Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона народилась під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Вони з матір`ю проживають окремо від батька, до 18 років відповідач сплачував аліменти на утримання позивачки. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, вона навчається на денній формі у Національній академії образотворчого мистецтва і архітектури, а також на заочній формі у Маріупольському державному університеті. За таких підстав позивачка не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги від батьків на придбання необхідної літератури, зошитів, канцелярських товарів, необхідних для процесу навчання, їжі одягу, витрат на проїзд до навчального закладу. Відповідач у добровільному порядку не надає донці матеріальної допомоги на навчання, а тому вона була вимушена звернутися до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на період свого навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Іванова Т.В., у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. У своєму відзиві зазначила, що [PERSON] не має можливості сплачувати аліменти на навчання позивачки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, оскільки\~ не працює та не має постійного доходу. Його дохід носить мінливий характер, є епізодичним та несистематичним. Позивачка, на думку адвоката, не навела жодної обставини та не надала жодного доказу того, що її батько може сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, а також того, що вона дійсно потребує від нього матеріальної допомоги. Крім того, відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує постійного лікування у зв`язку із порушенням зору. Єдиним працюючим членом родини [PERSON] є його дружина, яка отримує мінімальну заробітну плату. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 30.05.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 442, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] позивачці виповнилось 18 років. Відповідно до Наказу від 01.09.2020 року № 115-с, виданого ректором Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України 13.04.2020 року № 511, позивачку зараховано з 14 вересня 2020 року студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти державного (регіонального) бюджету. Також як вбачається із довідки, виданої Маріупольським державним університетом від 14 вересня 2020 року №20.171, [PERSON] у 2019 році вступила до вказаного навчального закладу і до цього часу навчається на 2 курсі заочної форми навчання, Історичний факультет. Термін закінчення закладу освіти 30.06.2023 року. При вирішенні спірного питання наявності або відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд враховує наступні обставини життя відповідача. Так, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] є також на утриманні неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідачем до матеріалів справи додані копії результатів медичного обстеження неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження, з яких вбачається, що остання зверталась до медичного центру з метою проходження дослідження гостроти зору та виявлено захворювання очей - міопію. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих Головним управлінням ДПС у Донецькій області, за період з 2 кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. Інформація надана станом на 08 жовтня 2020 року. У відповідності до довідки б/н, виданої головним бухгалтером ТОВ «Стиль Д», дружина відповідача [PERSON] працює у Товаристві на посаді керуючого магазином, її дохід за період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 року склав 31780,22 грн. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, має на утриманні неповнолітню дитину, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, натомість позивачка навчається у двох вищих навчальних закладах та потребує допомоги від батьків, оскільки не має змоги повноцінно працювати та заробляти собі на життя, а навчання одночасно у двох навчальних закладах на денній та заочній формі на думку суду вочевидь створює додатковий тягар для студента та потребує матеріальної допомоги від батьків. При цьому відповідач не обґрунтував достатніми доказами поважних причин відсутності у нього доходів за умов його повноцінної працездатності, вжиття заході з працевлаштування та спроб добровільного надання допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання у двох навчальних закладах освіти. А сам лише факт відсутності у відповідача офіційної роботи та доходу без вжиття реальних заходів для цього не може бути підставою, яка звільняє батька від обов`язку сплати аліментів на період навчання. За таких обставин суд вважає можливим частково задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його дочки в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 66,4%, що становить 558 гривень 29 коп.

Outcome: partial