Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . З моменту реєстрації місця проживання (10.09.2015р.) та по теперішній час відповідачі фактично не проживають в квартирі без поважних причин, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не має. Враховуючи викладене, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17.12.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передано до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 10.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. 22.03.2021 року ухвалу суду від 10.02.2021 року про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви з додатками було направлено відповідачам. З матеріалів справи вбачається, що на адресу суду повернулись конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією договору дарування квартири від 30.09.2020р. та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, окрім позивача в квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі з вересня 2015 року у даній квартирі не проживають, не несуть витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідачі добровільно залишили місце свого проживання, у зв`язку з чим втратили право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Той факт, що відповідачі не проживають у спірній квартирі підтверджується, актом фактичного не проживання від 03.12.2020 р., підписаного сусідами позивача та затвердженого управителем мікрорайону КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несуть, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачують, доказів того, що вони намагались вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів - [PERSON] та [PERSON] в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 840,80 грн. по справі слід покласти на відповідачів, а саме 420,40 грн. з кожного.

Outcome: approved