Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 300 000 грн з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 1602,73 грн, трьох процентів річних у сумі 739,72 грн та судових витрат у розмірі 302,34 грн. Позивач зазначив, що 18 червня 2013 року відповідач взяв у нього в позику грошову суму у розмірі 300 000,00 грн на строк до 01.09.2013 року, про що видав відповідну розписку, однак до визначеного строку гроші не повернув. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 300 000,00 грн, а також відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1 602,73 грн та 3% річних у розмірі 739,72 грн, а всього -- 302 342,45 грн Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився з поважних причин, надав суду телефонограму про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити; не заперечував у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки з викликом до суду за місцем реєстрації кур'єрською поштою, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. При поданні заяви про скасування заочного рішення Красногвардійського районного суду АР Крим від 12 листопада 2013 року зазначав, що позов не визнає, оскільки грошей не брав, розписку написав під тиском позивача та інших осіб. У разі неявки в судове засідання відповідача, якого належним чином повідомлено і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та заяви відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] 18 червня 2013 року взяв у позивача [PERSON] згідно з письмовим договором позики 300 000,00 грн та зобов'язався їх повернути до 01 вересня 2013 року (а.с. 9, 42), однак своїх зобов'язань не виконав. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. У відповідності ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики, який згідно зі ст.1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою (а.с. 6), одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Доводи відповідача про те, що він грошей у [PERSON] не брав, написав розписку у зв'язку з погрозами, суд оцінює критично як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, у відповідності до частини 1 статті 1051 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник має право оспорити договір позики та ній підставі, що грошові кошти або речі направді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, однак відповідач таким правом не скористався, договір позики у встановленому законом порядку не оспорював. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення суми отриманої позики не виконав, тому позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач зазначає, що розмір облікової ставки НБУ на час прострочення становить 6,5 % річних, тому сума процентів за 30 днів прострочення ( з 02.09.2013 року по 01.10.2013 року) становить 1602,73 грн. Суд дані вимоги позивача знаходить цілком правомірними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення позики та допустив їх прострочення, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних також підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з розміром, визначеним позивачем, який становить 739,72 грн. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним та підтверджені документально судові витрати, якими є квитанції про сплату судового збору при подачі позову у розмірі 302,34 грн та при подачі заяви про забезпечення позову на суму 115,00 грн.

Outcome: approved