Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити дії. У позові вказано, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані він, його донька [PERSON] та колишня дружина [PERSON]. Зважаючи на те, що відповідач з донькою не проживають в його квартирі з листопада 2008 року просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись його квартирою та зобов'язати Ленінський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в особі сектору у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти з реєстраційного обліку зазначених осіб. Ухвалою суду від 09 лютого 2015 року за клопотанням адвоката позивача замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Ленінський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Позивач [PERSON] та його адвокат Дмитренко О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині визнання її такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням. В частині визнання її доньки [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вона не має змоги зареєструвати дитину за місцем свого фактичного проживання, а власного житла вона не має. Представник органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради Соловйова Л.М. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в останнє судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 2003 року, свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, сторони по справі уклали шлюб 24 листопада 2004 року, про що зроблено актовий запис за № 1408. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони по справі мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області ( а.с. 8). Як вбачається з домової книги та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Полтавській області відповідач [PERSON] та донька сторін [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що вона та її донька [PERSON] з 2009 року не проживають за вказаною адресою. Дану обставину в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, тому вона втратила право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Частини 2, 3 статті 18 Закон України «Про охорону дитинства» передбачають, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Пункт 2.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, визначає, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона не має свого житла, а відтак позбавлена можливості зареєструвати доньку за іншою адресою, тому просила суд не визнавати її доньку такою, що втратила право користуватись квартирою, власником якої є батько дівчинки - позивач по справі. Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 06 лютого 2015 року № 786 відсутні відомості про належність нерухомого майна на праві власності за відповідачем [PERSON] Враховуючи положення вище вказаних нормативних актів, думку представника органу опіки та піклування, яка заперечувала щодо визнання малолітнього [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, та беручи до уваги інтереси дитини і той факт, що мати дитини [PERSON] позбавлена можливості зареєструвати доньку за іншою адресою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, задоволенню не підлягають. Зважаючи, що позивач не надав суду докази, які підтверджують, що йому відмовлено у знятті з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] на підставі рішення суду, тому позовні вимоги в частині зобов'язання зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial