Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її сина, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається про те, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після досягнення дитиною дворічного віку відповідач залишила сім`ю та переїхала на постійне місце проживання до міста Бровари Київської області. Впродовж чотирьох років [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, та його матеріальному утриманні, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами та захопленнями. Малолітній син постійно проживає із позивачем, має всі необхідні умови для навчання та розвитку. З підстав позбавлення відповідача батьківських прав позивач звернувся до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. 06 березня 2020 року відповідач [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву. 11 червня 2020 року [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 17 серпня 2020 року його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 17 серпня 2020 року до суду надійшла спільна заява відповідача та її представника про розгляд справи у їх відсутність та визнання позову у повному обсязі у тому числі і щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Третя особа виконавчий комітет Калитянської селищної ради Броварського району Київської області у судове засідання представника не направив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у місті Бровари Київської області народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Батько - [PERSON] . Мати - [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15 грудня 2019 року, складеного начальником ССЗ виконкому Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, у квартирі [ADDRESS] належні умови для розвитку та проживання дитини. Згідно із довідкою № 33 від 19 грудня 2019 року, виданою ДНЗ (Ясла-Садок) «Зірочка» [PERSON] , 2014 року народження, дійсно відвідує заклад дошкільної освіти «Зірочка» Калитянської селищної ради Броварського району Київської області з 02 вересня 2017 року і по теперішній час. Тимофій перебуває під постійним наглядом батька [PERSON] , він про нього піклується, приводить у освітній заклад та забирає. Дитина матеріально забезпечена має все необхідне для життя і відвідування освітнього закладу. Батько, [PERSON] , повністю забезпечує та утримує дитину. Відповідно до акту № 101 від 28 лютого 2020 року, складеного службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області, проведено обстеження умов проживання у квартирі [ADDRESS] , за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який у квартирі не проживає. Зі слів [PERSON] свого сина [PERSON] , [INFO] , вона бачила останній раз два роки тому, так як батько перешкоджає їй у спілкуванні із сином. Наразі у помешканні не має умов для проживання [PERSON] оскільки дитина тривалий час проживає із батьком. Відповідно до висновку від 17 грудня 2019 року № 2164 виконавчий комітет Калитянської селищної ради Броварського району Київської області вважає наявними обставини для позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , передбачені пунктом 1 статті 164 СК України, оскільки остання злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не виконує, його вихованням, фізичним та духовним розвитком не займається та не піклується про його підготовку до самостійного життя. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, при цьому суд погоджується із ним. Відповідач визнала у повному обсязі позовні вимоги. Визнання нею позову приймається судом, так як невиконання батьківських обов`язків підтверджено матеріалами цивільної справи. Суд також враховує, що останні раз відповідач бачилася із своїм сином понад два роки тому. Будь-яких дій щодо участі у житті дитини у спосіб належного догляду, утримання та виховання відповідач впродовж тривалого часу не проявляє. Зазначені у відзиві обставини щодо перешкоджання позивача у спілкуванні матері із сином, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною третьою статті 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 частини першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов`язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі - 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу). Аліменти на дітей підлягають стягненню з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 23 грудня 2019 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача по користь позивача та держави підлягає судовий збір у розмірі по - 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved