overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 19 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 188. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, у зв'язку із тим, що між подружжям постійно виникали непорозуміння та сварки. З травня 2015 року подружжя припинило ведення спільного господарства та проживання разом. Позивач вважає, що шлюб набув формального значення та зберігати його є недоцільним. Від спільного подружнього життя дітей не мають. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, до початку розгляду справи подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. У разі неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] яка міститься у матеріалах справи вбачається, що 19 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а. с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син - [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про його народження (а.с. 4). З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 25 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 338. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, у звязку із відсутністю між ними взаємоповаги, розуміння та довіри. Між подружжям повністю втрачено почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що шлюб набув формального значення та зберігати його є недоцільним. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, до початку розгляду справи подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. У разі неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 149594, яка міститься у матеріалах справи вбачається, що 25 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а. с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін 26 вересня 2013 року народився син [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про його народження (а.с. 4). З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 20 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 58. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що даний шлюб між нею та відповідачем зареєстровано вдруге. Однак, спільне сімейне життя не склалося, у зв'язку із тим, що відповідач застосовував до позивача фізичну силу, між подружжям постійно виникали непорозуміння та сварки, свідками яких часто були спільні від подружжя діти. З лютого 2015 року сторони припинили спільне проживання, ведення господарства та підтримувати подружні відносини. Шлюб носить формальний характер та його збереження є не доцільним, так як це суперечитиме інтересам позивача. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення відповідні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечували, однак не визнали обґрунтування даного позову, пояснивши, що дійсно між подружжям виникали сварки, але причиною їх виникнення була негативна поведінка позивача. Крім того, зазначили, відповідач не застосовував фізичну силу до позивача, а причиною розлучення у позивача стало те, що вона знайшла собі іншого чоловіка. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 20 лютого 2009 року між сторонами по даній справі відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про їх народження (а.с. 6-7). Судом встановлено, що сторони вже близько року проживають окремо, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбні стосунки. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 16.03.2002 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 404. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач надала до суду заяву про визнання позову. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 22 лютого 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 293. Від шлюбу дітей не мають. Пояснив, що спільне життя не склалось через зловживання відповідачем алкоголем, створення конфліктних ситуацій та застосування психологічного насилля по відношенню до позивача та дітей позивача. Зазначив, що вони мають різні погляди на життя, внаслідок чого втратили почуття любові та взаємної поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинилися з травня 2015 року. Також в позовній заяві Позивач вказав, що спору про поділ майна, що є спільною власністю не має. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить шлюб розірвати. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як слідує з матеріалів справи [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 22 лютого 2013 року перебувають у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 293. Від шлюбу дітей не мають. Останній час позивач з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, спору щодо поділу спільного сумісного майна між подружжям на даний час не має. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 22 лютого 2013 року перебувають у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 293 (а.с. 5). Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до статей 51, 52, 54, 56 Сімейного Кодексу України за кожним із подружжя закріплено право на повагу одне до одного до своєї індивідуальності, своїх уподобань та на право припинити шлюбні відносини. Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що між подружжям шлюбні відносини припинено. Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та заяву відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім'я між [PERSON] та [PERSON] фактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім'ю не можливо. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 105, 110 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач зазначив, що з 09.07.1994 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Ровівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 7. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться. Крім того згоди щодо матеріального забезпечення дітей між позивачем та відповідачем не досягнуто. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.12.2015, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з викладених в ньому підставах. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON]»ї Іванівни про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що відповідач [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 500960586 від 23.09.2014 року в розмірі 40597,19 грн., яка саме складається з заборгованості по кредиту 25036,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4180,45 грн., та по комісії 8980,09 грн., розмір неустойки становить 2800 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. покласти на відповідача [PERSON]»ю Іванівну. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Суд, враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON]»ею Іванівною було укладено договір № 500960586 відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 25036,65 грн. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором; щомісячні платежі не здійснював, чим порушив права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 17.12.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 40597,19 грн., яка саме складається з заборгованості по кредиту 25036,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4180,45 грн., та по комісії 8980,09 грн., розмір неустойки становить 2800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Тому, суд вважає до необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 40597,19 грн., та витрати зі сплати судового збору 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У грудні 2015 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначає, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про шлюб, наявної в матеріалах справи. З копій Свідоцтв про народження вбачається, що позивач та відповідач мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які народжені у зареєстрованому шлюбі. Ст. 24 СК України вказує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У грудні 2015 року заявник [PERSON] звернулась до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказала, що у 1989 році Амвросіївською школою-інтернатом на її імя видана трудова книжка, на першій сторінці якої, а саме при написанні дати її народження допущена помилка вказане [INFO], тоді як вона народилась 25 січня 1968 року. Через це при її зверненні до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області із заявою про призначення їй пенсії, [PERSON] було відмовлено, у звязку із допущенням вказаної помилки у трудовій книжці. Оскільки даний факт позбавляє її можливості оформити право на пенсію, а установа, яка видавала заявнику трудову книжку, у теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території, [PERSON] була вимушена звернутися до суду та просила встановити факт належності їй трудової книжки від 01 вересня 1989 року. Заявник у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, вирішення спору залишила на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно паспорту громадянина України, виданого 23.04.2014 року Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народилась 25 січня 1968 року в м. Амвросіївка Донецької області. Крім цього, у відповідності до свідоцтва про народження, виданого повторно 03.07.1973 року Амвросіївським райбюро РАЦС Донецької області, датою народження заявника вказано саме 25 січня 1968 року. Разом з тим, у трудовій книжці від 01 вересня 1989 року дата народження [PERSON] вказана 22 січня 1968 року. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за умови, що організація, яка видала правовстановлюючий документ не має можливості внести до нього виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки.

Outcome: approved