Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 16 червня 2016 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, про що складений відповідний актовий запис №790. Під час шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Однак, сімейне життя у них з відповідачкою не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, у зв`язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить його інтересам, наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції, розірвати. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.09.2021 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Від відповідачки [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вона просила розгляд справи провести у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу, а також вказала, що не потребує необхідності надання судом строку на примирення. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, з матеріалів справи убачається, що з 16 червня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~та вчинено\~відповідний \~актовий запис\~№790 (а.с.5). Під час шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Також з матеріалів справи убачається, зокрема зі змісту поданого позову, що між сторонами фактично шлюбні відносини припинені, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивач наміру продовжувати подружні відносини із відповідачкою не має. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного, відповідачкою суду не надано. Спір щодо поділу спільного майна подружжя, як убачається зі змісту поданого позову відсутній та доказів на спростування вказаного відповідачкою також не надано. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також подані сторонами заяви, в яких вони не заперечували проти розірвання шлюбу, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved