Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», публічного акціонерного товариства «БГ Банк», Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України, [PERSON] із позовом зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2706/0108/71-013 від 18.01.2008 року [PERSON] у ПАТ «Сведбанк» отримав у кредит грошові кошти. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна. Згідно з договором іпотеки від 18.01.2008 року [PERSON] передав банку в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Постановою ВДВС Оболонського ВДВС ГТУЮ м. Києва від 08.04.2015 року накладено арешт на спірне майно, а саме на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що порушує права товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя, що робить неможливим в подальшому реалізацію предмету застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить суд звільнити з-під арешту майно, що розташоване за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні ініціативи» позов підтримав. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2706/0108/71-013 від 18.01.2008 року [PERSON] у ПАТ «Сведбанк» отримав кредит сумі 918 000,00 доларів США із кінцевим строком повернення до 18 січня 2038 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 2706/0108/71-013-z-1 від 18.01.2008 року та № 2706/0108/71-013-z-2 від 18.01.2008 року, на підставі яких останній передав в іпотеку будинок загальною площею 970,4 кв.м., житлова площа 299,20 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,0635 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], право власності на які належить [PERSON]. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2706/0108/71-013 від 18.01.2008 року на загальну суму 1 316 962,90 доларів США та 1 668 525,68 гривень. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу № 15 відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором № 2706/0108/71-013 від 18.01.2008 року. 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу № 15 відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за іпотечними договорами № 2706/0108/71-013-z-1 від 18.01.2008 року та № 2706/0108/71-013-z-2 від 18.01.2008 року. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. В силу ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Як встановлено, право застави у ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірне майно виникло до накладення арешту на підставі постанов державного виконавця від 08.04.2015 року. Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Крім того враховуючи те, що спірне майно знаходиться в іпотеці банку, та виносячи постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державний виконавець зобов'язаний був повідомити про це заставодержателя та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений постановою Оболонським ВДВС ГТУЮ м. Києва ВП № 39347423 від 08.04.2015 року знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ПАТ «Кредитні ініціативи» в цій частині заявлених вимог як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та садовий будинок за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved