Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-18 00:00:00

У грудні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку сумі 4000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання по поверненню суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2017 року становить 54 160,82 грн. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 54 160,82 грн, та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановлений судом строк надала відзив на позовну заяву в якому посилається на те, що 14.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом подання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку». Даних, які б вказували на прохання її отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, даний договір не містить. На підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок за договором від 14.09.2011, який містить відомості починаючи з вересня 2011 року. Інших доказів, які б вказували на вид платіжної картки, яку вона отримала 14 вересня 2011, та умови, на яких їй надано кредит, та підтверджували факт надання кредиту їй матеріали справи не містять. Позивач надав до суду «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», які підписані нею. Будь-які докази, які б підтверджували, що вона ознайомилась саме із цими Умовами і саме в цій редакції, підписуючи договір від 14.09.2011, відсутні. Згідно п.1.1.1.33 умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, слідує, що заява-анкета про надання послуг є зверненням Клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку або надання інших банківських послуг на умовах цих умов та правил. У випадку приєднання до даних умов та правил не в повному обсязі послуг, які надає Банк по даним умовам та правилам, Клієнтом додатково надається Заява про надання окремих послуг, які надаються Банком по цим Умовам та правилам. За таких обставин, вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між нею та позивачем. Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять її підпису, тобто між сторонами немає письмової домовленості про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, вважає застосування загальних положень цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов`язаних із наданням кредиту, безперечним. Враховуючи вищевикладене, вважає, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» право вимагати повернення кредиту виникло 15 вересня 2012 року, проте банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у грудні 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. У зв`язку зі спливом строку позовної давності просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив також про необхідність врахування судом правової позиції Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 і надав суду квитанції про сплату відповідачем заборгованості по тілу кредиту у сумі 3 531,96 грн. та судового збору у розмірі 1 600 грн. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 14.09.2011 року, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач погодилась, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з неї заборгованість в сумі 54 160,82 грн., з яких: 3 531,96 грн. - заборгованість за кредитом, 44 473,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 100 грн. - заборгованість по комісії та пені пені, а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 555,28 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана та [PERSON] 14.09.2011 року, в якій вона своїм підписом підтвердила ознайомлення із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме - що відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування ( постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З цих підстав, суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, пені та комісії, а також штрафів. 12.09.2019 відповідачем сплачено на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 531,96 грн., а також судовий збір у розмірі 1 600 грн. Тобто на момент вирішення справи борг відповідача перед позивачем щодо заборгованості по тілу кредиту відсутній, що є підставою для відмови в позові. Підстав для стягнення судових витрат суд не вбачає у зв`язку з їх оплатою відповідачем в добровільному порядку.

Outcome: dismissed