Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, який є інвалідом з дитинства. Участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його життям, не відвідує його вдома та в дитячому дошкільному закладі, у зв`язку з чим вважає, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29.05.2020 справу направлено за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 01.09.2020 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. В ході проведення підготовчого засідання стало відомо, що справа підсудна Ленінському районному суду міста Миколаєва, у зв`язку з чим ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02.11.2020 справу направлено за підсудністю до Ленінському районному суду міста Миколаєва. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 01.07.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач вважаться належним чином повідомлений відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відповідач причини своєї неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою фактичного проживання, яку він особисто назвав в судовому засіданні в період перебування справи в Центральному районному суді. Від третьої особи представника служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надійшла заява, в якій він підтримав висновок органу опіки щодо недоцільності позбавлення відповідача прав відносно його неповнолітнього сина. Представник третьої особи служби у справах дітей заводського району Миколаївської міської ради правом на подачу пояснень не скористався. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Дитина виховується матір`ю. Згідно довідки дитячого центру розвитку ГО «CENTER відкритих можливостей» № 11 від 25.05.2020 син сторін з 23.12.2019 по 11.03.2020 проходив реабілітацію у центрі та завжди був у супроводі своєї матері, оплату за навчання вносила завжди мати - [PERSON] , батька педагоги жодного разу не бачили (а.с.10). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04.11.2020 орган вважає не доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.25-26). Згідно довідки КНЗ ММР «ЦПМСД № 6» від 21.05.2020 [PERSON] хворіє з 2017 року та на прийоми до сімейного лікаря постійно приходить з матір`ю (а.с.6). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини першої 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Пункти 94 - 102 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України » від 16.07.2015 (заява №10383/09 ): при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним . Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06): що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959: дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не відповідатиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Ураховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, що є наслідком відмови в його задоволенні у повному обсязі, оскільки такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, не відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , та застосування такого заходу, в даному випадку, не є необхідним. Однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, який згідно висновку органу опіки лише повідомив про готовність надавати допомогу сину у вирішенні питань щодо навчання та лікування дитини, проте не надав суду доказів реальності таких намірів, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Враховуючи, що позивач не сплатила судовий збір при подачі позову та в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 141 ЦПК України з позивач на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved