Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути із відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 32 039,45 грн. та судові витрати - 320,39 грн. Вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позичальник в порушення умов договору та чинного законодавства не належним чином сплачував періодичні платежі, передбачені умовами укладеного договору, у зв'язку з чим за станом на 31.08.2013 року заборгованість перед банком становить - 32 039,45грн. Представник позивача Ворошилова В.В., що діє на підставі належним чином оформленої довіреності, в судовому засіданні не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Але у судовому засіданні яке відбулось 17.12.2013 року пояснила, що відповідач грошові кошти зняв усі разом, була заміна картки у 2010 році, дзвонили йому просили заплатити кредит. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду не прибув, причини своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача наданій у судовому засіданні 17.12.2013 року, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.». Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а. с. 7-13). Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як випливає з матеріалів справи, банк свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у сумі - 10 000, 00 грн., проте відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, не сплачував періодичні платежі, передбачені умовами укладеного договору, у зв'язку з чим станом на 30 серпня 2013 року заборгованість перед банком становить - 32 039,45 грн., і яка складається з: заборгованості за кредитом - 9 996,74 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 541,88 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3498,95 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500, 00 грн. штрафу (процентної складової) - 1501,88 грн., що підтверджується розрахунком, що є в матеріалах справи (а. с. 4-7). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений у зобов'язанні строк (термін). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, як такий що зроблений відповідно до умов договору та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Будь-яких доказів в спростування позову відповідач суду не надав і таких доказів не містять матеріали справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею витрати і документально підтверджені судові витрати в сумі 320,39 грн. судового збору (а.с. 1). На підставі ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України,

Outcome: approved