Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

У грудні 2017року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до розпорядження голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 січня 2013року з нею укладено договір найму на квартиру [ADDRESS]/44 у м. Одесі. Зазначала, що в спірній квартирі вона є основним квартиронаймачем та проживає, також в квартирізареєстровані, проте не проживають відповідачі.Стверджувала, що відповідачі з травня 2014 року в квартирі не проживають, оскільки забрали свої особисті речі та добровільно виїхали з квартири. З цього часу вона з відповідачами ніяких відносин не підтримує, місце їх проживання та місце роботи не відомо. При цьому останні добровільно не знялись з реєстраційного обліку за адресою: м.Одеса, вул. Гайдара буд.42/44, кв.25, у звязку з чим позивач змушена сплачувати за них комунальні послуги. У звязку із тим, що відповідачі у квартирі не проживають понад 3 роки, позивач просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON]такими, що втратили право користування квартирою №25 по вул. Гайдара, буд.42/44 у м. Одесі. У судове засідання позивач не зявилась, надала через канцелярію суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження (а.с.82). Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені відповідно до ст. 128 ЦПК України. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом УРСР, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 січня 2013року з [PERSON]укладено договір найму на квартиру [ADDRESS]/44 у м. Одесі. Після отримання квартири її родина заселилася та зареєструвалася в квартирі [ADDRESS]/44 у м. Одесі. Відповідно до довідки про склад сімї та реєстрацію від 02 грудня 2017 року у квартирі [ADDRESS]/44 в м. Одесі зареєстровані: позивачка, її онуки - [PERSON], [PERSON] та донька - [PERSON] Судом встановлено, що квартира [ADDRESS]/44 в м. Одесі, не приватизована, знаходиться в будинку, який належить Одеській міській раді (а.с.33). З пояснень позивача вбачається, що на час її звернення до суду, відповідачі протягом трьох років у спірній квартирі не проживали і не проживають, фактично з травня 2014 року житловою площею не користуються і нею не цікавляться, що також підтверджується актами про не проживання. У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі відсутні в квартирі понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду у повному обсязі. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК УРСР,

Outcome: approved