Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та виділ частини зі спільного об'єкта права власності шляхом стягнення грошової компенсації на користь позивачки в розмірі 42800 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка [PERSON] у період з 14.10.2006 року по 19.09.2013 року знаходилась у шлюбі із [PERSON], який [INFO] року помер. У період шлюбу за спільні кошти ними була придбана однокімнатна квартира гостинного типу, оформлена на покійного чоловіка, без виділу та визначення часток у спільній власності. Вважає майно, придбане за період шлюбу, їх спільною сумісною власністю та просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири, що розташована в [ADDRESS]. Також просила провести виділ 1/2 частини квартири в натурі шляхом стягнення з відповідачки грошової компенсації її вартості в розмірі 42800 грн. з припиненням права спільної власності на об'єкт. Ухвалою суду від 18.02.2014 року позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], в частині виділу 1/2 частини зі спільного об'єкта права власності - квартири, розташованої в [ADDRESS] шляхом стягнення з відповідачки грошової компенсації за заявою [PERSON] залишені без розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, а також просили стягнути на користь позивачки всі понесені нею судові витрати під час підготовки позовних документів для розгляду справи. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги про визнання права власності визнали, погодилися із можливістю визнання права власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] за [PERSON] Між тим, відповідачка вказувала, що прав та законних інтересів позивачки не порушувала, також вказувала на можливість в досудовому порядку захистити свої права шляхом звернення із заявою до нотаріуса та отримання свідоцтва на частку в спільному майні. У зв'язку із цим не погоджувалась із вимогами про стягнення судових витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між позивачкою [PERSON] та [PERSON] 14.10.2006 року був зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. (а.с. 10). 09.09.2013 року рішенням Іллічіського районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. (а.с.11). У період шлюбу за спільні кошти подружжя була придбана квартира та оформлена на ім'я [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.03.2007 року та витягом №14103472 від 02.04.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації. (а.с. 12,13). [INFO] року [PERSON] помер, про що 18.10.2013 року складено відповідний актовий запис №1234 та Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво серія [NUMBER]. (а.с. 21). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України). В силу ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З урахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що придбана [PERSON] квартира, яка розташована в [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із позивачкою і вона має право на рівну частку в цій квартирі. Намагаючись захистити своє право власності на частку в цій квартирі позивачка після смерті чоловіка в досудовому порядку звернулась до нотаріусу із відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частину в спільному майні подружжя. (а.с. 56). Однак постановою нотаріуса від 08.01.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на квартиру, що розташована в [ADDRESS] з тих підстав, що на момент смерті [PERSON] вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 62). Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно статті 1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованою Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи наведені основоположні права людини і той факт, що національне сімейне законодавство встановлює презумпцію спільності майна подружжя, а також безрезультатні намагання позивачки в досудовому порядку захистити своє право власності на частку в спільному майні, суд вважає законним захистити право власності одного із подружжя на спільно нажите майно в судовому порядку шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири, що розташована в [ADDRESS]. Суд також при винесені рішення враховує визнання відповідачкою позовних вимог в цій частині в судовому засіданні. Згідно статті 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи рішення, суд вирішує як розподілити судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Згідно положень статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачка просить стягнути судові витрати, які склались із судового збору в сумі 428 грн. та витрат на надання правової допомоги адвокатом: надання консультації та складення позовної заяви в сумі 500 грн. У частині стягнення судового збору суд,

Outcome: approved