Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що 12 грудня 2004 року помер її чоловік [PERSON]. За життя чоловіка, перебуваючи з ним у шлюб з 01 травня 1953 року, на виділеній земельній ділянці у 1960 році вони збудували житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: вул. Залізнична (колишя Радянська), 12, м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області. Окрім того, протягом 1975-1984 років ними також було збудовано ряд господарських споруд, характеристика яких відображена в технічному паспорті на будинковолодіння. Спадкодавець за життя заповіту не залишив. Належність вказаного будинку [PERSON] підтверджується архівним витягом з рішення виконкому Камінь-Каширської міської ради від 12.01.1963 року за № 5. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем у спадковому будинку і поданням заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Окрім неї, спадкоємцями першої черги за законом є їхні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на спадщину не претендують та не звертались з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок А-1, господарські будівлі і споруди: прибудову а, прибудову а1, літню кухню Б-1, погріб б, сарай В-1, сарай в, сарай в1, сарай в2, вбиральню У, огорожу 1, колодязь К, що розташовані у м. Камені-Каширському по вул. Залізнична (Радянська), 12, Волинської області і до дня смерті належали покійному чоловікові [PERSON], який помер 12 грудня 2004 року. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує з викладених у позовній заяві підстав і просить їх задовольнити (а.с. 50). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та визнання позову (а.с. 27, 33, 58). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], їх шлюб було зареєстровано 1 травня 1953 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯУ № 462652, виданим 27 липня 1953 року сільською радою с. Лука Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 8). [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, 1960 року побудови, з надвірними і господарськими спорудами, що знаходяться в м. Камені-Каширському по вул. Залізнична (колишня Радянська), 12, Камінь-Каширського району Волинської області, що стверджується архівним витягом з рішення виконкому Камінь-Каширської міської ради від 12.01.1963 року за № 5, довідкою Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 608/2-2-3 від 23.11.2016 року та додатком до розпорядження Волинської обласної державної адміністрації № 216 від 17 травня 2016 року «Про перейменування обєктів топоніміки в області» (а.с. 17, 54-55). Як вбачається з технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» 25 листопада 2016 року, біля вказаного житлового будинку розташовані літня кухня (1970 року побудови), погріб (1980 року побудови), 4 сараї (1970, 1975 року побудови), вбиральня, огорожа, колодязь, ворота з хвірткою (а.с. 12-14). Згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Отже, вказане нерухоме майно не є самовільним будівництвом та, у відповідності до ст. 22 КЗпШС в редакції 1969 року, вважається спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], і право кожного з них щодо володіння, користування і розпорядження цим майном є рівним. 12 грудня 2004 року [PERSON] помер (а.с. 7). З дня його смерті відкрилася спадщина в тому числі на 1/2 частину вказаного будинковолодіння. Заповіту [PERSON] не залишив. Позивачка [PERSON] на час смерті чоловіка постійно з ним проживала, а 19 лютого 2010 року подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 15-16, 46), і таким чином стала власником житлового будинку з надвірними будівлями в цілому. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є дітьми спадкодавця (а.с. 8, 30-31, 38), і спадкоємцями першої черги за законом спадщини не прийняли. Як вбачається з повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 112/02-14 від 19 лютого 2010 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами, оскільки остання не подала правовстановлюючих документів на нього та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5). За життя [PERSON] право власності на вищевказане нерухоме майно не зареєстрував, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 76955277 від 26.12.2016 р. (а.с. 24), а тому позивачка [PERSON] позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і оформити своє право власності на вищевказане будинковолодіння. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить повністю задовольнити. За згодою позивачки суд не стягує з відповідачів судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved