Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося. На початку сумісного проживання між подружжям було порозуміння та взаємна повага, але через деякий час усе змінилося. У сторін виявилися зовсім протилежні погляди на життя, на сім'ю. Намагання сторін зберегти шлюб виявилися марними. Крім того, відповідач має намір створити іншу сім'ю. На даний час сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує формально та його збереження є недоцільним так як це суперечитиме її інтересам. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе. ЇЇ рішення щодо розірвання шлюбу цілком обдумане. За таких обставин, позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин діти проживають із позивачем та повністю перебувають на її утриманні, відповідач належної фінансової підтримки на потреби дітей не надає. Утримання дітей з кожним днем значно зростає. Усі витрати щодо забезпечення дітей покладені на позивача, тому остання просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів, то відповідач прояснив, що старша дитина проживає разом із ним, перебуває на його утриманні, тому аліменти він не буде сплачувати на дочку. На вихідних та канікулах дочка їздить до матері. Щодо стягнення аліментів на утримання сина, то в цій частині відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Заслухавши прояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що 01 червня 2002 року Літківською сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини «[PERSON]» (а. с. 6). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження (а.с. 7-8). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2018 року зупинено провадження у справі, у зв'язку із наданням сторонам строку на примирення. У відповідність до вимог ст. 111 СК України судом надавався подружжю строк на примирення, однак у судовому засіданні сторони зазначили, що не примирилися, позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги в цій частині визнав у повному обсязі. Постановою № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачено, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення не ю повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня. У судовому засіданні відповідач пояснив, що старша дитина [PERSON] проживає з ним, на підтвердження чого надав акт, підписаний 04 квітня 2018 року сусідами відповідача. Позивач не заперечувала проти зазначеного та пояснила, що дочка дійсно проживає із відповідачем, оскільки навчається у школі у м. Києві, однак на вихідних та канікулах приїжджає до неї. Відповідно до довідки № 1 від 28.09.2018 р. [PERSON] працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Деснянське» на посаді директора, його посадовий оклад становить 3750 грн. та заробітна плата за час роботи склала 7500 грн. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що одна дитина проживає із позивачем, а інша - з відповідачем, беручи до уваги те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, та позовні вимоги в частині стягнення аліментів на сина визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вона постійно проживає із батьком. На підставі викладеного, та

Outcome: partial