Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

У грудні2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання договору дарування. У січні 2015 р., уточнивши свої позовні вимоги обґрунтовує їх тим, що 09.04.1994 р. між нею та [PERSON] був укладений договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар трикімнатну квартиру за вказаною адресою. Вказаний договір був посвідчений Держаним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, за реєстром № 4-1064 та зареєстрований у Державному реєстрі прав власності Комунальним підприємством ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у книзі: 37КВ-182, номер запису 11792. З моменту укладення договору дарування [PERSON] квартиру фактично не прийняв, в ній не проживає, витрат на її утримання не несе. Спірна квартира не була передана позивачем відповідачу, відсутні акти прийому-передавання, отже фактичним власником до теперішнього часу є позивач. В зв'язку з тим, що відповідач не приймає ніякої участі в підтриманні квартири у належному стані, не несе тягар утримання майна, існує заборгованість за комунальні послуги, яку було стягнуто з позивача за судовими наказами Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, то існує реальна можливість втрати дарунка. 23.07.2003 р. у неї народилась дитина, єдиним місцем проживання якої є теж спірна квартира. Вона сама втратила роботу, її матеріальне становище погіршилось, єдиним засобом існування є пенсія. До укладення договору дарування квартири, вона належала їй на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 14.01.1994 р. Державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори, реєстр за №1-91. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача, а також згоду на заочний розгляд справи. Відповідач за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області зареєстрованим, згідно вказаної адреси не значиться, повідомлявся згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі, про що свідчить оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 19-20 (1614-1615) від 12.03.2015 р. в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи-докази: копії: свідоцтва про народження; договору дарування квартири; витягу про державну реєстрацію прав; відомості про відрахування сум на погашення заборгованості за комунальні послуги, договору купівлі-продажу квартири, плану квартири (а.с. 7А, 8, 9, 24-26, 27, 28, 29), вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 09.04.1994 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування квартири, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON], прийняв у дар 3-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений Державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, реєстр за № 4-106 та зареєстрований у Державному реєстрі прав власності КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 37КВ-182, номер запису 11792. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено у частині другій ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Порядок і правові наслідки прийняття дарунка врегульовано ст. 722 ЦК України, за якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з того часу, коли обдаровуваний будь-якими діями підтвердить свою згоду на прийняття дарунка. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з часу укладення вказаного договору дарування не доглядає за квартирою, фактично дарунка не прийняв, не оплачує комунальні послуги, що стягуються з позивача рішеннями суду, у зв'язку з чим створюється загроза безповоротної втрати квартири, яка має для позивача велику цінність, оскільки у вказаній квартири проживає вона та її неповнолітня дочка. Статтею 727 ч. ч. 2, 4, 5 ЦК України встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Проте, за загальним правилом, згідно з частиною першою статті 651 Кодексу, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України докази вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає за можливе розірвати укладений між сторонами договір дарування квартири 09.04.1994 р.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп., сплаченого нею при предявлені позову судового збору, 250 грн. витрат, повязаних з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду. На підставі викладеного, ст. ст. 651, 717, 719, 722, 727 ЦК України,

Outcome: approved