overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

У жовтні 2013 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 06 травня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №CL 40167, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 8000 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2013 року з оплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 36% річних та підвищеною відсотковою ставкою (у разі прострочення платежу) - 108% річних. 23 квітня 2009 року ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду до кредитного договору №CL 40167 від 06 травня 2008 року відповідно до якої позичальник зобов'язується в період з 25 квітня 2009 року по 24 квітня 2015 року включно сплачувати кредитору за користування кредитом відсотки в наступних розмірах: - відсоткова ставка 26% річних; - підвищена відсоткова ставка (за користування коштами понад встановлений строк/термін погашення) - 26% річних. Обов'язки, передбачені договором [PERSON] не виконує, кредит не повертає, відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому станом на 02 вересня 2013 року існує заборгованість: - по кредиту - 3958 грн. 06 коп.; - по відсотках - 6125 грн. 62 коп.; - по підвищених відсотках - 1758 грн. 02 коп.. Відповідач на звернення позивача щодо сплати боргу не реагує. Відповідно до положення ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України позивач також просить достроково стягнути кредитні кошти у сумі 3253 грн. 45 коп., а всього 15095 грн. 15 коп.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У жовтні 2013 році позивач [PERSON] звернувся до суду з позову, в якому просить розірвати шлюб, укладений 21 квітня 2012 року з [PERSON] В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалось, у зв'язку із чим сторони у справі з травня 2012 року не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважаю неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та їх дитині. Спору щодо визнання місця дитини не мають, як не мають спору і з приводу поділу майна. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просила суд розірвати шлюб між нею і відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи Заслухавши пояснення сторони та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано 21.04.2012 року Відділом реєстрації актів громадського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що у книзі реєстрації шлюбів 21.04.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 197, що підтверджується даними свідоцтва про укладання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 23.05.2012 року Відділом реєстрації актів громадського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. З травня 2012 року не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, у зв'язку із чим вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У жовтні 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21945,65 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. Ухвалою від 15 січня 2014р.справу передано до Ленінського районного суду м. Миколаєва для розгляду за підсудністю. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надала заяву про слухання справи у її відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до заяви позичальника від 18 грудня 2007 р., йому був наданий кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2 % в місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії - 3,5 %. Розділом 8 Умовами і правилами надання банківських послуг визначено відповідальність позичальника, зокрема: стягнення штрафу за порушення платежів по будь-якому з грошових зобов'язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку банку про заборгованість відповідача станом на 18 грудня 2007р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 21945,65 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту - 2610,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 10359,43 грн., комісія - 7455,00 грн., штраф - 500,00 (фіксована частина) грн., 1021,22 грн. (процентна складова) (а.с. 4-7). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України в цій частині вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, в заявленій сумі: 21945,65 грн. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд присуджує позивачеві судові витрати в сумі 229,40 грн. шляхом стягнення їх з відповідача

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду до відповідача з позовом, в якому просить визнати його приватною особистою власністю квартиру [ADDRESS], посилаючись в обґрунтування вимог на те, що спірна квартира була ним придбана у період шлюбу з відповідачем, але за кошти, отримані від продажу його особистого майна. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Відповідач у встановленому порядку повідомлялася про час і місце судового розгляду, до суду не з'явилася вдруге, причини неявки не повідомила; раніше до суду надіслала письмову заяву, де вказала про неможливість явки у судові засідання у зв'язку із вагітністю та просила не розглядати справу у її відсутність. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України слідує, що майно, набуте за час шлюбу дружиною, чоловіком на підставі договору дарування, в порядку спадкування або за її, його особисті кошти, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004р. по 09.12.2011р., що підтверджується копіями свідоцтв та довідками органів РАЦС. 27.03.2002р. позивач придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна №5463, зареєстрованого в КП ММБТІ 11.04.2002р. за реєстровим №19426. Дана квартира була продана позивачем за договором купівлі-продажу від 08.05.2008р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] ( реєстровий №2358), що підтверджується його копією. 28.05.2008р. позивачем за 13252грн придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Отже, твердження позивача про придбання спірної квартири за його особисті кошти підтверджується встановленими обставинами із наданих документів про продаж особистого майна позивача на передодні придбання спірної квартири. Напроти, заперечення відповідача встановленими обставинами та наданими документами не доведені. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення для підтвердження статусу купленого за час шлюбу нерухомого майна як особистої приватної власності одного з подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 15466,85 грн. заборгованості за договором № 010-037693/12-00938-вкл-к від 11.12.2012 р. про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту зі сплатою 60 % річних, з яких станом на 30.08.2013 р. складається з: - 760,28 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредитних коштів; - 14706,57 грн. загальної суми заборгованості по кредитному договору, посилаючись на те, що відповідачу, за картковим рахунком на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Electron Instant Issue [NUMBER] на умовах забезпеченості, поворотності, строковості і платності відкрито відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту у сумі 11511 грн., з встановленою датою остаточного повернення 12.12.2015 р.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 11.12.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 010-037693/12-00938-вкл-к. Згідно вказаного договору було відкрито відновлювальну кредитну лінію у формі овердрафту зі сплатою 60% річних з встановленою датою остаточного повернення 12.12.2015 р.. (а.с. 13-17) Порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем на суму 15466,85 грн., яка складається з: 760,28 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредитних коштів; - 14706,57 грн. загальної суми заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У випадку прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 229, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 17000,00грн боргу, 394,03грн процентів, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2012р. відповідач отримав від нього під розписку у позику 17000грн із строком повернення до 30.12.2012р., але досі свої зобов'язання не виконав. У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов, просили вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач, його представник у судовому засіданні позов визнали частково в межах стягнення 15000грн., посилаючись на те, що в серпні 2012р. він отримав від позивача грошову позику в розмірі 17000грн., але в наступному суму в розмірі 2000грн. було повернуто позивачу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що 28.08.2012р. відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 17000грн, зобов'язувався їх повернути до 30.12.2012р., що підтверджується відповідною розпискою позичальника. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, з 30.12.2012р. по даний час має борг перед позивачем в розмірі 17000грн., а також 3% річних в розмірі 394,03грн. Відповідно до ст.ст.1046,1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а у разі відсутності такої домовленості розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України та вони виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч.1ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. Отже, відповідач взяте на себе зобов'язання не виконав, а тому повинен сплатити 17000грн боргу, 394,03грн процентів, а всього - 17394,03грн. Доказів, які б спростовували викладені факти, відповідачем не надано. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 733,00грн вартості не облікованої електроенергії, спожитої в порушення правил, що було встановлено при обстеженні житла відповідача у червні 2013р. У судовому засіданні позивача представник був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач проживає в м.Миколаєві за адресою: [ADDRESS], за якою на користування електроенергією відкритий особовий рахунок №[NUMBER]. Відповідно до п.п.19,37,53 Правил користування електроенергією для населення (ПКЕЕН, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р № 1357 з наступними змінами) споживаюча електроенергія повинна враховуватися прибором обліку, і згідно його показань провадиться оплата спожитих послуг. Енергопостачальник вправі вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електроенергією, зокрема, сплати вартості не облікованої електроенергії. При розгляді актів про порушення енергопостачальник визначає, чи причетні споживачі до порушення та відповідно до п.3.3 Методики…, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.06р. № 562, розраховує обсяг та вартість спожитої не облікованої електроенергії. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2012р. за місцем проживання відповідача працівниками «Миколаївобленерго» виявлено порушення правил користування електроенергією, а саме: самовільне підключення електроприладів до власної мережі поза приладом обліку прихованою електропроводкою, що підтверджується актом №Д-2610. При розгляді акту про зазначене порушення позивачем визначено, що споживач причетний до порушення та не облікована електроенергія спожита в обсязі 1386кВт/год. (за період 27.04.2013р.-01.06.2012р.), вартістю - 733,00грн. Загальна вартість спожитої не облікованої електроенергії складає 733,00грн. Зазначена сума споживачами залишається не відшкодованою, а тому на захист прав позивача вказана сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 23235,18грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав відповідачу 1856,00грн кредиту через платіжну картку терміном до 2008р. під 5,04% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви від 25.07.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 1856,00грн через платіжну картку зі сплатою за користування 5,04% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 25.07.2008р., що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 23.09.2013р. становить: за кредитом - 1000,22грн, за відсотками - 8197,09грн, за комісією - 129,06грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500,00грн, штраф (процентна складова) - 1082,63грн, пеня - 12326,18грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 37302,42грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав 2889,59грн кредиту через платіжну картку терміном до 2008р. під 24,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви від 17.07.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2889,59грн. через платіжну картку зі сплатою за користування 24,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 2008р., що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 23.09.2013р. становить: за кредитом - 1312,92грн, за відсотками - 13095,63грн, за комісією - 728,21грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 1752,50грн, пеня - 19913,16грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved