Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У вересня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» про зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2013 року між нею та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») № [NUMBER] на суму 149 000,00 доларів США. строком на 367 днів. Відповідно до договору відповідач зобов'язався сплатити вкладнику 7,40% річних від суми вкладу та повернути вклад 21.08.2014 року. 11.08.2014 року та 19.08.2014 року вона звернулась до банку з заявою про повернення їй 21.08.2014 року в повному обсязі належних коштів в розмірі 149 000,00 доларів США. Зазначила, що 21.08.2014 року банком було відмовлено у виплаті з поточного рахунку повної суми вкладу в один операційний день за депозитним договором та у відділені банку їй було вручено письмові відповіді на її запити, в яких було повідомлено, що з 01.06.2014 року набрала чинності постанова Правління НБУ № 328 від 30.05.2014 року, відповідно до якої встановлено обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта. В подальшому банк видавав кошти лише у розмірі встановленого ліміту, а після закінчення дії вказаної постанови 01.09.2014 року на письмову заяву повідомив, що з 02.09.2014 року діє інша постанова Правління НБУ № 540 від 02.09.2014 року, яка обмежує видачу коштів по депозитним договорам. Так, станом на 05.09.2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» кошти в повному обсязі не повернув, тому позивачка просила зобов'язати відповідача видати готівковою одноразовою операцією через касу належні [PERSON] кошти за договором № 263/134/480085 від 19.08.2013 року про відкриття депозитного рахунку в рамках Договору № [NUMBER]/980/Р щодо банківського обслуговування від 15.08.2012 року у валюті вкладу разом в розмірі залишку 136 570,71 доларів США. В процесі розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд зобов'язати відповідача видати готівковою одноразовою операцією через касу належні [PERSON] кошти за договором № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування від 19.08.2013 року у валюті вкладу в розмірі залишку (станом на 18.11.2014 року) 60 590,50 доларів США. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги разом з уточненнями підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідач в судовому засідання позовні вимоги не визнала, в своїх письмових запереченнях зазначила, що банк виконав своє зобов'язання щодо повернення вкладу, шляхом перерахунку коштів з депозитного рахунку на поточний. Вказує, що постановами Правління НБУ № 328 від 30.05.2014 року та № 540 від 02.09.2014 року було встановлено обмеження для банків щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати, тому банк не мав змоги виконати вимогу позивачки про видачу валютних коштів одноразовою операцією про, що остання була повідомлена. При обслуговуванні клієнтів Банк керується вимогами чинного законодавства, в тому числі нормативно-правовими актами НБУ, тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. До участь у справі за клопотанням відповідача було залучено в якості третьої особи Національний банк України. Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та пояснила, що прийняті Правління НБУ постанови № 328 від 30.05.2014 року та № 540 від 02.09.2014 року прийняті з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків. Щодо питання державної реєстрації вказаних нормативно-правових актів пояснила, що такі не потребували обов'язкової реєстрації, оскільки є розпорядчим актом, адресованим обмеженій кількості осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 19.08.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір № 263/134/480085 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках договору щодо банківського обслуговування, на суму 149 000,00 доларів США, строком на 367 днів з процентною ставкою за вкладом 7,40% річних від суми вкладу та терміном повернення вкладу 21.08.2014 року (а.с.7). При цьому, при підписанні даного Договору сторони погодили, що позивач виражає своє повне і безумовне прийняття публічної пропозиції відповідача укласти Договір щодо банківського обслуговування на умовах, що встановленні відповідачем в Умовах (акцепт), які є невід'ємною частиною цього Договору та розміщенні на сайті - http://www.sberbank.com.ua. Відповідно до умов Договору відповідач відкрив позивачу поточний (мультивалютний) рахунок № [NUMBER] та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України. Позивачка, користуючись послугами відповідача в межах Договору, внесла на рахунок грошові кошти в розмірі 149 000,00 доларів США. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено та підтверджується листами ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 20.08.2014 року за № 107/7/56-8 (а.с. 9) та від 05.09.2014 року № 114/7/56-8 (а.с.16), на звернення [PERSON] щодо отримання своїх коштів з рахунку відповідач, посилаючись на положення п. 9 Постанови правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, відмовив у даному проханні позивачки, а саме, видати їй грошові кошти готівкою одноразовою операцією у відповідній валюті та сумі через касу відділення банку (а.с. 11). Так, відповідно до п. 7 Постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 30 травня 2014 року № 328 встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Постанова Правління НБУ від 30.05.2014 року № 328 обмежена строком дії з 01.06.0014 року по 01.09.2014 року. Так замість вказаної постанови була прийнята постанова Правління № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України», п. 9 якої встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів, облікованих на рахунку, зупиненні в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Судом встановлено та підтверджується довідкою виданою ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 18.11.2014 року, залишок грошових коштів на рахунку № [NUMBER] станом на 16.12.2014 року становив 60 590,50 доларів США (а.с. 39). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів шляхом видачі готівки з каси банку, чим допустив порушення його прав як вкладника. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на постанову Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 30 травня 2014 року № 328 та постанову Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами, в першу чергу, регулюються законом та двостороннім договором, укладеним між ними, а відмова в видачі коштів порушує права позивача, регламентовані, у тому числі, ст. 41 Конституції України. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 654 грн. в дохід держави.

Outcome: approved