Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с.3), в якому прохав встановити факт належності йому на праві приватної власності ідеальної частки у розмірі 64% квартири [ADDRESS]. Здійснити поділ спільного майна подружжя у вигляді частки у розмірі 36% квартири [ADDRESS] припинити право спільної сумісної власності наступним чином: виділили йому ідеальну частку у розмірі 18% та [PERSON] - ідеальну частку у розмірі 18%. Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 28 березня 1998 року по 11 квітня 2013 року [PERSON] разом із відповідачкою [PERSON] перебували у шлюбі та у цей період придбали спірне майно. До шлюбу [PERSON] мав у приватній власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Під час шлюбу згадану квартину було продано, а отриманні від цього кошти використано для придбання спірного майна. У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому прохала визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та здійснити поділ цього майна, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Свої вимоги мотивує тим, що спірну квартиру було придбано у період шлюбу за спільні кошти подружжя. Ухвалою суду від 28 квітня 2014 року первісний та зустрічний позови прийнято до спільного розгляду (а.с.40). Ухвалою суду від 09 липня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс Банк». В судовому засіданні відповідачка та представники сторін наполягали на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в їх позовних заявах. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що квартиру позивача було продано значно пізніше ніж придбано квартиру №113 і отримані від продажу кошти витрачалися на інші потреби сім'ї у тому числі на ремонт придбаної квартири. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, позивач [PERSON] та представник ПАТ КБ «Правекс Банк» до залу суду не з'явилися, причин неявки не повідомив, заперечень проти первісного та зустрічного позовів не надали Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 27 березня 1998 року (а.с.4). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 квітня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.3). Відповідно до посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 02 листопада 2004 року на ім'я [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] за 37200 грн. (а.с.36). 08 грудня 2004 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку банку спірну квартиру для забезпечення виконання умов кредитного договору від 02 листопада 2004 року про отримання у кредит 2500 доларів США (а.с.66). Згідно договору купівлі-продажу від 12 березня 2005 року [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 6825 грн. (а.с.56). Згідно п.п.1-6 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 60 ч.1 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приписами ч.3 ст.10, ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що спірну квартиру було придбано на ім'я відповідачки [PERSON] під час шлюбу. В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що частину вартості цієї квартири було сплачено коштами, отриманими на підставі кредитного договору від 02 листопада 2004 року, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Заперечуючи проти задоволення позову [PERSON], відповідачка [PERSON] наполягала на тому, що решту вартості спірної квартири було сплачено за рахунок заощаджень подружжя і на підтвердження цієї обставини надала суду довідку про заробітну плату, відповідно до якої її дохід за період з березня 2001 року по листопад 2004 року склав 22080,31 грн. (а.с.76). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердила, що під час шлюбу позивач [PERSON] теж мав постійне місце роботи та отримував заробітну плату значно більшу ніж у відповідачки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти подружжя і тому вона є їх спільною сумісною власністю. Суд звертає увагу на те, що квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності, продано 12 березня 2005 року, в той час як спірну квартиру придбано 02 листопада 2004 року, а тому посилання [PERSON] на те, що ним було сплачено 64 % вартості спірної квартири особистими коштами є неспроможними. На підтвердження тієї обставини, що частину вартості спірної квартири було оплачено особистими коштами позивача, представником позивача [PERSON] надано суду в якості доказу аркуш паперу з рукописним текстом, із змісту якого вбачається, що 26 жовтня 2004 року позивач [PERSON] уповноважив гр-на [PERSON] продати належну йому квартиру [ADDRESS] та отримав в рахунок продажу 5000 доларів США. За своєю суттю цей документ є довіреністю на вчинення правочину представником, яку в порушення вимог ч.1 ст.245 ЦК України не посвідчено нотаріально і тому він не може бути допустимим доказом. При дослідженні договору купівлі-продажу від 12 березня 2005 року встановлено, що від імені власника квартири [ADDRESS] [PERSON] діяла представник за довіреністю [PERSON], а не [PERSON], тому факт передачі останньому 5000 доларів США не стосується предмету судового розгляду. Всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1,2 ст.60 ЦПК України [PERSON] не надала суду належних доказів того, що частина спірної квартири придбана за його власні кошти. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із зустрічним позовом, [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню із [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved