є безпідставними, оскільки в договорі вказана саме та ціна, за яку сторони добровільно, вільно домовилися під час укладання правочину. Аналіз цін на цю квартиру вказує на те, що позивачка її продала у 2,87 рази дорожче, ніж купувала. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити та при ухваленні рішення по цій справі просить прийняти до уваги доводи , викладені у письмових запереченнях проти позову ( т.1, а.с.97-99). Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явилася, проте надала суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову ( т.1, а.с.94-95, 203,234, т.2 а.с.50,61, 102,113). У письмових запереченнях третя особа, посилаючись на п.1 Глави 4, Главу 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначила, що особисто нею було проведено з [PERSON] та [PERSON], які звернулися до нею з метою укладення договору купівлі- продажу квартири, консультацію щодо роз»яснення основних положень законодавства України, що регулюють цивільні відносини при купівлі- продажу та реєстрації переходу права власності за набувачем ( покупцем). Дійсні наміри сторін були спрямовані саме на укладення договору купівлі-продажу квартири. На підставі поданих документів та наданої нею консультації було підготовлено проект договору купівлі- продажу належної на праві власності [PERSON] квартири№ 21 в буд. № 6 по вул.. Запорізькій в м. Запоріжжі, з яким сторони були ознайомлені. Уточнень, доповнень, змін тощо до проекту договору надано не було. Всі умови договору купівлі- продажу квартири сторонами були обговорені та нею внесені до договору за домовленістю сторін. Отже оспорюваний договір укладений та посвідчений з дотриманням вимог законодавства України, які регулюють його укладення. Про жодні договори позики, на які посилається позивач, їй, як нотаріусу, невідомо. Вважає, що позов задоволенню не підлягає. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Смолки І.О. від 2 грудня 2016 року провадження у справі відкрито ( т.1, а.с.69). 13.12.2016 р. позивачка звернулася до суду з клопотання про забезпечення позову ( т.1, а.с. 73-78). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року заяву задоволено ;накладено арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS] ( т.1, а.с.88). 30.01.2017 р. позивачка звернулася до суду із заявами про витребування доказів по справі у третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON], відповідача [PERSON], з ТОВ « ІГ ШЕДУ» ( т.1, а.с. 101-103), з Фонду державного майна України ( т.1, а.с.107-108). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2017 року клопотання позивача про витребування доказів по справі задоволено ; зобов»язано приватного нотаріуса [PERSON] надати суду всі наявні у неї документи та матеріали в оригіналі ( для огляду) та в копіях ( для долучення до матеріалів справи) завірених належним чином, на підставі яких було укладено та посвідчено оспорюваний договір купівлі- продажу ; зобов»язано [PERSON] надати суду оригінали документів, копії яких долучені до матеріалів справи ; зобов»язано ТОВ « ІТ ШЕДУ» надати суду документи, перелік яких зазначений по тексту ухвали ( т.1, а.с.120). 21.03.2017 р. відповідач звернувся до суду з заявою про витребування у позивача доказів по справі ( т.1, а.с.117). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 30 травня 2017 року справу прийнято до свого провадження ( т.1, а.с.164). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 12 червня 2017 року задоволено заяву про самовідвід, справу передано до канцелярії суду для повторного авто розподілу відповідно до ст. 11-1 ЦПК України ( у редакції від 18.03.2004 № 1518-V). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Скользнєвої Н.Г. від 16 червня 2017 року справу прийнято до свого провадження ( т.1, а.с.173). 1.08.2017 р. від представника відповідача до суду надійшла письмова заява про витребування доказів по справі у третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON], відповідача [PERSON], з ТОВ « ІГ ШЕДУ» ( т.1, а.с. 183-185), які не були надані суду на виконання вимог суду відповідно ухвали від 30.01.2017 року. Протокольними ухвалами суду від 1 серпня 2017 року заяву задоволено та на адресу приватного нотаріуса [PERSON] та ТОВ « ІГ ШЕДУ» направлені відповідні судові запити ( т.1, а.с.198,199). 10.08.2017 р. відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про витребування у позивача всіх наявних екземплярів договору позики № 021-12/15 від 4.12.2015 року як із підписом, так і без підпису [PERSON] ( т.1, а.с.227). Протокольною ухвалою суду від 30.08.2017 року заяву позивача задоволено. 7.11.2017 р. відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про долучення до матеріалів справи щорічної декларації [PERSON] за 2016 рік про доходи та майновий стан державного службовця ( т.1, а.с.236). Крім того, позивачем 30.01.2017 р., 1.08.2017 р. надано суду письмові клопотання про допит в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( т.1, а.с.104-106, 186-188), які судом задоволені, проте в подальшому представником позивача в судових засіданнях від 4.01. 2018 р., 21.03.2018 р. суд повідомлено про відмову з боку позивача від раніше заявленого допиту вказаних свідків. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» № 2147 VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, взявши до уваги письмові заперечення третьої особи та наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 4 грудня 2015 р. між [PERSON] ( Позичальник), та [PERSON] ( Позикодавець) укладено договір позики № 01-12/15 та додаток № 1 до договору № 021-12/15, що підтверджується оглянутими в суді оригіналами : договору позики № 01-12/15 від 04.12/15, який містить оригінальні підписи [PERSON] та [PERSON] та Додатку № 1 до договору позики № 01-12/15, який містить оригінальний підпис [PERSON] та запис імені « Дмитрий» під рядком « телефоны для справок : 099\~168-31-89; 098\~729-52-50». Належність підписів сторонам договору підтверджено в суді поясненнями їх представників. Належність підпису [PERSON] під зазначеним Додатком підтверджується поясненнями її представника та не оспорюється представником відповідача. Запис у Додатку « Дмитрий» виконано представником відповідача, який є сином відповідача [PERSON] особисто, що ним не оспорюється. Копії зазначених документів долучені до матеріалів справи ( т.1, а.с. 189-190,191). За умовами договору позики № 01-12/15 Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти у розмірі 115\~593,00 гривень, еквівалент 4\~635, 00 доларів США, на засадах строковості, зворотності та забезпеченості, а Позичальник зобов»язується повернути її на умовах, що передбачені цим договором. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики ( пункт 1.1 договору). Строк дії договору становить 1 місяць, тобто з 4.12.2015 р. по 4.01.2016 р., але не може бути меншим ніж строк повного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором ( п.1.2 договору). Повернення позики, а також витрати та збитки понесені Позикодавцем щодо виконання цього договору забезпечується квартирою № 21 в будинку № 6 по вул.. Запорізькій в м. Запоріжжі, яка належить Позичальнику на праві власності, а також всім наявним майном ( майновими правами) і коштами позичальника та (при наявності) порукою третіх осіб ( п.1.3 договору). Якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі одного відсотка від суми позики за кожен день прострочення, а також пеню у розмірі одного відсотка від суми позики за кожен день прострочення ( п.1.4 договору). В цей же день, а саме 4 грудня 2015 року між [PERSON] ( Продавець) та [PERSON] ( Покупець) укладено договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], за умовами якого Покупець придбав у власність у Продавця зазначену квартиру за ціною 115\~593, 00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1084, що підтверджується договором купівлі- продажу від 4.12.2015 р. ( т.1, а.с. 11-14). У пункті 9.1 зазначеного договору передбачено, що продавець зобов»язується передати квартиру покупцю та знятися з реєстрації у відчужуваній квартирі не пізніше 4 березня 2016 року. Після укладення договору купівлі продажу [PERSON] квартиру не звільнила, квартиру разом з при належностями, документами до цієї квартири ( технічний паспорт, ключі, документи з оплати комунальних послуг, вартості використаної електроенергії та іншіх обов»язкових платежів тощо) [PERSON] не передала. До теперішнього часу вона продовжує мешкати в цій квартирі, регулярно сплачує обов»язикові платежі з оплати комунальних послуг тощо, що підтверджується наданими суду документами про оплату житлово- комунальних послуг ( т.2, а.с.88-93). Іншого житла позивачка не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ( т.2, а.с.71-72). [PERSON] про оцінку однокімнатної квартири № 21, розташованої на шостому поверсі дев»ятиповерхового житлового будинку за адресою : м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 6, складеного оціночно консалтинговою фірмою Бізнес-Експерт-Сервіс 4 грудня 2015 року вбачається, що ринкова вартість об»єкта оцінки становить 414\~860, 00 грн. ( т.2, а.с.1-42). Продаж квартири здійснено за 115\~593, 00 грн. ( т.1, а.с.12). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2016 року по справі № 331/4799/16-ц ( провадження № 2/331/1153/2016) позов [PERSON] задоволено. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою 21 в будинку № 6 по вул. Запорізькій в м. Запоріжжі ; усунені [PERSON] перешкоди в користуванні власністю - квартирою 21 в будинку № 6 по вул. Запорізькій в м. Запоріжжі шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] ( т.1, а.с. 18-19). Рішення не набрало законної сили. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 4 січня 2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 4.12.2015 року за [PERSON] ( т.1, а.с. 104) Позивачка свою вимогу обґрунтовує тим, що договір купівлі- продажу від 4.12.2015 року є удаваним, оскільки фактично між сторонами укладений договір застави для забезпечення виконання боргових зобов»язань за договором позики № 01-12/15 від 4.12.2015 року. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 202, ч.3 ст. 203, ст. ст. 235, 572, ч.1 ст. 575,577, 584,655 ч.1 ст. 1046 ЦК України. ст. 1, ч. 1 ст.3, ч.1 ст. ст. 4, 13, 14 Закону України « Про заставу». Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор ( заставодержатель) має право у разі невиконання боржником ( заставодавцем) зобов»язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави). Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками. Згідно зі ст.. 655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов»язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У статті 235 ЦК України зазначено, що удаваним є правочин , який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз»яснино, що за удаваним правочином ( ст.. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов»язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди ( правочину) є вільне волевиявлення та цього відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі- продажу та з»ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. Відповідно до ст.1 Закону України « Про заставу» ( далі Закон) застава це спосіб забезпечення зобов»язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор ( заставодержатель) має право в разі невиконання боржником ( заставодавцем) забезпеченого заставою зобов»язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Аналогічні вимоги містить ч і ст. 572 ЦК України. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі- продажу, оренди, перевезення вантажу тощо ( ч.1 ст. 3 Закону). Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення ( ч.1 ст. 4 Закону). Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків. Установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. У договорі застави визначаються суть розмір та строк виконання зобов»язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Аналогічні вимоги містить ст. 584 ЦК України. Наслідки недотримання вимог щодо форми договору застави установлені ст.. 14 Закону, зокрема недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками , передбаченими законодавством України ( ст.. 14 Закону). Твердження відповідача про те, що між ним та позивачкою були лише наміри укласти договір позики, який в подальшому укладено не було, грошові кошти за цим договором ним позивачці не передавалися, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті , виходячи з наступного. Під час розгляду справи було оглянуто оригінал договору позики № 01-12/15 від 4.12.2015 року, який містить оригінальні підписи сторін. В суді представник відповідача підтвердив оригінальність підпису відповідача на цьому документі. Копія оглянутого в суді договору засвідчена головуючим по справі та долучена до матеріалів справи ( т.1, а.с. 189-190). Представник позивача в суді пояснила, що наявна в матеріалах копія договору позики № 01-12/15 від 4.12.2005 р., на якому міститься лише підпис [PERSON] підтверджує факт того, що між сторонами була домовленість щодо надання відповідачем позики позивачу у розмірі 115\~593, 00 грн. Проект договору позики був підготовлений та підписаний відповідачем та переданий [PERSON] для ознайомлення з його умовами. Ознайомившись з проектом договору, вона погодилася на його укладення на умовах, які в ньому зазначені, а саме : отримання від відповідача позики у розмірі 115\~593, 00 грн. на строк в один місяць, на умовах, в тому числі забезпеченості. Умова у вигляді забезпеченості позики знайшла своє відображення у п. 1.3 договору, яким чітко передбачено, що забезпечення виконання цього договору забезпечується квартирою 21 в буд. 6 по вул.. Запорізькій в м. Запоріжжі, яка належить Позичальнику ( [PERSON]М.) на правах власності. Пізніше, у приміщенні офісу приватного нотаріуса [PERSON] О.М.4.12.2015 р. під часу укладання договору купівлі- продажу квартири позивачкою були підписані два примірники договору позики № 01-12/15 , один з яких залишився у неї, а один був переданий позикодавцю. Після його підписання вона отримала суму позики в розмірі 115\~593,00 грн, про що підготувала розписку в одному примірнику та передала його відповідачу. Крім того, пояснила, що з відповідачем зустрілася в офісі у нотаріуса, оскільки вони мали намір укласти договір застави, на виконання вимог п.1.3 договору позики. Проте, нею був укладений договір купівлі- продажу належної їй квартири у зв»язку з тим, що відповідач запевнив її, що квартира йому не потрібна і він не буде вчиняти дій, спрямованих на переоформлення права власності, виселення, зняття з реєстрації тощо. Укладення договору необхідно виключно для забезпечення виконання договору позики ( п.1.3 договору). Фактично даний договір не буде реєструватись та слугуватиме певною страховкою для виконання нею грошових зобов»язань. Укладення договору застави потягне за собою накладення арешту на квартиру, про що будуть внесені певні дані до Реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна тощо. Зняти арешт з квартири та виключити заборони з Реєстру в подальшому для неї будуть проблематичними. Отже вона вважала, що укладає договір застави. Пояснення позивача узгоджуються з оглянутим в суді договором позики, Додатком № 1 до договору позики, в якому квартира [ADDRESS] зазначена як предмет застави , та подальшими діями сторін, які відбувалися у нотаріуса, встановленими обставинами та спростовують вищезазначені твердження відповідача. На користь такого висновку свідчить і те, що за домовленістю сторін, купівля- продаж квартири здійснюється за 115\~593, 00 грн. ( п.7 договору купівлі- продажу), що повністю відповідає сумі грошових коштів, зазначених за договором позики № 01-12/14 від 4.12.2015 року, і порівняно з ринковою вартість квартири, яка оцінена спеціалістами у розмірі 414\~860, 00 грн., є значно нижчою і вкрай невигідною для позивача. День укладення договору позики та день укладення договору купівлі- продажу співпадають 4.12.2015 року. В суді встановлено, що позивачка під час укладення договору купівлі- продажу не бажала настання правових наслідків, що випливають з договору такої категорії, про що свідчать встановлені в суді обставини про те, що після укладення договору купівлі продажу [PERSON] квартиру не звільнила, квартиру разом з при належностями, документами до цієї квартири ( технічний паспорт, ключі, документи з оплати комунальних послуг, вартості використаної електроенергії та іншіх обов»язкових платежів тощо) [PERSON] не передала. До теперішнього часу вона продовжує мешкати в цій квартирі, регулярно сплачує обов»язикові платежі з оплати комунальних послуг тощо, що підтверджується наданими суду документами про оплату житлово- комунальних послуг . Іншого житла позивачка не має. Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, не оспорюються стороною відповідача. Більш того, подальші дії відповідача щодо звернення до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] з квартири, яка була предметом оспорюваного правочину, підтверджують пояснення позивача в цій частині. Отже в суді встановлено, що правочин купівля- продажу квартири вчинений сторонами для приховання іншого правочину, а саме забезпечення договору позики нерухомим майном в якості застави. Аналіз встановлених в суді обставин, підтверджених належними та допустимими доказами фактично свідчить, що при укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину ( як зовнішній прояв волі) не відповідав їх внутрішній волі. Такі висновки суду базуються на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій за результатами розгляду справи № 6-133цс12 Оскільки договір купівлі-продажу від 4.12.2015 року має всі ознаки удаваного, а фактично між сторонами вчинено правочин застави квартири [ADDRESS] з метою забезпечення виконання продавцем квартири свого існуючого зобов»язання перед її покупцем за договором позики, то в даному випадку слід керуватися нормами права, що регулюють порядок укладення договорів застави договору позики № 01-12/5 від 4.12.2015 року, а саме ст. 1, ч. 1 ст.3, ч.1 ст. ст. 4, 13, 14 Закону України « Про заставу», ч.1 ст. 575, ст. 572, 577, 584 ЦК України. Такий висновок суду базується на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій за результатами розгляду справи № 6-1026цс16. Наведене свідчить про законність, обґрунтованість та доведеність вимоги позивача, у зв»язку з чим суд дійшов висновку про необхідність її задоволення. Слід також зазначити, що сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз»ясненням нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Судові витрати по справі суд розподіляє згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved