Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У грудні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що у серпні 2007 року, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], він отримав кредит у ПАТ «ПриватБанк» на придбання автомобіля Skoda Oktavia д.н. [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2007 року випуску. 24 червня 2008 року укладений між ним та [PERSON] шлюб був розірваний. Оскільки, після розірвання вказаного шлюбу їх спільну з дружиною квартиру він залишив сім`ї, тому вирішив придбати для себе нове власне житло. З цією метою він, 20 серпня 2008 року уклав іпотечний договір за № 92370 з публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на придбання квартири, згідно умов якого він поручився своїм майном відповідати за зобов'язаннями щодо своєчасного повернення коштів , сплати відсотків за користування ним, та інших платежів, передбачених умовами укладеного договору. 14 лютого 2009 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] 08.12.2011 року права вимоги за вказаними договорами перейшло до АТ «Дельта Банк». У 2010 році внаслідок інфляційних процесів він не міг своєчасно виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим вимоги банку з погашення заборгованості за кредитом розглядалися у судовому порядку. У зв»язку із проблемами по іпотечному кредиту, яка виникла по закінченню виплати кредиту по автомобілю, 28.12.2013 року між ним та [PERSON] (рідним братом його дружини) був укладений фіктивний договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Oktavia д.н. [NUMBER]. В підтвердження фіктивності означеного договору є те, що вказаний транспортний засіб у власність відповідача не передавався, в дійсності обумовлені цим правочином кошти [PERSON] (покупцем) не сплачувалися, автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт у розпорядження останнього не передавалися, а залишалися у його фактичному користуванні. Також у грудні 2014 року ним на рахунок АТ «Дельта Банк» в погашення кредитної заборгованості було сплачено близько 14 000 доларів США, а решта боргу була списана за домовленістю банком. Після цього зазначений вище кредитний договір був закритий, а квартира перейшла у його власність. Наступного дня, 30 грудня 2014 року, між ним та [PERSON], був укладений фіктивний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був укладений без наміру настання реальних правових наслідків, а лише з метою попередження скасування свого рішення банком стосовно погашення заборгованості. Фактично обумовлені за цим договором кошти, [PERSON], як покупцем квартири, не сплачувалися, ключі від квартири та відповідні документи на неї не передавалися, а він разом з дружиною продовжували проживати у цій квартирі, користуватися нею, здійснювали оплату відповідних комунальних платежів. З часу укладення договору купівлі-продажу [PERSON] ніколи не намагався вселитися у цю квартиру, намірів проживати у ній не виявляв. За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 203, 234 ЦК України просив суд визнати недійсними договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Oktavia д.н. [NUMBER], укладений 28.12.2013 року між ним та відповідачем, а також укладений 30.12.2014 року між ним та відповідачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Лаврентьєвим Ю.В., реєстровий номер 2241. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні. Зазначили, що 28.12.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Skoda Oktavia д.н. [NUMBER]. Також 30.12.2014 року з відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказані договори носили фіктивний характер без наміру настання реальних правових наслідків за ними та укладалися лише з єдиною метою - убезпечити вказане майно від можливого звернення стягнення на нього в рахунок погашення кредитної заборгованості. Фактично майно за вказаними договорами купівлі-продажу відповідачу не передавалося, і ніколи не вибувало з його користування; останній не сплачував обумовлену договорами вартість такого майна, фактично ним не користувався та на нього не претендував. В підтвердження цього, ним в кожний раз укладалися договори страхування вказаного автомобіля. Представник відповідача заявленого позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що 28.12.2013 року між [PERSON] (позивачем у справі) та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за яким останній придбав у власність автомобіль Skoda Oktavia д.н. [NUMBER]. Вказаний договір був укладений у відповідності до вимог діючого законодавства, [PERSON] повністю сплатив [PERSON] обумовлену цим договором суму; перереєстрував цей транспортний засіб на себе. Сам по собі факт користування у подальшому [PERSON] цим автомобілем не свідчить про фіктивність такого договору, оскільки таке користування відбувалося за його особистою згодою, як власника автомобіля. Більше того, [PERSON] на вимогу [PERSON] добровільно не повернув цей автомобіль, у зв`язку з чим, останній вимушений був звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, розслідування якого триває по теперішній час. Стосовно укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] зазначив, що вказаний договір також був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства, посвідчений нотаріально. Кошти за придбання цієї квартири [PERSON] сплатив у повному обсязі продавцю, про що зазначено у самому договорі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи суд встановив фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що автомобіль Skoda Oktavia д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]., яке було зареєстровано 28.12.2013 року. Вказане підтверджено наданою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER]. Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області №31/22-Р-11за від 22.02.2017 року встановлено, що перереєстрація вказаного автомобіля відбулася відповідно до довідки-рахунку серія ВІА №069439 від 27.12.2013 року копія якої на теперішній час не збереглася внаслідок її знищення у зв`язку з закінченням строку зберігання. Також встановлено, що 30 грудня 2014 року між [PERSON] (теперішнє прізвище [PERSON]), від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвим Ю.В. від 10.12.2014 року, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав за 208 500,00 гривень квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 30.12.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 31939788). Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач повинен був довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанова № 6-197цс14 від 21.01.2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначив, що у учасників оспорюваних ним правочинів був відсутній намір створити юридичні наслідки, оскільки він не мав на меті відчужувати майно, а лише намагався зберегти власне майно, на яке могло бути звернуто стягнення, про що свідчить і та обставина що фактично кошти за цими договорами відповідачем не сплачувалися, та майно останньому не передавалося. Разом з цим, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких доводів позивач суду не представив і в матеріалах такі докази відсутні. Натомість, як встановлено з матеріалів справи, перереєстрація права власності на спірний автомобіль за відповідачем відбулася на підставі довідки-рахунку, що підтверджує сплату останнім коштів за придбаний ним транспортний засіб. Факт повного розрахунку за придбану квартиру був підтверджений самими сторонами під час укладення договору (п.2.1 договору купівлі-продажу від 30.12.2014 року). Оформлення права власності за відповідачем на спірне майно (автомобіль Skoda Oktavia д.н. [NUMBER] та квартиру [ADDRESS]) на підставі укладених договорів купівлі-продажу свідчить про реальність настання правових наслідків таких правочинів. Посилання позивача та його представника на те, що автомобіль ніколи не вибував із його володіння та після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу цього майна він фактично продовжував ним користуватися, як на підставу підтвердження доводів фіктивності цього правочину суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Так, як встановлено, після реєстрації права власності на автомобіль Skoda Oktavia д.н. [NUMBER] за [PERSON], останній надав право користування ним своїй сестрі [PERSON], яка на той час перебувала у шлюбі з позивачем, про що міститься відповідна відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Вказане свідчить про фактичне здійснення [PERSON] своїх правомочностей як власника цього майна. Більше того, як зазначив представник відповідача, після того, як на відповідну вимогу позивач відмовився повернути спірний автомобіль, [PERSON], як власник цього майна, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів для захисту свого права, що підтверджено матеріалами справи, зокрема ухвалою слідчого-судді від 01.08.2017 року. Крім того, згідно довідки регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 22.02.2017 року означений автомобіль з державним знаком [NUMBER] рахується як викрадений з 17.02.2017 року. Таким чином користування автомобілем Skoda Oktavia д.н. [NUMBER] сім`єю позивача здійснювалося на підставі згоди його власника - [PERSON] Також суд не приймає до уваги і доводи позивача про те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири [PERSON] до спірної квартири не вселявся і не намагався це зробити, оскільки самі по собі такі доводи не свідчать про фіктивність укладеного між сторонами договору та відсутність у останнього наміру створити юридичні наслідки. А надані позивачем квитанції про відправлення періодичних переказів відправника [PERSON] на ім'я [PERSON] в підтвердження внесення коштів як оплату іпотечного договору не свідчать про фіктивність укладених договорів. За таких обставин суд приходить до переконання, що позивачем позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення даного позову, які вжиті за ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року у виді заборони вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS] загальною площею 61,8 кв.м, власником якої є [PERSON] слід скасувати. Також, як встановлено, звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем по суті пред'явлено дві позовні вимоги немайнового характеру, за які останній повинен був сплатити 1102,4 гривень судового збору на час подання ним позову. Проте, згідно квитанції № 159 від 12.12.2016 року позивачем сплачено 3760,20 гривень. Таким чином переплата становить 2657,8 гривень, яка підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed