Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що на його імя в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий банківський рахунок та видана банківська картка № 4731217113774101, на яку 03 вересня 2015 року були зараховані грошові кошти у розмірі 9 980,00 грн., сума комісії склала 49,90 грн., тобто залишок грошових коштів склав 9 971,90 грн. Проте отримати вказану суму грошових коштів позивач не зміг та не може станом на день звернення до суду з даним позовом у звязку з блокуванням відповідачем відповідного рахунку. У звязку із зазначеним [PERSON] просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 9 971,90 грн., що зберігаються на банківському рахунку позивача, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» (банківська картка № 47312171137741101); інфляційні витрати у розмірі 298,16 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 101,63 грн. (а.с. 3-5,15-17). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 971,90 грн., що зберігаються на банківському рахунку [PERSON], відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» (банківська картка № 47312171137741101); інфляційні витрати у розмірі 298,16 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 101,63 грн., а разом 10 371 (десять тисяч триста сімдесят один) грн. 69 коп., та вирішено питання судових витрат (а.с. 45-47). В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог, а також стягнути з позивача судові витрати. (а.с. 52-54). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем вчинені неправомірні дії, які полягають у чиненні перешкод [PERSON] в отриманні належних останньому грошових коштів. Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо з наступних підстав. Із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 151008/131 від 08 жовтня 2015 року вбачається, що на банківську картку № 4731217137744101, відкриту в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя [PERSON], 03 вересня 2015 року були зараховані грошові кошти у розмірі 9 980,00 грн., яка з урахуванням суми комісії у розмірі 49,90 грн., становить 9 971,90 грн., таким чином на зазначеній картці наявні грошові кошти у розмірі 9 971,90 грн. (а. с. 8). На підтвердження неможливості користуватись зазначеними коштами позивач надав суду копі. Своєї заяви, яку він 12 вересня 2015 року направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 9). Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення суду 1 інстанції не відповідає із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна надати суду докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ч. 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України). В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а його представник при розгляді справи у суду 1 інстанції не заперечував, що не намагався зніти кошти через банкомат. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи і підлягає скасуванню (п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), оскільки порушенням норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed