Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У вересні 2019 р. ФО-П « Забіяка [PERSON] « звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу. В позові позивач вказав на те, що з [PERSON] , в порядку регресу, на користь ПрАТ « СК « ВУСО» стягнуто страхове відшкодування в сумі 53 328,95 грн. 16.07.2018 р. між ПрАТ « СК « ВУСО» та ФО-П « [PERSON] » укладено договір №16/07/2018 р про відступлення права вимоги , відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 476 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12 139 грн. 09 коп. , судовий збір у сумі 768 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 7 684 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав , просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явився , про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановлений законом строк і порядок, відзив не подав. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення\~судової повістки\~є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судовим розглядом\~встановлено ,\~що 03.08.2017\~р.\~ Краснокутським районним судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 627/484/17, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено та з [PERSON] \~стягнуто збитки\~ в порядку регресу у\~розмірі 54 928,95 гри. На виконання\~вищевказаного рішення\~,\~судом видано\~виконавчий лист\~про стягнення\~в порядку регресу з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодування у розмірі 53 328,95 грн. завданої матеріальної шкоди та 1600 грн. судового збору, а всього 54 928,95 грн. 16.07.2018року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем « [PERSON] » (далі - Новий кредитор) укладено Договір № 16/07/2018 про відступлення права вимоги , відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Так, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення нрава вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тобто, ФО-П « [PERSON] » є правонаступником ПрАТ «СК «ВУСО» у правовідносинах по стягненню збитків з [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду. 31.08.2018 р. Краснокутським районним судом Харківської області постановлено ухвалу по справі № 627/906/18, якою замінено сторону Стягувача з ПрАТ «СК «ВУСО» на ФО-П «Забіяка [PERSON] ». 16.10.2018 р. головним державним виконавцем Краснокутського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57428843 за виконавчим листом № 627/484/17 від 03.11.2017 року. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховної палати Верховного Суду від 16 травня 201 8 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Разом з тим за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином,\~наявність судового\~рішення про\~задоволення вимог\~кредитора, яке не\~виконано боржником,\~не звільняє\~боржника від\~відповідальності за\~невиконання грошового зобов`язання та\~не позбавляє\~кредитора права\~на отримання\~сум,\~передбачених частиною\~другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02. 2018 року по справі № 910/11249/17. \~ \~ \~ \~ \~ \~Так,\~Верховний Суд\~зробив висновок,\~що норма\~ст.\~625\~ЦК України,\~не обмежує\~права кредитора\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~права,\~якщо грошове\~зобов`язання\~не виконується\~й після\~вирішення судом\~питання про\~стягнення основного\~боргу.\~Оскільки чинне\~законодавство не\~пов`язує\~припинення зобов`язання\~з постановленням\~судового рішення\~чи відкриттям\~виконавчого провадження\~з його\~примусового виконання,\~а наявність\~судових актів\~про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Боржником за судовим рішенням від 03.08.2017 р. зобов`язання не виконано, борг не сплачено. \~ \~ \~ \~ 3 урахуванням вищезазначеного позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 03.08.2017 р. по 12.09.2019 р. складає 3 476,00 грн. , що підтверджується розрахунком . Відповідно до розрахунку , наданого позивачем, загальний розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 12 139 ,09 грн. Таким чином , цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. З огляду\~на викладене\~та з\~урахуванням визначених\~цивільним процесуальним\~законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позову , тому позов слід задовольнити. Позивач поніс витрати на оплату правової (правничої ) допомоги адвоката в розмірі 7684 грн., які підтверджуються договором про надання правової (правничої) допомоги та додаткової угоди №1 /Актом приймання передачі правової (правничої) допомоги від 11.09.2019 р. , які відповідно до ст. 137 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того , під час звернення суду позивач сплатив судовий збір у сумі 768 грн., який, на підставі ст.141 ЦПК України ,підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved