Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Уточнивши позовні вимоги 02.10.2019 року остаточно просив виділити частину житлового будинку та земельної ділянки за другим варіантом висновку експерта Гончар Н.В. від 05.04.2017 року. Згідно цього висновку експертом запропонована два варіанти розподілу житлового будинку по 1/ 2 частини з надвірними спорудами по [ADDRESS] , який вказаний експертом в виходах на стр.23-24 висновку. Та провести поділ земельної ділянки про [ADDRESS] , виділивши позивачу натурі та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 648 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] ». У жовтні 2016 року відповідач [PERSON] звернулась з зустрічним позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та про визнання право власності на 1/2 частину земельної ділянку за адресою: [ADDRESS] 1 / 2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частину будови, розташованих на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] » згідно висновку експерта. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2016 року призначена судово будівельно-технічна експертиза.(а.с.57) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2017 року відновлено провадження по справі.(а.с.127) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2019 року по. справі призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза. (а.с.142) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 року відновлено провадження по справі.(а.с.152) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року зупинено провадження по справі у зв`язку з направленням цивільної справи для проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» (а.с.157) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2018 року відновлено провадження по справі.(а.с.178) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 15.04.2019 року залучено в якості правонаступника відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 500/8396/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно зі справою № 500/7601/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя та встановлення порядку користування та виділу в натурі, присвоївши об`єднаній справі № 500/7601/15-ц. У листопаді [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] , про що Ізмаїльськім м/р відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області зроблено відповідний актовий запис № 561 від 20 квітня 2018. Спадкування здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфімовою Т.І. заведена спадкова справа №79/2018. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: позивачка по справі [PERSON] , донька померлої та відповідач по справі [PERSON] , яка є донькою померлої та відмовилась від прийняття спадщини заявою від 15.11.2018 р. за №306. До складу спадкового майна входить нерухоме майно, яке набуто під час шлюбу з третьою особою по справі [PERSON] , та є спільною сумісною власністю подружжя: -житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належний на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.03.2012 року виданого Виконкомом Ізмаїльської міської ради Одеської області; -земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 600 кв.м., належна на підставі витягу з рішення виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 10.06.1993 року за №675, п.30.; -земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 620кв.м., належна на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.1997 р. зареєстрованого в реєстрі за №4/2565, оформлена держактом на землю ІІ-ОД №072953; -будівельні матеріали та конструктивні елементи що складають гараж літ «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», навіс літ. «Е», що розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] площею 600 кв.м. Третя особа не є спадкоємцем. Частки в праві спільної власності за життя не виділялися та є рівними. Позивач у судовому засіданні підтримав уточнення позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача не заперечував проти їх задоволення. Підтримав зустрічний позов. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 1982 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу зареєстрували право власності на житловий будинок [ADDRESS] рівних частках. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про власність», ч.ч.2, 3ст.325 ЦК України та ч.1ст.61 СК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що придбане сторонами під час шлюбу майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає розподілу, оскільки відповідач з позивачем згоди у позасудовому порядку не дійшли, проте, враховуючи думку як позивача і його представника, так і відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 71 СК України, пояснення сторін, суд знаходить можливим провести розподіл спірного майна згідно уточнених позовних вимог. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [INFO] померла відповідачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 квітня 2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з житлового будинку, земельних ділянок та будівельні матеріали, конструктивні елементи, які є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52294849 від 15.06.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовій Т.І. інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] , - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: -дочка [PERSON] що, підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.10.1986 року народження, виданим м. Учкудук, відділ ЗАГС. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач за зустрічним позовом [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла шляхом подачі до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовій Т.І. в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І. № 783/02-14 від 15.11.2018 року, повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно. Сторони здійснюють розподіл спадкового майна, а також, з урахуванням частки у спільному сумісному майні подружжя згідно уточнених позовних вимог. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічні позови підлягають задоволенню, оскільки відповідачі за первісним та зустрічним позовами визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved