Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який було укладено 22 травня 2017 року. Позивач зазначала, що до укладання правочину її спонукала загроза втратити право на отримання муніципального житла у Великобританії, де вона постійно проживає. Непродумане рішення переоформити квартиру на іншу особу вона прийняла, перебуваючи у стані стресу після смерті своєї матері. [PERSON] була не просто її доброю знайомою, а близькою людиною, якій вона повністю довіряла. Під час оформлення договору [PERSON] розуміла, що угода була фіктивною, оскільки ніяких коштів за придбання квартири вона не сплачувала. До серпня 2019 року фактичною власницею квартири залишалася позивачка, а у квартирі продовжував проживати [PERSON] , який сплачував їй кошти за оренду житла. Особовий рахунок на комунальні послуги на ім`я відповідача не відкривався до серпня 2019 року. У липні 2019 року [PERSON] у переписці через «Вайбер» просила дозволити, щоб у квартирі проживала її хвора мати. Проте, у серпні 2019 року [PERSON] та її чоловік зажадали від [PERSON] , щоб той звільнив квартиру, і [PERSON] повідомила позивачку, що вважає себе власником квартири і повертати її не збирається. Позивач просила суд поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що вчасно звернутися до суду їй завадила заборона авіаперевезень у зв`язку із пандемією коронавірусної хвороби (заява, а.с. 61) Ухвалою судді від 18 вересня 2020 року позовна заява [PERSON] залишалася без руху для усунення недоліків (а.с. 33). Ухвалою судді від 16 жовтня 2020 року у справі відкрите загальне позовне провадження (а.с. 50). Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року суд забезпечив позов за заявою [PERSON] та наклав арешт на спірну квартиру (а.с. 145). Ухвалою суду від 1 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито (а.с. 170). В судовому засіданні [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позов підтримали повністю. Представники звертали увагу суду на те, що згідно пункту 2.1. договору купівлі-продажу квартира була відчужена [PERSON] за кошти, які в еквіваленті дорівнювали 1 871 долару 46 центів США, в той час як сама [PERSON] стверджувала, що сплатила за квартиру 10 000 доларів США. Отже, ціна, зазначена в договорі, була фіктивною, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Крайня необхідність терміново припинити право власності на житло в Україні була обов`язковою умовою відновлення [PERSON] у черзі на муніципальне житло у Великобританії. Наявність цієї тяжкої обставини змусили позивача укласти договір на вкрай невигідних для неї умовах без отримання будь-яких коштів. Відповідач позов не визнала. Не заперечувала, що між нею і [PERSON] існували довготривалі дружні стосунки. Вона працювала виконавчим директором у ФОП [PERSON] , виконувала різні доручення, опікувалася її мамою, а після смерті останньої - допомагала в організації поховання, замовляла пам`ятник і таке інше. У травні 2017 року позивач запропонувала їй купити квартиру, де за життя проживала її мати, за дуже привабливою ціною у 10 000 доларів США. [PERSON] поспішала і пояснила це тим, що продати квартиру необхідно якнайшвидше, щоб отримати житло у Великобританії. Між собою вони погодили, що ціна у договорі буде зазначена у тій сумі, яку визначив оцінювач - 49 350 грн 00 коп. Позивач сама обрала, до якого приватного нотаріуса звернутися. Відповідач заперечувала, що у травні 2017 року, коли було укладено оспорюваний правочин, [PERSON] знаходилася у тяжкому нервовому стані, який пов`язаний зі смертю її матері у травні 2016 року. Так, їй відомо, що у лютому 2017 року [PERSON] подорожувала до Франції та до Італії, що навряд чи свідчить про її тяжкий психологічний стан. Представник відповідача [PERSON] вважав, що законних підстав для задоволення позову [PERSON] немає, а строк позовної давності відповідачкою пропущений без поважних причин. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: Позивач [PERSON] протягом багатьох років постійно проживає у Великобританії. У місті Кременчуці їй належав освітній центр «YES», яким вона керувала дистанційно через [PERSON] , яка спочатку була секретарем-референтом, а потім - керівником центру. Відповідачка була довіреною особою [PERSON] у її справах. Про ступінь довіри позивачки до [PERSON] достатньо сказати те, що у листопаді 2013 року [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] протягом наступних десяти років бути представником її інтересів, у тому числі з питань, пов`язаних із наглядом та управлінням належним їй нерухомим майном, а у квітні 2015 року вона заповіла їй все своє майно (а.с. 78-79). У Великобританії [PERSON] проживає у Кентербері, де вона перебувала на обліку осіб, які мають право на отримання соціального житла (Реєстр Житлових Потреб). 04 травня 2017 року ій надійшов лист від міської ради Кентербері про те, що її виключено з Реєстру через те, що вона має нерухомість в Україні. Під власністю в Україні, яка стала причиною зняття з обліку, міська рада Кентербері мала на увазі квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору довічного утримання її матері, який було укладено у лютому 2016 року. Щоб остаточно не втратити перспективу отримати соціальне житло, 21 травня 2017 року [PERSON] приїхала до м. Кременчук, де на другий день уклала договір купівлі-продажу квартири з відповідачкою. З договору (а.с. 7-10) вбачається, що продаж квартири відбувся за 49 350 грн 00 коп.; [PERSON] підтвердила факт повного розрахунку з нею за проданий об`єкт, відсутність у неї до [PERSON] претензій фінансового характеру, а також, що зазначену ціну продажу вона вважає вигідною для себе, а її розмір не пов`язаний зі збігом тяжких для неї обставин і повністю її задовольняє. Ринкова вартість об`єкта згідно звіту про оцінку майна, який видав ФОП [PERSON] , становить 49 350 грн 00 коп. (пункти 2.1., 2.2., 2.3. договору, а.с. 7-10). У квартирі був зареєстрований та проживав орендар [PERSON] . Тривалий час після цього він продовжував вважати власником квартири [PERSON] , кошти за оренду сплачував, як і раніше, [PERSON] , яка, на його думку, була представником інтересів власника. З квартири [PERSON] змушений був виселитися та знятися з реєстрації у серпні 2019 року на вимогу [PERSON] та її чоловіка, які повідомили, що квартира належить їм. Окрім спірної квартири, у зазначений період [PERSON] належало право власності на 2/5 частки квартири [ADDRESS] . Підстав вважати, що позивачкою пропущений строк позовної давності немає, оскільки відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: фактичні обставини (підстави позову), якими [PERSON] обґрунтовує заявлені вимоги, зводяться до того, що тяжкі обставини - загроза втратити право на отримання соціального житла в іншій країні та складний психоемоційний стан змусили її укласти фіктивний (безоплатний) договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того? хто був ініціатором такого правочину. Згідно до частини 1 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Викладені нею фактичні обставини [PERSON] доводить такими доказами: - письмовими доказами про те, що у травні 2017 року її зняли з обліку осіб, які мають потребу у соціальному житлі, а також про відвідування нею медичних оглядів з приводу травми голови у 2012 році та симптомів депресії та стурбованості у 2015 році і у червні 2017 років (а.с. 104-124); - копією договору оренди спірної квартири від 09.07.2017 року, де власником зазначена позивач; - показаннями свідка [PERSON] , яка доглядала маму позивачки, бачила [PERSON] у день укладення оспорюваного правочину і з її слів знає, що позивачка приїхала буквально на одну добу, щоб терміново переоформити квартиру, інакше її знімуть з квартирного обліку у Великобританії; - показаннями свідка [PERSON] , який стверджував, що лікував позивачку і як психіатр оцінює її емоційний стан у травні 2017 року як тяжкий; - показаннями свідка [PERSON] про те, що він проживав і був зареєстрований у спірній квартирі як орендар з 2017 року по серпень 2019 року. Змушений був терміново знятися з реєстрації та виїхати на вимогу [PERSON] та її чоловіка, хоча за 10 днів до цього мав розмову з [PERSON] про укладення договору оренди на новий строк; - листуванням сторін через «Вайбер», з якого, зокрема, зрозуміло, що через два роки після укладення договору [PERSON] запитувала позивачку, чи може вона сама орендувати спірну квартиру; - аудіозаписом розмови, яка відбулася між сторонами у серпні 2020 року, де [PERSON] у відповідь на слова [PERSON] про те, що вона нічого не сплачувала за квартиру, відповіла, що (російською мовою ) «заплатила другим». [PERSON] частину цих обставин визнала - не заперечувала, що у квартирі протягом двох років після укладення договору купівлі-продажу продовжував проживати [PERSON] , а грошові кошти за оренду сплачувалися на користь [PERSON] . Вона не заперечувала також, що мала намір у липні 2019 року поселити у квартиру свою хвору матір і запитала у [PERSON] про це. Водночас існування цих обставин пояснила інакше - вона розуміла, що придбала квартиру за дуже привабливою ціною і тому погодилася, щоб [PERSON] ще якийсь час орендував квартиру і сплачував за це [PERSON] . Коли ж квартира знадобилася їй, вона зажадала щоб орендар знявся з реєстрації та виселився. Вирішуючи питання про те, чи має оспорюваний правочин ознаки фіктивного, суд виходить з наступного: фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. У постанові Касаційного господарського суду у справі № 903/439/18 роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Поведінка [PERSON] , яка використовує спірну квартиру як власник та не має наміру повертати [PERSON] , свідчить про те, що правочин мав ті правові наслідки, які йому притаманні. Докази, які надала суду відповідач на підтвердження сплати нею 10 000 долларів США, суд до уваги не приймає як такі, що суперечать умовам письмового та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. Проте й позивачкою належних та достатніх доказів безгрошовості правочину суду не надано. Так, у розділі 2 договору зазначено, що продаж вчинено за 49 350 грн 00 коп., які продавець отримала до підписання договору. Хоча ціна відповідала тій, що була визначена оцінювачем у звіті, навряд чи така низька ціна відповідала ринковій. В той же час сама по собі ця обставина є недостатньою для визнання договору фіктивним, оскільки відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Тлумачення поняття «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» роз`яснені Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16. Позивачу для визнання правочину недійсним у сукупності необхідно мати такі підстави, які будуть використані в суді як докази, зокрема: 1) наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. [PERSON] вирішила поспіхом вчинити оспорюваний правочин через побоювання втратити можливість отримати соціальне житло у Великобританії. Позивач діяла добровільно, усвідомлювала свої дії. Об`єктивно такі обставини неможна розцінити як тяжкі. Переконливих доказів того, що позивачка знаходилася в тяжкому психологічному стані, пов`язаному зі смертю її матері за рік до зазначених подій, суду не надано. Навпаки, суд встановив, що вона вела звичний спосіб життя, працювала, вчиняла послідовні дії щодо покращення своїх житлових умов у Великобританії, подорожувала. Пункт 2.2. оспорюваного договору містить застереження про те, що ціну у 49 350 грн 00 коп. продавець вважає вигідною для себе, не пов`язаною зі збігом тяжких обставин і повністю продавця задовольняє. Отже, пояснення позивачки про те, що правочин вона вчинила на вкрай невигідних для себе умовах, прямо суперечать умовам договору. Викладені обставини переконують суд у тому, що законних підстав для задоволення позову немає. Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed