Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаною вище заяву та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 103326800 від 19.07.2012 року, яка утворилася станом на 15.03.2016 року у розмірі 17746, 38 грн., яка складається із: основної суми заборгованості у розмірі 17606,40 грн.; 3 % річних 139,98 грн. Позов позивачем мотивований тим, що відповідно до умов кредитного договору № 103326800 від 19.07.2012 року, укладеного між Банком та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 14980,00 грн., розмір процентної ставки за кредитом склав 0,01 % річних. Сукупна вартість кредиту 57,15 % річних.Внаслідок порушення боргових зобовязань відповідачем, станом на 15.03.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 17746, 38 грн., яка складається із: основної суми заборгованості у розмірі 17606,40 грн.; 3 % річних 139,98 грн., яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок виконання умов договору. \~Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином. Частиною 1 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 19.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Стандарт» правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» та [PERSON] укладено кредитний договір № 103326800, що складається з Заяви клієнта, Умов по картках, розміщених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, затверджені 25.12.2012 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 14980,00 грн., розмір процентної ставки за кредитом склав 0,01 % річних. Сукупна вартість кредиту 57,15 % річних.Строк дії кредиту 1096 днів, з 19.07.2012 року по 19.07.2015 року. (а.с.5-7, 9 - 17). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на станом на 15.03.2016 року заборгованість за кредитним договором № 103326800 від 19.07.2012 року складає 17746, 38 грн., яка складається із: основної суми заборгованості у розмірі 17606,40 грн.; 3 % річних 139,98 грн. (а.с.56 -58). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач 19.07.2012 року звернулася до банку із підписаною нею заявою № 98551746 з пропозицією випустити на її імя платіжну картку, найменування якої вказано в графі «Тип картки», відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку гривня), що буде використовуватися в умовах договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки. (п.3 заяви). (а.с.5-7). Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору ( відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що 15.01.213 року банк прийняв пропозицію (оферту), викладену у заяві відповідача. Укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви позичальника, Умов по картках, розміщених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, затверджені 25.12.2012 року. Таким чином, відповідач не виконав свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від № 103326800 від 19.07.2012 року, яка утворилася станом на 15.03.2016 року у розмірі 17746, 38 грн., яка складається із: основної суми заборгованості у розмірі 17606,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем наведено розрахунок 3 % річних, який склав 139,98 грн. 17606,40*3%/100*97/366 = 139,98 З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved