Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 27748 грн. 00 коп. Позов мотивував тим, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання доньки [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/2650/19 з [PERSON] на його користь було стягнуто пеню за період по 09 травня 2019 року. Зазначає, що заборгованість по аліментах у [PERSON] за період з травня 2019 року по березень 2020 року складає 27 748 грн. За даними його розрахунку загальна сума пені за несплату аліментів за період з травня 2019 року по березень 2020 року складає - 42 802 грн., однак у відповідності до вимог ст.196 СК України заборгованість по аліментам не може перевищувати розміру самого боргу, тому позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 27 748 грн. 00 коп., що дорівнює розміру самого боргу. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 вересня 2020 року, вказану справу передано до провадження судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н. А.. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 06 листопада 2020 року представником відповідача адвокатом Вітером С.В. було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів перед [PERSON] .. Представник відповідача вказує на постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 381/2650/19, якою було зменшено суму неустойки (пені), що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] з 40 957,23 грн. до 2 357 грн. Окрім того, зазначив, що рішення суду про щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини набуло законної сили лише 18 лютого 2020 року, а тому відповідальність за прострочення сплати аліментів за рішенням суду у вигляді стягнення неустойки (пені) могла бути покладена на відповідачку [PERSON] лише за період з 01 березня 2020 року до дня їх фактичної сплати 06 квітня 2020 року. Також, зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня як станом на 01.04.2020 року, так і на 01.07.2020 року, на 01.10.2020 року. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Судом встановлено, що 24 січня 2019 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19), яким звільнено [PERSON] з 21 червня 2017 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року. Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року, було скасовано лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Фастівський міськрайонний ВДВС ГТУЮ У Київській області про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних втрат по несплаченим аліментах та ухвалено в цій частині нове, яким позов задоволено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Дана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 18 лютого 2020 року. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період травень 2019 по березень 2020 рік. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або/чи у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Законодавцем визначено, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів обчислюється у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, з враховується розміру несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Розмір пені за місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У відповідності до вимог ч.4 ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до\~частини першої\~цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Таким чином, визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів має проводитись виключно державним виконавцем, а в разі оспорювання сторонами виконавчого провадження буде предметом перевірки судом. Визначення розміру заборгованості по аліментам на власний розсуд стягувачем законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до суду надано розрахунок заборгованості державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС від 03 березня 2020 року № 10660-3. Разом з тим, дійсної довідки про розмір заборгованості державним виконавцем за спірний період не складалось і до матеріалів справи долучено не було. Оскільки у визначеному законом порядку державним виконавцем не встановлено розмір заборгованості по аліментам, тому визначення пені за вимогами ст.196 СК України є неможливим. Зворотнього стороною позивача не доведено. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, як вбачається із наданої стороною відповідача копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 18.28/39054-3 від 08 жовтня 2020 року, складеного старшим державним виконавцем Фастівського міськрайонного ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Майданюк І.А., то 06 жовтня 2020 року на депозитний рахунок надійшли кошти в сумі 2094,75 грн., а станом на 01.07.2020 року і станом на 01.10.2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , відсутня. Окрім того, для об`єктивного та всебічного розгляду цієї справи слід врахувати попередні судові рішення про стягнення пені за позовом між тими ж сторонами, але з іншого предмету спору. Зокрема, рішенням Фастівського міжрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року\~\~було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі - 40 957 грн. 23 коп. за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2017 року\~по червень 2019 року. Між тим, постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі №381/2650/19 було змінено рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року, на яке позивач посилається в позовній заяві, та зменшено суму неустойки (пені), що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , з 40 957,23 грн. до 2 357 грн. Апеляційним судом у цій справі встановлено, що відповідальність за прострочення сплати аліментів за рішенням суду у виді стягнення неустойки (пені) могла бути покладена на відповідача лише за період з 01 березня 2020 року до дня їх фактичної сплати 06 квітня 2020 року, оскільки рішення суду про щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] набуло законної сили лише 18 лютого 2020 року. При вирішенні питання щодо відповідальності відповідача за прострочення сплати аліментів було встановлено, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню. Судове рішення у вказаній частині було виконано боржником [PERSON] лише 06 квітня 2020 року, а тому встановлено про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у виді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів лише за січень 2019 року, тобто за період прострочення з 01 лютого 2019 року до дня їх фактичної сплати 06 квітня 2020 року, що становить - 10 135,10 грн., виходячи з такого розрахунку: 2 357 грн. ( сума заборгованості) х 430 (кількість днів прострочення) х1%. З урахуванням того, що сума неустойки (пені) не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, судом апеляційної інстанції було задоволено позовні вимоги [PERSON] частково, та стягнуто за вказаний період з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі - 2 357 грн.. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З аналізу змісту вказаної постанови апеляційного суду вбачається, що було здійснено обрахування та стягнення вказаним судом пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2019 року по 06.04.2020 року в сумі 2357 грн., виходячи із наявної суми боргу по сплаті аліментів, яка підлягала негайному виконанню. Разом з тим було встановлено, що відсутні підстави для покладення на [PERSON] відповідальності щодо сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, до набрання рішення суду від 24.01.2019 року законної сили. Не врахувавши встановлені судом апеляційної інстанції обставини, позивач заявляє у цій справі вимоги про стягнення пені у зв`язку з існуванням заборгованості по сплаті аліментів за період з травня 2019 року по березень 2020 року, посилаючись на розрахунок заборгованості державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС від 03 березня 2020 року № 10660-3, який на час звернення до суду, з врахуванням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не був дійсним. Разом з тим, [PERSON] не враховано, що відповідальність за прострочення сплати аліментів за рішенням суду у виді стягнення неустойки (пені) могла бути покладена на відповідача лише за період з 01 березня 2020 року до дня їх фактичної сплати по 06 квітня 2020 року, оскільки рішення суду про щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] набуло законної сили лише 18 лютого 2020 року. З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними, оскільки за період з травня 2019 року по 18 лютого 2020 рік правові підстави для покладення на [PERSON] відповідальності зі сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відсутні, як і відсутні правові підстави для стягнення неустойки (пені) за період з березня 2020 р. по 06 квітня 2020 р., оскільки стороною позивача не надано доказів, в розумінні ЦПК України, існування заборгованості по сплаті аліментів за цей період, що унеможливлює обрахування пені та її стягнення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та ст.5 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed