Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У вересні\~2020\~року позивач\~ [PERSON] звернулася\~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовом до Харківської міської ради, третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, згідно прохальної частини якої просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною та визначити додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована у м. Стаханов Луганської області на непідконтрольній Україні території. Мати позивача з 2016 року проживала у місті Харкові, де була взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, однак повернулась знову у місто Стаханов. Позивач переїхала до Харкова лише у 2018 році, однак продовжувала навідувати матір, яка [INFO] померла. На початку березня 2020 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, була зведена спадкова справа. Після чого позивач мала намір повернутися до Харкова, однак було введено строгий карантин та закрито державний кордон, у зв`язку з чим потрапити до Харкова вдалось лише 19.08.2020 року. Після отримання свідоцтва про смерть матері на території України, позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про припинення пенсійних виплат та дізналась, що залишилась недоотримана матір`ю при житті пенсія. Позивач звернулась до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, у чому їй було відмовлено, адже позивач пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Просить суд позов задовольнити. Відповідач Харківська міська рада відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Від третьої особи - Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області до суду надійшла заява з проханням проводити судовий розгляд за відсутністю представника третьої особи. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 08.09.2020 року (а. с. 7). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2020 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] і проживала у м. Стаханів Луганської області (а. с. 9-10). При цьому,\~позивач [PERSON] , [INFO] , була дочкою [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] підтверджено зміну прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 11-12). Згідно довідки від 14.07.2016 року №63260117991, виданої Управлінням праці та соціального населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Постановою державного\~нотаріуса Сьомої\~Харківської міської\~державної нотаріальної\~контори Сімакової\~О.\~Г.\~від 15.09.2020\~року №1738/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала постійно зі спадкодавцем та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У постанові вказано про те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини (а. с. 6). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції Верховним Судом не встановлено. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ суду слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наведене свідчить про те, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців. Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі №394/8/19 (провадження № 61-1404св20). Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . В той же час, померла [INFO] [PERSON] мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживала як переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Як наголошує позивач, та у суду немає підстав відхиляти вказані доводи, вона не мала змоги належним чином та своєчасно протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті матері, яка померла у м. Стаханов Луганської області, [PERSON] також перебувала на тимчасово окупованій території та тривалий час не могла виїхати в Україну через карантинні обмеження, встановлені у зв`язку з небезпекою розповсюдження захворювання, викликаного коронавірусом covid-19. Відомостей щодо звернення до нотаріуса інших спадкоємців [PERSON] із заявами про прийняття спадщини матеріали справи не містять. Територіальна громада із заявою про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою до суду також не зверталась. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, отже наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Що стосується визначення строку для подання заяви, то суд вважає, що додатковий строк терміном один місяць буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved