Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

у грудні 2017 р. Перший заступник військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України звернувся з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого 07.10.1997 Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва Саніну О.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визнання недійсним договору дарування ј частини зазначеної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 28.11.1997 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурлаченко С.Б., виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з усіма проживаючими особами з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, передання в оперативне управління вказаної квартири до Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення досудового розслідування №42016110330000027 встановлено, що [PERSON] з серпня 1977 р. по липень 1993 р. проходив військову службу у різних підрозділах Збройних сил України. У 1989 р. він разом з сім`єю-дружина [PERSON] та донька [PERSON] були взяті на квартирний облік. 30.08.1995 родина за договором купівлі-продажу придбала квартиру [ADDRESS] , право власності на майно оформили на дружину [PERSON] . Отримавши право власності, родина поліпшила свої житлові умови, а тому, саме з 30.08.1995 відпала необхідність у наданні іншого житлового приміщення [PERSON] та перебування на обліку. [PERSON] підлягав зняттю з обліку. Проте, родина не повідомила про дані обставини. А навпаки, наприкінці 1995 р. [PERSON] надав неправдиві відомості про необхідність забезпечення житлом на родину з чотирьох членів сім`ї, надавши підроблене свідоцтво про народження дитини-сина [PERSON] 16.12.1995 Київським КЕВ району Міністерства оборони України [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб розподілено та видано ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 41,67 кв.м., загальною площею 71,43 кв.м. Квартиру приватизовано, видано свідоцтва про право власності на ј частину кожному з родини. Відповідачі у вказаній квартирі не проживали, а постійно проживали у квартирі [ADDRESS] , яку об`єднали із раніше придбаною квартирою [ADDRESS] у даному будинку та отримали у 2008 один правовстановлюючий документ на квартиру, загальною площею 128,80 кв.м. У спірній квартирі проживає брат [PERSON] з родиною, якому [PERSON] продала ј частину спірної квартири. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2017 відкрито провадження по справі (а.с. 20). 20.09.2018 представник Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надіслав відзив на позовну заяву, зазначив, що адміністрація не є правонаступником Залізничної районної у м. Києві ради, у задоволенні позовних вимог, що стосуються Солом`янської РДА в м. Києві просять відмовити (а.с. 69-70). 23.04.2019 представник [PERSON] подав відзив на позовну заяву, зазначив, що в ході кримінального провадження №42016110330000027 [PERSON] не повідомлялось про підозру у вчинені злочину, обвинувальний акт відносно нього не складався, судом вирок не ухвалювався. Зазначені в позовній заяві обставини не підтверджені належними доказами, а тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 104-108). Представник органу прокуратури, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] у минулому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав. Представник відповідача Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, 24.01.2018 надіслав листа про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 27). Представник відповідача Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, у відзиві на позов від 20.09.2018 просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 31-47 63, 67, 90-95), причини неявки суду не відомі. На підставі п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що капітану [PERSON] та його родині розподілено житлову площу по військовій частині, а саме, надано жилу площу-квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ордеру на жиле приміщення №83721 серії Б [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб (дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] ) надано право на заняття жилого приміщення, жилою площею 41,67 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі [ADDRESS] . Орден виданий на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів від 19.12.1995 №187 (а.с. 14). Відповідно до довідки з місця проживання сім`ї та прописки від 30.07.1997 родина зареєстрована у квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою (а.с. 11). 07.12.1997 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло по ј частині кожному квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження від 07.10.1997 №3338 (а.с. 15). Право власності на вказану квартиру зареєстровано в БТІ м. Києва 10.10.1997. 28.11.1997 [PERSON] на підставі договору дарування здійснила відчуження ј частини квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до довідки форми №3 від 29.04.2016 відповідачі [PERSON] , донька [PERSON] зареєстровані з 2006 р. за адресою: [ADDRESS] . Власником особового рахунку житлової площі є [PERSON] (а.с. 10). Статтею 47 Конституції України\~закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 1 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на момент отримання відповідачами спірної квартири)\~це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі. Згідно\~ст.31 ЖК України\~громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю Згідно зі ст. 34 Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року №220, всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби. Військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання (статті 11, 13). Пунктом 1 ч. 2 ст .40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Можливість виселення без надання іншого житла передбачена в ст.ст.109,116,117 ЖК Української РСР, згідно з якими таке виселення може мати місце в таких випадках: 1) якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; 2) самоправне зайняття жилого приміщення; 3) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. За змістом статті 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод втручання у право заявників на повагу до їх житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що обставини, якими обґрунтовано позов, позивачем не доведені, зокрема, із наданих суду доказів не встановлено, що родина [PERSON] під час перебування на квартирному обліку поліпшила свої житлові умов, шляхом придбання житлової площі, відсутні дані надання відповідачами до Київського КЕВ району Міністерства оборони України підроблених документів, що призвело до отримання відповідачами службового приміщення. Такі докази не були надані позивачем за час розгляду справи, що перебуває у провадженні суду з грудня 2017 р. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed