Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської обласної ради, КП Київської обласної ради «Зберігач» про скасування розпорядження № 468 від 17.09.2020 року про його звільнення з посади генерального директора КП Київської обласної ради «Зберігач» та поновити його на посаді генерального директора КП Київської обласної ради «Зберігач». Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.12.2019 року між позивачем та Київською обласною радою укладено контракт № 010-12/19, згідно з яким позивача обрано на посаду генерального директора КП Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» строком з 23.12.2019 року по 22.12.2024 рік. Розпорядженням Київської обласної ради від 19.12.2019 року № 754-32-VII КП Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» перейменовано у КП Київської обласної ради «Зберігач». З 16.09.2020 року по 23.09.2020 року він перебував на лікарняному. Разом з тим, 21.09.2020 року позивачу стало відомо, що розпорядженням відповідача 1 № 468 від 17.09.2020 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України - систематичне невиконання керівником без поважних причин умов та обов`язків, визначених п.п. 4, 16 п. 2.2. контракту. Таке розпорядження позивач вважає незаконним, оскільки останнє не містить інформації щодо конкретних випадків та змісту невиконання таких обов`язків, коли та як вони проявились. Крім того, позивачем не допускались жодних порушень умов контракту та жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Ухвалою суду від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 27.11.2020 року від представника відповідача 1 - [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого звільнення позивача відбулось з дотриманням норм трудового законодавства. Позивачем не виконано розпорядження заступника голови Київської обласної ради від 04.09.2020 року № 446 в частині відсторонення від виконання обов`язків генерального директора підприємства та станом на 11.09.2020 року позивачем не забезпечено надання всіх необхідних документів до перевірки та не виконано зобов`язання заступника голови Київської обласної ради, визначених у розпорядженнях від 19.08.2020 року № 409 та від 04.09.2020 року № 446 щодо забезпечення необхідної інформації та документів, а також відсторонення від виконання обов`язків генерального директора підприємства, що унеможливило проведення повноцінної та своєчасної перевірки. Крім того, на запит від 02.09.2020 року щодо надання до перевірки матеріалів технічної інвентаризації за адресами об`єктів відповідно до актів наданих послуг від 03.04.2020 року, від 01.06.2020 року та від 30.06.2020 року документи не надані та як наслідок провести перевірку щодо фактичної передачі матеріалів технічної інвентаризації на зберігання, наявності інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, надання послуг по прийманню запитів про надання матеріалів технічної інвентаризації та видачі матеріалів технічної інвентаризації, тощо за адресами, зазначених у вказаних актах наданих послуг виявилось неможливо. Також зазначила, що головні книги, оборотно-сальдові відомості по підприємству, оборотно-сальдові відомості по субрахунку 361 за період з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року до перевірки не надані, провести перевірку виконання умов, достовірності відображення заборгованості по договору про надання послуг від 02.03.2020 року № 1, укладеного між КП КОР «Зберігач» та КП КОР «Київське обласне БТІ» також було неможливо. Крім того, до перевірки не надані документи щодо організації підприємством (листування, договори, тощо) чи фактичного прийняття-передачі реєстраційних та алфавітних книг, інвентаризаційних справ та матеріалів технічної інвентаризації від інших бюро технічної інвентаризації Київської обласної ради. Викладене свідчить про неможливість під час проведення перевірки визначити стан виконання рішення Київської обласної ради «Про затвердження Положення про облік та зберігання матеріалів технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, розташованих на території Київської області» від 19.12.2019 № 755-32-VII, в частині забезпечення підприємством обліку накопичення та зберігання матеріалів технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, розташованих на території Київської області. До перевірки надано лише фінансові плани по підприємству на 2018 та 2019 року, однак перевірити факт своєчасності складання та затвердження фінансових планів не має можливості у зв`язку з відсутністю на фінансових планах підприємства на 2018 та 2019 роки жодних дат. Крім того, на підприємстві у період з 01.01.2020 рік по 30.07.2020 рік встановлено ведення бухгалтерського обліку з порушенням вимог Закону про бухгалтерський облік, у зв`язку з чим бухгалтерський облік на підприємстві потребує поновлення. При цьому, за результатами перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства посадовими особами КП КОР «Зберігач» встановлено, що позивачем від імені підприємства підписано договір найму (оренди) транспортного засобу з дружиною [PERSON] , що свідчить про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Також зазначила, що відповідачу 1 не було відомо про перебування [PERSON] на лікарняному та у випадку встановлення судом звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, відповідно до постанови Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №205/4196/18, наслідком є зміна дати звільнення, а не поновлення його на роботі. 02.12.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що будь-які підстави для відсторонення позивача від виконання роботи відсутні та розпорядження від 04.09.2020 року № 446 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. З метою незаконного вказаного розпорядження позивачем було подано позовну заяву до суду, яка наразі перебуває на розгляді в Печерському районному суді м. Києва. Крім того, за умов відсутності можливості проведення належним чином перевірки відповідач 1 робить висновки про наявність порушень у діях позивача, що свідчить про безпідставність його тверджень та ґрунтується виключно на припущеннях. Також зазначив, що розпорядженням відповідача 1 від 04.09.2020 року № 446 продовжено строк перевірки до 18.09.2020 року. Таким чином, на час прийняття відповідачем 1 розпорядження про звільнення від 17.09.2020 року перевірка завершена не була, що також свідчить про безпідставність прийняття розпорядження про звільнення позивача. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Захист від незаконного звільнення громадянам гарантується також ст. 43 Конституції України. Судом встановлено, що 23.12.2019 року між [PERSON] та Київською обласною радою укладено контракт 010-12/19, згідно з яким позивача призначено на посаду генерального директора Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» на строк з 23.12.2019 року до 22.12.2024 року. За умовами пп. 1 п. 5.3 контракту, укладеного між позивачем та відповідачем 1, цей контракт може бути розірваний, а керівник звільнений з посади з ініціативи Органу управління до закінчення строку дії контракту у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин умов та обов`язків, визначених цим контрактом. Відповідно до п.п. 4 п. 2.2 контракту керівник підприємства зобов`язується забезпечувати належне використання і збереження закріпленого за підприємством майна з метою належного виконання підприємством покладених на нього завдань, задоволення соціально-побутових потреб працівників підприємства. Згідно з п.п. 16 п.2.2 контракту керівник підприємства зобов`язується своєчасно і в повному обсязі виконувати нормативно-правові і розпорядчі акти Органу управління. Рішенням Київської обласної ради «Про деякі питання комунальних підприємств Київської обласної ради бюро технічної інвентаризації» від 19.12.2019 року № 754-32-VII КП Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» перейменовано у КП Київської обласної ради «Зберігач». Розпорядженням Київської обласної ради № 468 від 17.09.2020 року позивача [PERSON] звільнено з посади генерального директора Комунального підприємства Київської обласної ради з підстав, передбачених контрактом, а саме п.п. 1 п. 5.3 контракту за систематичне невиконання керівником без поважних причин умов та обов`язків, визначених п.п. 4, 16 п. 2.2 контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. Підставою розпорядження про звільнення позивача є службова записка голови робочої групи-начальників відділу внутрішнього фінансового контролю управління аналізу обласних програм та внутрішнього фінансового контролю виконавчого апарату Київської обласної ради [PERSON] та службова записка начальника управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату ради [PERSON] .. Відповідно до службової записки голови робочої групи-начальників відділу внутрішнього фінансового контролю управління аналізу обласних програм та внутрішнього фінансового контролю виконавчого апарату Київської обласної ради [PERSON] розпорядженням заступника голови Київської обласної ради від 19.08.2020 року № 409 «Про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності, ефективності використання та збереження майна комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач» 25.08.2020 року розпочата перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності, ефективності використання та збереження майна підприємства за період з 01.01.2018 року по 31.07.2020 року. Однак, фактично провести вказану перевірку не можливо, у зв`язку з ненаданням генеральним директором підприємства [PERSON] всіх документів, необхідних для проведення даної перевірки. У зв`язку з чим, 04.09.2020 року управлінню з питань комунальної власності на житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради подана службова записка від 04.09.2020 року, в якій вказувалось, що в порушення п. 1.1, 1.4. 2.1., п.п. 1, 16 п.2.2 контракту від 23.12.2019 року та п.6.3. Статуту підприємства генеральним директором підприємства [PERSON] на неодноразові запити не надаються документи та не вчиняються дії необхідні для проведення повноцінної та своєчасної перевірки. Крім того, генеральним директором підприємства [PERSON] порушено вимоги п.4 розпорядження заступника голови Київської обласної ради від 19.08.2020 року № 409 в частині надання необхідної інформації, документів та доступу до приміщень та майна підприємства. Відповідно до п.2 розпорядження заступника голови Київської обласної ради від 04.09.2020 року № 446 [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків генерального директора підприємства на час проведення перевірки на період з 07.09.2020 року по 18.09.2020 року та покладено виконання обов`язків на [PERSON] . Однак, останній фактично не приступив до виконання обов`язків генерального директора підприємства, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у період з 08 по 10 вересня 2020 року [PERSON] щодня вносились зміни до відомостей про юридичну особу, що унеможливлювало перереєстрацію керівника підприємства. Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Виходячи з аналізу цієї норми, можна дійти висновку, що контракт є формою трудового договору, яка за виключенням особливих умов, встановлених угодою сторін контракту, являє собою документ, що регулює ті самі трудові правовідносини. Тобто контракт дозволяє сторонам урегулювати певні моменти іншим чином, ніж це передбачено КЗпП України при укладанні звичайного трудового договору. Частина 4 ст. 65 ГК України наголошує, що у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Процедура укладання, припинення, розірвання трудових контрактів з керівниками підприємств, що знаходяться в державній власності, регулюються Постановою КМУ «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, яке знаходиться у державній власності» від 19 березня 2005 року № 203, якою затверджено Положення про укладання контракту. Згідно з пунктом 9 Положення про укладення контракту з керівником підприємства, яке знаходиться у державній власності при найманні на роботу, передбачаються строки його дії, вимоги до збереження державного майна, права, обов`язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці (виконання робіт), умови розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання прийнятих на себе зобов`язань, з урахуванням галузевих особливостей та фінансового стану підприємства, включаючи обов`язкове підвищення кваліфікації або перепідготовку протягом терміну дії контракту (але не рідше одного разу на п`ять років). Пунктом 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом восьмим статті 36 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Згідно з п. 18 постанови № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно знаказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. У постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (61-787св17) Верховний Суд зазначив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулось без порушення законодавства про працю. Як встановлено судом, службова записка голови робочої групи-начальників відділу внутрішнього фінансового контролю управління аналізу обласних програм та внутрішнього фінансового контролю виконавчого апарату Київської обласної ради Пікульського А.В., яка визначена однією з підставою звільнення позивача, за свої змістом не встановлює наявності вини позивача [PERSON] , оскільки не містить необхідних висновків та доказів вчинення позивачем порушень, що призвело до негативних наслідків для підприємства. При цьому, суд звертає увагу, що вказана службова записка не містить дати її складання та номеру, що унеможливлює встановити, чи саме ця службова записка була визначена однією з підстав звільнення позивача. Водночас, представником відповідача 1 суду не було надано службову записку начальника управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату ради Якимчука М.М., яка відповідно до оскаржуваного розпорядження від 17.09.2020 року також визначена як підстава для звільнення позивача. Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року в справі № 206/2351/16-ц роз`яснено, що незважаючи на те що позивача було звільнено на підставах, передбачених контрактом, звільнення має відбуватися з дотриманням вимог законодавства про працю, а саме п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки позивача було звільнено саме за систематичне невиконання покладених на нього обов`язків. Отже, передбачені трудовим контрактом підстави для його розірвання є безумовними й незалежними від будь-яких об`єктивних чи суб`єктивних чинників, але лише за умови, що такі підстави справді додаткові, законодавством не передбачені. У разі дублювання в контракті положень закону - переважним є регулювання за законом. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, необхідна наявність застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Зазначеною нормою закону (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП) передбачено можливість розірвання трудового договору в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов`язків, якщо раніше до нього вже застосовували заходи дисциплінарного стягнення. Водночас, розпорядження про звільнення від 17.09.2020 року не містить інформація про те, у чому саме полягало систематичне невиконання позивачем своїх обов`язків і які заходи дисциплінарного стягнення до нього застосовувалися, та чи застосовувались взагалі протягом виконання позивачем своїх обов`язків. Також згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Встановлено, що відповідачем 1 не відібрано від позивача письмових пояснень за виявленні порушення. За вказаних підстав, суд не вважає за потрібне досліджувати інші обставини, на які посилається відповідач 1 та надавати оцінку виконанню чи невиконанню позивачем [PERSON] своїх обов`язків, оскільки за умов відсутності випадків попереднього притягнення його до дисциплінарної відповідальності, вони не можуть вплинути на наявність порушення при звільненні останнього, що є безспірною підставою для визнання такого звільнення незаконним. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази та надаючи їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позивача звільнено позивача за відсутності законних підстав та з порушенням порядку звільнення, що вказує на обґрунтованість вимог позивача про скасування розпорядження про звільнення позивача та поновлення його на посаді генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач». Посилання представника відповідача 1 на довідку перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності, ефективності використання та збереження майна комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач» за період з 01.01.2018 по 31.07.2020, як на підтвердження порушення позивачем умов контракту, неможливістю проведення перевірок внаслідок незабезпечення позивачем [PERSON] надання всіх необхідних документів до перевірки та не виконання зобов`язання заступника голови Київської обласної ради, визначених у розпорядженням від 19.08.2020 року № 409 та від 04.09.2020 року № 446, є безпідставними, оскільки звільнення позивача відбулось 17.09.2020 року, тоді як вказана довідка датована 18.09.2020 року. Щодо звільнення позивача [PERSON] в період тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, позивач [PERSON] у період з 16.09.2020 року по 23.09.2020 року перебував на лікарняному, про що останнім було повідомлено відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу КП КОР «Зберігач» ([INFO]), що також спростовує твердження представника відповідача 1 про необізнаність щодо перебування позивача на лікарняному. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Трудовим законодавством встановлені юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника, та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018 (6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, зокрема, якщо позивач звільнений на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, а суд встановив, що за наявності підстав для звільнення (відсутності підстав для поновлення), але здійсненого у день перебування на лікарняному, суд може усунути таке порушення прав позивача шляхом зміни дати звільнення на перший день після закінчення періоду непрацездатності. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19. Враховуючи, що судом встановлено незаконне звільнення та порушені права позивача усунуті шляхом скасування розпорядження № 468 від 17.09.2020 року про звільнення позивача та поновленням його на посаді генерального директора комунального підприємства Київської обласної ради «Зберігач», суд не вбачає підстав для застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18, провадження № 14-670цс19, у зв`язку з чим посилання представника відповідача 1 на вказану постанову є безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Водночас, позивачем не заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 3.1 контракту вбачається, що посадовий оклад позивача становить 17 300 грн. Крім того, до його заробітної плати включається надбавки за вислугу років, за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи, за складність і напруженість у роботі, за почесне звання, доплати за вчене звання, за науковий ступінь, премія за належне виконання обов`язків. Враховуючи, що сторонами не надано доказів середньомісячної чи середньоденної заробітної плати позивача, розрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відсутність у справі будь-яких доказів щодо заробітної плати позивача та її виплати при звільненні, а також враховуючи принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, суд не вирішує питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Водночас, вказане позбавляє позивач звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач під час подання позову був звільнений від сплати судового збору. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 681 грн. 60 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню по 840 грн. 80 коп. з відповідачів на користь держави з розрахунку 840 грн. 80 коп. за дві вимоги немайнового характеру відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір». У позовній заяві позивачем заявлено, що витрати на правничу допомогу складають 15 000 грн. Оскільки суду не надано доказів їх понесення позивачем, то вони не підлягають розподілу відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України.

Outcome: approved