Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У грудні 2019 року до Ковпаківського районного суду міста Суми надійшов позов [PERSON] та [PERSON] до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 2 227 742,58 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 70 000,00 євро, з яких: 113 871,29 грн., що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви становить моральна шкода, завдана [PERSON]; 1 113 871,29 грн., що є еквівалентом 35 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви становить моральна шкода, завдана [PERSON] Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, що виявилась у повсюдних проявах порушень прав людини, [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2015 року були змушені покинути тимчасово окуповане Російською Федерацією місто Амвросіївка Донецької області та вимушено перемістилися до підконтрольної Україні території - м. Суми. В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України їм було завдано істотної моральної шкоди. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми області від 21.07.2017 року у цивільній справі №591/1660/17, яке не оскаржувалось Російською Федерацією у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт того, що вимушене переселення [PERSON], [INFO], разом з неповнолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], 30.10.2015 року з окупованої території міста Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, Україна. Позивачі вважають, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України були порушені їх права, передбачені розділом II Конституцією України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо. Зазначають, що обставини їх вимушеного переселення в результаті збройної агресії РФ проти України, чисельні порушення основоположних прав людини на тимчасово окупованій території Донецької області є підставою для заявлення до РФ вимог щодо компенсації моральної шкоди. Внаслідок збройної агресії російської Федерації проти України позивачі позбавлені налагодженого побуту, вільного спілкування з близькими людьми та родичами. Їх повернення додому також є неможливим, оскільки місто Амвросіївка знаходиться під тимчасовою окупацією російських збройних формувань та фактично знищене обстрілами, відтак непридатне для проживання. Крім цього, внаслідок вимушеного переселення в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України, позивачі були змушені прилаштовуватись до нових життєвих умов. Після пережитого у [PERSON] погіршився стан здоров'я, у зв'язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а у [PERSON] змінився психоемоційний стан. Нанесена позивачам Російською Федерацією моральна шкода не усунута та продовжує їм завдавати чималих моральних страждань. Вважають, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань. Відповідач, який повідомлявся про судове засідання через Посольство Російської Федерації в Україні, отримав завчасно судову повістку, що підтверджується матеріалами справи, заперечення на позов не надіслав, в судові засідання представника не направив. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO], уродженка м. Зеленоград Ростовської області Російської Федерації, разом зі своїм сином, [PERSON], [INFO], до жовтня 2015 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS]. Вказане місце проживання були змушені покинути з огляду на масові порушення прав людини, викликані збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми області від 21.07.2017 р. у цивільній справі №591/1660/17, встановлено факт того, що вимушене переселення [PERSON], [INFO], разом з неповнолітньою дитиною, [PERSON], [INFO], 30.10.2015 року з окупованої території міста Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, Україна (а.с.25-35). В результаті збройної агресії Російської Федерації проти України та вимушеного переселення з тимчасово окупованої території Донецької області України позивачі зазнали моральних страждань. Нанесена позивачам Російською Федерацією моральна шкода виявилась у погіршенні стану їх здоров'я, втраті сталих соціальних зв'язків та звичного середовища існування, налагодженого побуту, повністю не усунута та продовжує їм завдавати чималих моральних страждань. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, що також регулювалось різними законодавчими актами та офіційними документами. За правилом ч.1. ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно з ч.3 вказаної статті, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Згідно ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із душевними стражданнями, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст..2 Статуту ООН. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов'язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 2 227 742,58 грн (70 000,00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову), позивачами доведено, що внаслідок саме збройної агресії РФ проти України їх позбавлено сталих соціальних зв'язків, звичного середовища існування, налагодженого побуту та надії на повернення додому. Крім цього, внаслідок збройної агресії позивачі набули проблеми зі здоров'ям. З огляду на триваючу окупацію РФ частини території Донецької області України обставини, що призвели до вимушеного переселення позивачів тривають і досі. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи те, що позивачами наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні їм моральної шкоди через вимушене переселення внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачів, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved