Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], просили ухвалити рішення про визнання за ними права власності на 1/4 частину за кожним житлового будинку № 171 з господарськими будівлями по вул. Четверта в с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області; стягнути з відповідача судові витрати. Обгрунтовуючи вимоги, позивачі зазначили, що вони є співвласниками домоволодіння № 171 з господарськими будівлями по вул. Четверта в с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області, яке відносилося до майна колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В звязку з тим, що право власності на вказане домоволодіння за ними оспорюється та не визнається відповідачем, змушені звертатися до суду. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, якою підтримала позов, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зробив усну заяву, якою визнав позов, наслідки вказаної процесуальної дії, які передбачені ст. 174 ЦПК України, були роз'яснені. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Домоволодіння в с. Здовбиця по вул. Миру, 171 Здолбунівського району Рівненської області належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.02.1988 (а.с. 27). Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору № 171 по вул. Миру в с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями листа виконавчого комітету Здовбицької сільської ради від 26.11.2015 року (а.с. 10) та витягом з погосподарської книги по особовому рахунку № 1502 за період з 01.01.1991 по 01.01.1995 (а.с. 11). Рішенням виконкому Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 19.03.1992 року № 47 було змінено вул. Миру в с. Здовбиця Здолбунівського району на вул. Четверта (а.с. 34). Правовідносини щодо права на майно колгоспного двору регулювалися нормами ЦК Української РСР\~від 1963 року з наступними змінами та доповненнями. \~ \~ Згідно з положеннями ст. 120 ЦК УРСР, що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності вказано, що положення ст.ст. 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, що виникли після введення в дію цього закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм встановлено, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору та належав на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках, а саме по 1/4 частці кожному. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який посвідчує його право власності.\~\~ \~\~\~\~ За таких обставин та у контексті приведених правових норм, суд дійшов висновку, що порушене право позивачів підлягає захисту судом у спосіб визнання за ними права власності на частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України\~\~у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем\~\~позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та ухвалює рішення про його задоволення. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved