Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 44575,35 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 02.10.2014 сталась ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під його керуванням. Постановою суду винуватцем ДТП визнано [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача. Позивач у строки передбачені законом надав відповідачу всі необхідні для страхової виплати документи, проте відповідач відмовляє у здійснені такої виплати посилаючись на те, що автомобіль яким керував позивач належить ПАТ КБ «Приватбанк», а відтак відсутні підстави для здійснення йому виплати. Вважаючи таку відмову незаконною позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти позову заперечує, просить залишити позов без задоволення. Треті особи в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.10.2014 приблизно о 17-00 год. водій [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАЗ, держномер [NUMBER], на перехресті вул. Бальзака - вул. Сабурова в м. Києві, не був уважним на регульованому перехресті, перед початком руху та повертаючи ліворуч, не зорієнтувався в дорожній обстановці, не надав дорогу автомобілю ЗАЗ, держномер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку прямо, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень транспортних засобів і травмування водіїв [PERSON] та [PERSON], чим порушив п.п.2.3. «б», 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2014 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.). За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована у ТзДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ серії АІ № 3315410. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль [NUMBER], належить ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 03.10.2014 позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку відповідною заявою та останній завів страхову справу, якій присвоєно номер № 2765/14. 16.10.2014 начальник сектору розрахунку матеріальної шкоди ТДВ СТДВ «Глобус» Абдумананов Б.В. склав акт № 1221/14 щодо розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, за результатом розгляду якого зробив висновок, що вартість матеріальної шкоди без урахування ПДВ становить 45085,35 грн. Як вбачається із копії Полісу ОСЦПВВНТЗ серії АІ № 3315410 розмір франшизи складає 510грн. 24.12.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування по страховій справі № 2765. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 даного Закону страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Пунктом 1.6. ст. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Враховуючи те, що позивач керував транспортним засобом, який належить третій особі, на достатній правовій підставі, то в нього є право на отримання страхового відшкодування, тобто відповідачем протиправно не здійснюється такої виплати, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved