Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У грудні 2017р. ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі - 5 348,47 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №15304а5км, відповідно до якого останній застраховав свої майнові інтереси пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Пежо 301» д.н.з. [NUMBER]. 27.09.2016 року о 18 год. 35 хв. в м. Києві на перехресті вул. Мельникова та вул. О.Теліги сталось дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Пежо 301» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по Договору страхування, Позивач на підставі акту №АХА210811 від 11.10.2016 року виплатив [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 5348,47 грн., а тому відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до Позивача в межах фактичних затрат перейшло право вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 29 січня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач подав відзив у якому зазначив, що на момент ДТП в нього був діючий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5644512, яке здійснюється не тільки з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, але і для захисту майнових інтересів страхувальника. Відповідач вважає, що вимагати відшкодування збитку в результаті ДТП відразу у винуватця, минувши страхову компанію та незважаючи на наявність договору, суперечить меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - захисту майнових інтересів страхувальника, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на вимоги ст.ст. 19, 274 ЦПК України та суму позову і виникненні правовідносини, вирішив провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року о 18 год. 35 хв. в м. Києві на перехресті вул. Мельникова та вул. О.Теліги сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] - під керуванням відповідача [PERSON], що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3016280408260430 (а.с. 28). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за обставин вчинення вказаного ДТП. (а.с. 30) У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №15304а5км від 11 грудня 2015 року, цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіль марки «Пежо 301» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (а.с.11). Відповідно до страхового акту №АХА2170811 від 11.10.2016 року сума страхового відшкодування автомобіля марки «Пежо 301» д.н.з. [NUMBER] склала в розмірі 5 348,47 грн. (а.с. 53), яку ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодувало застрахованій особі, що підтверджується платіжним дорученням №274 621 від 12 жовтня 2016 року (а.с. 55) Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно неналежного відповідача по справі та необхідність стягнення коштів з страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність Відповідача. Як встановлено судом, то відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «СК «СКАЙД» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5644512 зі строком дії з 26.10.2015р. до 25.10.2016р. Між тим, за постановою Верховного суду України від 20.01.2016 року за №6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним та суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved