Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У грудні 2021 року позивачі звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом. В обґрунтування позову зазначили, що 19.11.1984 Виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва, було видано [PERSON] ордер № 47875 на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що в розумінні ЖК УРСР визначає його наймачем житла. Квартира за вказаною адресою не приватизована. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Вони прописані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] з часу свого народження. За вказаною адресою знаходяться всі речі сестер. Крім того, вони сплачують постійно та вчасно платежі за вказану квартиру. У зазначеній квартирі сестри проживають разом зі своїм дідом [PERSON] . Починаючи з 2018 року відповідач почав систематично виганяти [PERSON] та [PERSON] з квартири, не впускати до квартири, яка знаходиться [ADDRESS] . У зв`язку з чим позивачі неодноразово були вимушені звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Враховуючи наведене, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав на право користування та розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом усунення перешкод, та вселення в квартиру. Ухвалою судді від27.07.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] та представник позивачів у судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити у позові з підстав викладених у письмових та усних поясненнях по суті справи. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та представника обох представників, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку про задоволення позову. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 19.11.1984 Виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва, було видано [PERSON] ордер № 47875 на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю яка складається з п`яти осіб: [PERSON] (наймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм дідом [PERSON] , сплачують постійно та вчасно платежі за вказану квартиру, на підтвердження чого суду надано квитанції про сплату житлово-комунальних послуг. Починаючи з 2018 року відповідач почав систематично виганяти [PERSON] та [PERSON] з квартири, не впускати до квартири, яка знаходиться [ADDRESS] . У зв`язку з чим позивачі неодноразово були вимушені звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він є чоловіком позивача [PERSON] . Після одруження разом з дружиною вони проживали у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з її дідом [PERSON] . Під час сумісного проживання [PERSON] , який неприязно відносився до [PERSON] неодноразово влаштовував сварки, вимагаючи від онуки, щоб вона покинула квартиру. Через те, що [PERSON] створив [PERSON] нестерпні умови проживання, у середині 2020 року вони з дружиною вимушені були виїхати з квартири, в якій вона зареєстрована, та оселитися в орендованій квартирі. Однак через скрутну фінансову ситуацію квартиру для них орендувати стало важко, тому дружина увесь час намагалася повернутися жити у квартиру по [ADDRESS] . Проте [PERSON] не пускав її і говорив, що у ній вона жити не буде. Для того, щоб вона не могла самостійно попасти в квартиру, [PERSON] врізав у вхідні двері додатковий замок, ключі від якого не передав [PERSON] . Отже, в квартиру [ADDRESS] , в якій зареєстрована [PERSON] , остання самостійно увійти не може через заборону на це її діда - [PERSON] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивачів. Після одруження з [PERSON] її донька [PERSON] проживала у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з її дідом [PERSON] . Також в квартирі проживала інша її донька - [PERSON] . Під час сумісного проживання [PERSON] , який неприязно відносився до [PERSON] та [PERSON] неодноразово влаштовував сварки, вимагаючи від онук, щоб вони покинули квартиру. Починаючи з 2018 року відповідач почав систематично виганяти [PERSON] та [PERSON] з квартири, у зв`язку з чим сестри були вимушені неодноразово звертатись за допомогою до правоохоронних органів. Через те, що [PERSON] створив [PERSON] нестерпні умови проживання, у середині 2020 року вона з чоловіком вимушена була виїхати з квартири, в якій вона зареєстрована, та оселитися в орендованій квартирі. Через скрутну фінансову ситуацію квартиру для них орендувати стало важко, тому [PERSON] увесь час намагалася повернутися жити у квартиру по [ADDRESS] . Проте [PERSON] не пускав її і говорив, що у ній вона жити не буде. Для того, щоб вона не могла самостійно попасти в квартиру, [PERSON] врізав у вхідні двері додатковий замок, ключі від якого не передав [PERSON] . Отже, в квартиру [ADDRESS] , в якій зареєстрована [PERSON] , остання самостійно увійти не може через заборону на це її діда - [PERSON] . Також через таку позицію діда інша її донька [PERSON] вимушена жити у матері, але оскільки вона проживає в одній невеликій кімнаті в комунальній квартирі, там дуже погані умови для нормально проживання двох осіб. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено. що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України, також передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку і визначає шлях поновлення цього права. Статтею 1 ЖК України задекларовано, що громадяни України мають право на житло. Згідно зі ст. 9 ч. 4 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У розумінні ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать чоловік, їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України (постанова Верховного Суду України від 11липня 2012року № 6-60цс12) у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було ї угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). Позивачі є членами сім`ї наймача квартири [ADDRESS] та мають повноцінне право жити у вказаній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог, і на підставі поданих учасниками справи доказів, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved