Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2016 року по вул. Отакара Яроша, 10 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів VOLKSWAGEN, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], ВАЗ, д/н [NUMBER], та MITSUBISHI, д/н [NUMBER]. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля [NUMBER], була застрахована позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка», поліс №АЕ/5955815. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, та 22.08.2016 року потерпіла особа звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 14162, 55 грн., а позивач в свою чергу його виплатив. Відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені статтею 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а оскільки відповідач не відшкодував шкоду, то позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, а саме відповідно до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України відповідачу була надіслана судова повістка про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації рекомендованим поштовим відправленням. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справидо суду не надходило. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Окрім того, відповідно до частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 17.12.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір поліс №АЕ/5955815 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN, д/н [NUMBER] (а. с. 4). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України та статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як встановлено під час судового розгляду, 23.02.2016 року по вул. Отакара Яроша, 10 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів VOLKSWAGEN, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], ВАЗ, д/н [NUMBER], та MITSUBISHI, д/н [NUMBER]. Згідно з довідкою №86208017 про дорожньо-транспортну пригоду ВДАІ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна», є водій [PERSON] (а. с. 5-6). Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.08.2016 року, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] (а. с. 7-8). Відповідно до частин 3 та 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія транспортного засобу VOLKSWAGEN, д/н [NUMBER], та заподіянню шкоди транспортному засобу ВАЗ, д/н [NUMBER], існує прямий причинно-наслідковий звязок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. [PERSON] в свою чергу у відповідності до полісу №АЕ/5955815 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було виконано прямого обовязку встановленого законодавством щодо своєчасного повідомлення про настання події. 22.08.2016 року [PERSON], водій автомобіля [NUMBER], звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату матеріального збитку (а. с. 9). Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу ВАЗ, д/н [NUMBER], вартість майнової шкоди, заподіяної власнику ВАЗ, д/н [NUMBER], складає 15162 грн. 55 коп. (а. с. 13-18). Як вбачається із наказу №00187764 ЕК від 26.08.2016 року Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», [PERSON] Хаміду підлягає виплаті страхове відшкодування згідно розрахунки суми збитку у розмірі 14162, 55 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на розрахунковий рахунок (а. с. 33). У матеріалах справи також наявний страховий акт №0087764 від 26.08.2016 року, згідно якого вказана дорожньо-транспортна пригода кваліфікована як страховий випадок, а відшкодуванню підлягає сума у розмірі 14162, 55 грн. (а. с. 34) Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування , переходить право вимоги до особи , відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Згідно статті 38 цього ж Закону, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не повідомив страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи винність відповідача у настанні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення обовязку своєчасного повідомлення позивача про неї, а також здійснення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» виплати страхового відшкодування [PERSON] Хаміду, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а з відповідача підлягає стягненню сума витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому у ПАТ «СК «Уніка» виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved