Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , терміном на два місяці з часу набрання суду законної сили. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,12 га, яка розташована на території Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області, Григорівський старостинський округ № 5. Право власності [PERSON] на вказану ділянку підтверджується актом на право приватної власності на землю ЧР № 0704-22 від 29.06.2000р. За життя [PERSON] заповідала своєму онуку [PERSON] усе своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось. Після смерті [PERSON] , наприкінці травня 2006р. позивач виїхав на роботу до РФ (місто Омськ). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .Проте фактично проживала у сусідній квартирі [ADDRESS] , разом із онуком [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом. Оскільки проживав з спадкодавцем, вважав, що прийняв спадщину у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. В той же час, зважаючи на обов`язок спадкоємця щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, встановлений ст.. 1297 ЦК України, 20.09.2016р. позивач звернувся до дванадцятої київської нотаріальної контори із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської нотаріальної контори Щербини Я.О., позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з постійним перебуванням за кордоном, позивач зміг звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав лише після повернення до України. При цьому позивач помилково звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області . Враховуючи викладене є усі підстави вважати, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.09.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2020. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник КМР в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Надав до суду відзив на позовну заяву в якій зазначив, що не можна з точністю встановити чи перебував позивач протягом всього часу на території Російської Федерації, оскільки належним та допустимим доказом, що підтверджує неможливість звернутися із заявою протягом 10 років (дата постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.09.2016), до моменту звернення до суду із позовною заявою 03.09.2020р. є саме довідка про перетинання державного кордону, видана на запит зацікавленою особою Державною прикордонною службою України. Позивач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина /а.с.5/. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все майно рухоме та нерухоме , де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй та на що вона за законом буде мати право заповідала - [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до постанови державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 20.09.2016р. № 58 59/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він не прийняв спадщину в установлений шестимісячний строк та на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею не проживав/а.с.7/. Відповідно до свідоцтва про смерть виконавчого комітету Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 11.05.2006р. № 703 [PERSON] померла [INFO] , місце смерті с. Балико-Щучинка, Кагарлицький р-н., Київська обл./а.с. 5/. Відповідно до довідки комунального концерну Центру комунального сервісу Святошинського району № 02/08/1-5493 від 20.09.2016р. [PERSON] , 1923 р.н. була постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.28/. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, оскільки виїхав на роботу до Російської федерації (м.Омськ). Відповідно до довідки ООО Глобал Сервіс від 26.12.2019р. [PERSON] дійсно працює на посаді керівника Омської філії ООО «Глобал Спліт» з 29.05.2006р. та по теперішній час/а.с.10/. Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Російській Федерації або до нотаріуса на території України. Доказів, які б свідчили про перешкоду подання такої заяви, позивачем не надано. Крім того, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час відкриття спадщини, позивач не був позбавлений можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою. Із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернувся лише 03.09.2020, більш ніж через чотирнадцять років з моменту смерті [PERSON] , що є досить тривалим проміжком часу. Також, позивач вказує, що хоча [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживала у сусідній квартирі [ADDRESS] , разом з онуком [PERSON] . Відповідно до частин першої і третьої статті 1268 ЦК спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час, позивачем не надано доказів того, що позивач проживав разом із своєю бабусею. Долучений до матеріалів справи акт про проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 10.01.2020р., як єдиний доказ проживання разом з онуком, суд не приймає до уваги, оскільки складений тільки у 2020р. та відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , померла в селі Балико-Щучинка Кагарлицького району. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б давали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, та не встановлено факт проживання разом із спадкодавцем, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed