Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому із уточненням просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], як за кредитором спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року. (а.с. 2-3, 37) Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 березня 2015 року замінено у справі неналежного відповідача - Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області, належним відповідачем - [PERSON] (а.с. 73-74). В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON] - [PERSON], інші особи, які приймають участь у справі або їх представники в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини справи і просить суд позовні вимоги задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового засідання належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 40). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час і місце судового засідання належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с. 82). Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом установлено, що 22 вересня 2009 року та 02 грудня 2011 року, [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 гривень та суму еквівалентну 5 000 долари США, що відповідно до курсу НБУ складає 64 754 гривень, а [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) 74 754 гривень у визначений строк до 02 грудня 2012 року або переоформити на ім'я [PERSON] належну на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І., зареєстровано в реєстрі за № 3049 (а.с. 10). У відповідності ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач надав суду письмові розписки як доказ про отримання відповідачем грошей 74 754 гривень за договорами позики між сторонами від 22.09.2009 року та 02.12.2011 року (а.с. 8, 9). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної приватної власності [PERSON], яка померла [INFO] року, та [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 10-15, 17). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 31.10.2014 року № 2784/02-14 щодо спадкових справ, вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO] року, заведена спадкова справа № 197/95, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлої , [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, заведена спадкова справа № 716/2013. З заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], щодо погашення боргу спадкоємцями. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 27). Судом установлено, що спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, був її чоловік [PERSON] та її дочка [PERSON] (а.с. 82). [PERSON], чоловік померлої, прийняв спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживав, у тому числі й на час відкриття спадщини (а.с. 13-15). Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України №2947-III від 10.01.2002, який набрав чинності з 01.01.2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статей 61, 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). З урахуванням того, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, суд вважає, що чоловік спадкодавця [PERSON] мав право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна як на частку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та мав право на іншу 1/2 частини квартири, прийнявши спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як її дочка [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадковому майні, отримала компенсацію за спадкове майно в повному обсязі. [INFO] року помер [PERSON], спадкоємців за законом або за заповітом не має. Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], враховуючи наявність наданих документів, суд вважає, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді: квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У відповідності до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У квітні 2014 року кредитор [PERSON] звернувся до нотаріуса з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] щодо отримання боргу. У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 18.04.2014 року № 1125/02-17 за заявою [PERSON] про отримання боргу після смерті [PERSON], вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття або відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався (спадкова справа № 716/2013). Рекомендовано звернутися до суду в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с. 16). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Таких заяв до суду орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини не подавав. У задоволенні позовних вимог відповідачі не заперечували. Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд, які позивач сплатив за судовий збір, не компенсуються у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с. 1).

Outcome: approved