Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

У вересні 2018 р. Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (далі по тексту - ПрАТ «Європейський страховий альянс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування в порядку регресу збитків в сумі 27 712,97 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 15.03.2016 між страховиком ПрАТ «Європейський страховий альянс» та страхувальником [PERSON] був укладений договір страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 40022 , відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] . 02.06.2016 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою суду [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Позивач на виконання умов договору страхування виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 65 204,26 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка», яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 37 491,29 грн. Таким чином відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1194 ЦК України відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою, що становить 27 712,97 грн. Ухвалою від 09.11.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 05.03.2019. 05.03.2019 у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 17.07.2019. В судовому засіданні представник позивача позовну вимоги підтримала пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] викликалась в судове засідання у встановленому законом порядку за реєстрованим місцем її проживання, проте до суду вона не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 15.03.2016 між ПрАТ «Європейський страховий альянс» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) укладено договір страхування за програмою «Автоексперт» № 40022, відповідно до умов якого було застраховано ризики, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 4). 02.06.2016 у м. Києві на вул. Набережно-Рибальська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Як встановив суд, відповідач є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2016 (а.с. 6). Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. 03.06.2016 [PERSON] повідомив позивача про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 7). Відповідно до складеного на замовлення позивача Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 01.07.2016 № 74/16 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 01.07.2016 складає 37 491,29 грн. (а.с. 25-43). Звіт складений з урахуванням даних огляду автомобіля, зафіксованих у протоколі (а.с. 35), при цьому [PERSON] пропонувалось прийняти участь в огляді транспортного засобу, проте своїм правом вона не скористалась (а.с. 18, 19). Згідно даних рахунків-фактур від 08.06.2016, від 22.08.2016 та акту виконаних робіт від 25.08.2016 № С-К-000071 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , складає більшу суму, ніж визначена у звіті, і становить 65 204,26 грн. (а.с. 49-50). Страховими актами від 05.07.2016 № 956/16/50/ТР25/00/2 та від 06.09.2016 позивач визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля страхувальника на підставі даних рахунків-фактур (а.с. 10-14), що не суперечить ні умовам договору страхування, ні Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише даних автотоварознавчого дослідження. Натомість положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Визначення вартості відновлювального ремонту на підставі даних ремонтної калькуляції узгоджується і з положеннями частини 2 статті 1192 ЦК України, відповідно до яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування безготівкових коштів в загальному розмірі 65 204,26 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями № 4997 від 13.07.2016, № 5029 від 20.07.2016 та № 937 від 12.09.2016 (а.с. 15 -17). Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільна відповідальність при використанні керованого [PERSON] транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50 000 грн. та нульовою франшизою (а.с. 44). На цій підставі позивач звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 65 204,26 грн. (а.с. 45). ПрАТ «СК «Уніка» виконало свої зобов`язання перед позивачем шляхом проведення заліку вимог на суму 37 491,29, грн., що підтверджується угодою про проведення заліку взаємних однорідних вимог від 30.01.2017 (а.с. 46). Задоволення страховиком відповідача регресної вимоги позивача не в повному обсязі, а лише в розмірі визначеного оцінювачем вартості матеріального збитку, ґрунтується на положеннях пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону 1961-IV, норми яких передбачають відшкодування страховиком витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відтак різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, отриманою від страхової компанії винуватця ДТП, становить 27 712,97 грн. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 01.03.2017 позивач направив відповідачу письмову пропозицію добровільно компенсувати витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, проте вказана вимога залишилася без реагування. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону вимоги ПрАТ «Європейський страховий альянс» суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved