Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21 лютого 2004 року помер його батько [PERSON] в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вулиці Радянській № 16 (колишній № 23 в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Коли він звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, тому з даним позовом він вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно.\~ В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2004 року в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно заповіту від 25 листопада 2003 року [PERSON] заповів все своє майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з довідки № 1047 від 10 грудня 2018 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Томашпільського району після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташовані в с. Яришівка по вул. Радянській, 16 Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишився син [PERSON], який на протязі шести місяців спадщину прийняв (а.с.18). В довідці про показники обєкта нерухомого майна № 118 від 17 липня 2018 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок № 16 (колишній № 23), розташований по вул. Радянській, в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області зареєстровано за [PERSON]. До складу спадкового майна входить житловий будинок літ «А», веранда літ «а», ганок літ «а1», літня кухня літ «Б», підвал літ «б», вбиральня літ «В», огорожа. (а.с. 8). З виписок будинкової книги вбачається, що головою двору був [PERSON] за 1996- 2000 роки, за 2001 2005 роки (а.с. 16-17). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 478/02-30 від 20 грудня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у звязку відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 19). Згідно повідомлення державного нотаріального архіву Вінницької області № 3415/0118 від 20 грудня 2018 року спадкова справа після померлого 21 лютого 2004 року [PERSON] не заведена (а.с. 25). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції Ощадбанк № 22 від 11 грудня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1185 гривень 76 коп. Враховуючи, що відповідачі позов визнали до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 592 грн. 88 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved