Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У грудні 2018 [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу, розірвання договору про визначення місця проживання дитини та про участь батьків у її вихованні. Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2006 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просить розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначила, що 09.11.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, однак через наявність помилок у договорі, умови, викладені у ньому, не відповідають дійсності, і можуть звузити права позивача, тому, позивач просила розірвати його, натомість визначити місце проживання малолітнього сина з матір`ю, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі 25 % від доходу батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В подальшому, позивач подала заяву про зміну предмету позовних вимог, зокрема в частині розміру аліментів, і просила призначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, зазначивши, що ним було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, а також, підписано спільну заяву про розірвання шлюбу, яку було направлено нотаріусу під час підписання вказаного договору. Відтак, всі спірні питання були врегульовані між подружжям у досудовому порядку, тому предмет позову відсутній. В подальшому позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила про відмову від позовних вимог в частині розірвання договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, а також в частині визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів, підтримавши позов лише в частині розірвання шлюбу та просить його задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився (у тому числі, повторно), причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 11.02.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 11.02.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 163, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.09.2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, відтак, суд робить висновок, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved