Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був її батьком. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцями після смерті [PERSON] першої черги за законом є позивачка та [PERSON], яка є дружиною спадкодавця. Інших спадкоємців за законом першої черги немає. На момент смерті [PERSON], позивачка та її мати разом із спадкодавцем проживали за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, 3 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 3 червня 2011 року [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Отже, позивачка єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не отримав. Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 9 вересня 2011 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що це домоволодіння зареєстровано за іншою особою. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено Металургійну районну у м. Кривому Розі раду Дніпропетровської області. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2017 року до участі у справі як співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2018 року закрито провадження у справі у частині вимог до [PERSON] У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Представник Металургійної районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти рішення у межах чинного законодавства. Представник Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки, [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти позову. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а. с. 12). З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] видно, що згідно з довідкою житлово-експлуатаційної організації, спадкодавець на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а. с. 64). 3 червня 2011 року [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а. с. 62). 9 вересня 2016 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Риковою Т.В., [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстроване у реєстрі за № 2-874 (а. с. 84). Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Рикової Т.В. від 9 вересня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що це домоволодіння належить іншій особі (а. с. 86). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом чч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину та не відмовилась від неї після смерті [PERSON], а відтак набула належні йому права та обов'язки. Судом установлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а. с. 11). Зі спадкової справи після смерті [PERSON] видно, що 21 грудня 1984 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець [PERSON] (а. с. 89). 26 січня 1985 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON] 7 червня 1986 року до нотаріуса із заявою звернулась спадкоємець [PERSON] в якій зазначила, що спадщину після смерті [PERSON] фактично не прийняла, у судовому порядку продовжувати строк для прийняття спадщини не буде, на спадщину не претендує (а. с. 92). 7 червня 1986 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщин звернувся [PERSON] - онук спадкодавця, оскільки на момент смерті [PERSON] помер його батько [PERSON], який був сином спадкодавця. На цій заяві нотаріусом поставлено відмітку, що факт прийняття спадщини перевірено за пред'явленими спадкоємцем ощадними книжками на ім'я спадкодавця (а. с. 93). Згідно з п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. 2 листопада 1985 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тараном М.Т. спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину грошового вкладу з процентами, зареєстроване у реєстрі за № 1374 (а. с. 95). 7 червня 1986 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тараном М.Т. спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину грошового вкладу з процентами, зареєстроване у реєстрі за № 813 (а. с. 94). Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. За змістом чч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом першої черги, які прийняли спадщину. Зокрема, [PERSON] є спадкоємцем першої черги будучи онуком спадкодавця, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих його батька [PERSON], який був би спадкоємцем першої черги за законом. Згідно з договором купівлі-продажу від 14 липня 1956 року, посвідченого державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Марухіним Г.Є., зареєстрованого за реєстром № 1868, [PERSON] за дорученням [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони склали цей договір за яким домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] продано покупцю [PERSON] Домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 1200 кв. м., належить продавцю згідно з договором на право будівництва посвідченого у Долинській нотаріальній конторі Кіровоградської області 7 травня 1956 року (а. с. 25). Відповідно до архівної довідки № 154 від 12 серпня 2016 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за архівними даними належить [PERSON], згідно з договором про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 7 травня 1956 року № 914, посвідчений державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Марухіним Г.Є. (а. с. 76). За змістом ст. 66 ЦК УРСР (1922 р.) право власника на річ переходить на підставі договору, що укладається між відчужувачем і набувачем. Право власності набувача виникає щодо індивідуально визначеної речі з моменту укладення договору, а щодо речей, які визначаються родовими ознаками (числом, вагою, мірою), - з моменту їх передачі. Статтею 67 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що передачею визнається вручення речей набувачеві, а також, оскільки з договору не випливає будь-що інше, вручення набувачеві або здача на пошту для відправлення за вказівкою останнього, розпорядчого документу на товари (накладної, коносаменту, складського свідоцтва і т. ін.), або вручення відчужених без зобов'язання доставки речей візникові для відправлення їх за розпорядженням набувача, або здача речей на пошту для пересилки їх за вказівкою набувача. Положеннями ст. 130 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що договір вважається укладеним, коли сторони виразили один одному - у відповідних випадках у встановленій законом формі - згоди з усіх істотних його пунктів. За істотні в усякому разі вважаються: об'єкт договору, ціна, строк та всі ті пункти, відносно яких, на попередню заяву однієї з сторін, треба дійти згоди. Коли законом встановлено обов'язкове вчинення або засвідчення договору у нотаріальному порядку, договір, оскільки інше не встановлено законом, вважається укладеним від моменту його вчинення або засвідчення в нотаріальному порядку. Коли за попередньою згодою сторін договір повинен мати певну форму, хоч її і не вимагає закон, то він вважається укладеним тільки по наданні йому зазначеної форми. Відповідно до ст. 185 ЦК УРСР (1922 р.) купівлю-продаж будинків і права забудови повинно, під страхом недійсності, укладено в нотаріальному порядку з наступною реєстрацією у відповідному комунальному відділі. Згідно зі ст. 188 ЦК УРСР (1922 р.) продавець зобов'язаний передати продане майно покупцеві відповідно до договору, а покупець повинен його прийняти і виплатити умовлену ціну. Оскільки договором не визначено інше, обидві сторони повинні виконати ці дії одночасно. Статтею 29 ЦК УРСР (1922 р.) передбачено, що недодержання форми, що вимагається законом, веде до недійсності правочину лише в тому випадку, коли такий наслідок недодержання форми прямо в законі зазначений. Аналізуючи вищезазначене, враховуючи правила набуття права власності за правочином згідно з правилами ЦК УРСР (1922 р.), можливо стверджувати, що [PERSON] мав у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Згідно з абзацом 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки позивачка у справі [PERSON] єдина спадкоємиця після смерті батька [PERSON], яка прийняла спадщину. Спадкодавець у порядку спадкування після смерті [PERSON] набув право на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], відповідно за позивачкою має бути визнано право власності саме на цю частину спірного домоволодіння, оскільки інших 2/3 частини успадковані іншими спадкоємцями. Є необґрунтованою вимога про встановлення факту належності [PERSON] на праві власності спірного домоволодіння, оскільки при вирішенні спору про спадщину цей факт підлягає обов'язковому встановленню при встановленні фактичних обставин у справі. Окрім цього належність спадкодавцю на праві власності спірного домоволодіння підтверджується правочином. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Належними відповідачами у цій справі є Долинська міська рада Долинського району Кіровоградської області та [PERSON], а відтак саме з них має бути стягнутий у рівних частках судових збір на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто по 120,87 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial