Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення сплати додаткових витрат на дитину, відповідно до якої просила: збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.06.2020 року у справі № 202/2020/19 з [PERSON] на користь [PERSON] з 1626,00 грн. до 2318, 00 грн. (дві тисячі триста вісімнадцять гривень 00 коп.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 413, 24 грн. (десять тисяч чотириста тринадцять гривень 24 копійки) додаткових витрат на дитину; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів на утримання [PERSON] , призначених згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2020 року у справі № 202/2020/19 за кожен день прострочення від 08.08.2020 року до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені у цій справі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 176, 24грн. (сто сімдесят шість гривень 24 копійки) інфляційних втрат та 287, 46 грн. (двісті вісімдесят сім гривень 46 копійок) 3 % річних за прострочення в період з 20.03.2019 року по 28.09.2020 року оплати додаткових витрат в сумі 6264.98 грн., стягнутих на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року у справі № 202/798/18. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 23 серпня 2013 року між нею і відповідачем був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року по справі № 201/2673/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 250,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2017 року по справі № 202/3488/17 відповідача позбавлено батьківських прав. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року у справі № 202/798/18 було збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно вищевказаного рішення суду, а саме 1350,00 грн. щомісячно на утримання доньки, а також призначено аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з 16.02.2018 року до 31.01.2019 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2020 року у справі № 202/2020/19 було збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання дитини, а саме 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. щомісячно, призначено аліменти на утримання [PERSON] в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2019 року до 22.02.2020 року. Аліменти були збільшені судом у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (до 6 років) у розмірі, що діяв станом на час звернення до суду (березень 2020 року). Разом з тим, на сьогоднішній день обставини, що мають бути враховані при визначені розміру аліментів, змінились. Зокрема, з дня подання попереднього позову істотно збільшився розмір прожиткового мінімуму для всіх вікових груп. Окрім того, [PERSON] 23.02.2020 року досягла шестирічного віку, що відносить її до категорії населення, для якої розмір прожиткового мінімуму визначається в більшому розмірі, аніж для дітей до 6-ти років. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від шести років з 01.07.2020 року встановлено в розмірі 2318, 00 грн. У позовній заяві позивач звертає увагу суду на те, що у зв`язку із істотним зростанням потреб дитини, яка досягла шестирічного віку та почала відвідувати школу, призначена сума коштів не є достатньою. Дана сума менша за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що фактично знижує попередній рівень призначеного судом матеріального утримання дитини її батьком, що відповідав прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку та зважаючи на те, що попередніми рішеннями суду визначені аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до чинного прожиткового мінімуму для дітей, що досягли 6-тирічного віку, який наразі становить 2318, 00 грн., який, на її думку, буде справедливим та достатнім для забезпечення рівня життя дитини, достатнього для її існування та розвитку, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Крім того, позивач зазначила про додаткові витрати, понесені нею на утримання дитини на загальну суму 20\~826,48 грн., які не охоплюються попередніми судовими рішеннями про стягнення додаткових витрат, та складаються зокрема з витрати: на придбання медикаментів для дитини, медичні огляди та консультації лікарів, розвиваючі та спортивні заняття та товари для таких занять, витрати на святкування дня народження доньки, а також за випускний в дитячому садочку, половину з яких позивач просить стягнути з відповідача, а саме 10\~413,24 грн. Також позивач зазначила, що, оскільки аліменти на утримання дитини відповідач сплачує несвоєчасно, виникла заборгованість по аліментам. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2020 року у справі № 202/2020/19 з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 20.03.2019 року до 22.02.2020 року. Рішення набрало законної сили 07.08.2020 р. Стягнуті згідно вищевказаного судового рішення аліменти на утримання [PERSON] відповідач до сьогоднішнього дня не сплатив, у зв`язку із чим утворилась значна сума заборгованості, що становить 16 710, 82 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року по справі 202/798/18, яким стягнуто з відповідача на її користь суму додаткових витрат на дитину в розмірі 6264,98 грн., вважає, що відповідач за період з 20 березня 2019 року по 28 вересня 2020 року повинен сплатити інфляційні втрати в сумі 176,24 грн. та 3% річних у сумі 287,46 грн. З метою захисту порушених прав та інтересів, позивач обрала судовий захист відновлення таких прав, що і зумовило її звернутись до суду з відповідною позовною заявою про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення сплати додаткових витрат на дитину. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2020 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 26 жовтня 2020 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення сплати додаткових витрат на дитину, прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, натомість надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд не бере до уваги, зважаючи на те, що за аналогічним клопотанням відповідача розгляд справи вже відкладався, однак із врахуванням того, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає можливим здійснити її розгляд за наявними документами, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання. Суд, вислухавши позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ході судового розгляду встановлено, що з 23.08.2013 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 14 березня 2014 року складено відповідний актовий запис № 377, згідно з яким в графі батько записаний « [PERSON] », в графі мати « [PERSON] », на підставі чого видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2015 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 20.02.2015 року. Цим же рішенням з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання колишньої дружини [PERSON] в розмірі 250,00 грн. щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку, тобто до [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року було збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дочки [PERSON] до 750,00 грн. щомісячно, а також збільшено розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до 500,00 грн. щомісячно. Крім того, зазначеним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 4495,20 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2017 року по 01 лютого 2018 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 16 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року. Також зазначеним рішенням суду збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 750,00 грн. до 1350,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи \~з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2017 року по 31 січня 2018 року включно в сумі 4002 грн. 80 коп., інфляційні втрати в розмірі 420 грн. 32 коп. та 3 % річних за прострочення сплати додаткових витрат на дитину в розмірі 114 грн. 90 коп. за період з 07 квітня 2017 року по 11 лютого 2018 року, а також у рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на дитину 6264 грн. 98 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 20 березня 2019 року по 22 лютого 2020 року. Також зазначеним рішенням суду збільшено розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1350,00 грн. до 1626,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи \~з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 2535 (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн. 90 коп., неустойку (пеню)\~за прострочення сплати аліментів на утримання дружини в розмірі 105\~(сто\~п`ять)\~ грн.\~ Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за прострочення оплати додаткових витрат на дитину відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року за період з 21.06.2018 року по 19.03.2019 року три проценти річних в розмірі 140 (сто сорок) грн. 06 коп. та інфляційні втрати в розмірі 423 (чотириста двадцять три) грн. 85 коп. та додаткові витрати на дитину в розмірі 6940 (шість тисяч дев`ятсот сорок) грн. 88 коп. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З приводу заявлених вимог щодо зміни розміру стягуваних аліментів, суд виходить з наступного. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань стосовно дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням\~суду кошти на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. В силу ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року (станом на дату звернення до суду із позовною заявою) становить 2318,00 гривень. Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Однак, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові за № 6-143цс13 від 05.02.2014 року. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. При цьому, прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18, де касаційна скарга була мотивована перед усім тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не може бути підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, суд погодився з позицією позивача, що прийняті у законодавстві зміни, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання, є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, у разі якщо їх розмір (розмір стягуваних аліментів) не відповідає мінімальному розміру, передбаченого законодавством. Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , має передбачений законом обов`язок щодо його утримання, принаймні у мінімальному розмірі, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхньої доньки. Суд враховує, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2020 року розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , був збільшений до 1626,00 грн., однак внаслідок збільшення у 2020 році розміру прожиткового мінімуму та достягнення дитиною 6 (шести) років, що відносить її до категорії населення, для якої розмір прожиткового мінімуму визначається в більшому розмірі, аніж для дітей до 6 (шести) років, присуджений судом розмір аліментів на сьогодні є недостатнім для забезпечення потреб дитини та її гармонійного розвитку. Отже, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, таким чином, враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені по справі обставини, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, та беручи до уваги, що відповідач має змогу надавати таку матеріальну допомогу, оскільки протилежне відповідачем не підтверджено, тому суд доходить висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1626,00 грн. щомісячно та стягувати щомісячно на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, у розмірі 2318,00 грн. щомісячно, що підлягає щорічно індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення у зазначеному розмірі з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Оскільки на думку суду, саме такий розмір аліментів, сприятиме гармонійному розвитку дитини та забезпеченню її достатнього життєвого рівня. На переконання суду, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному розмірі, оскільки матеріальний і сімейний стан відповідача не змінився, збільшення аліментних платежів у даному випадку пов`язано зі зростанням розміру прожиткового мінімуму, індексація аліментів державним виконавцем не здійснювалася, сплата аліментів на утримання дитини в розмірі 2318,00 грн. не є непосильною для відповідача. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, період стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили. З приводу заявлених вимог [PERSON] щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Виходячи з вищенаведеного, як встановлено в судовому засіданні, та зазначено позивачем у позовній заяві, нею фактично понесені додаткові витрати на утримання спільної з відповідачем доньки [PERSON] , 2014 року народження, на загальну суму 20\~826,48 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача та які складаються з наступного: на придбання медикаментів для дитини (чеки, квитанції, позначені в додатках до позову за № 1 - на суму 308, 80 грн., №10 - на суму 58, 90 грн., № 11- на суму 431, 40 грн., № 12 - на суму 58, 90 грн., № 13 на суму 81, 90 грн., № 20 - на суму 260, 90 грн., № 23 - на суму 51,18 грн., № 30 - на суму 587, 56 грн.); медичні огляди та консультації лікарів (чеки, квитанції, позначені за № 18 - на суму 550, 00 грн., № 19- на суму 350, 00 грн., № 24- на суму 500, 00 грн.); розвиваючі та спортивні заняття (квитанції, чеки за № 2 - на суму 450, 00 грн. за абонемент на плавання, № 3 - на суму 650, 00 грн. за 5 разових занять протягом листопада-грудня 2019 року в школі плавання, № 4 на суму 300, 00 грн. за участь у фестивалі, [ADDRESS] на суму 100, 50 грн. за заняття з танців за січень 2020 року, № 8 на суму 300, 00 грн. - за курс малювання, № 9 на суму 300,00 грн. за курс «Лего-техніки», № 14 на суму 160,00 грн. за квиток на виставку, № [NUMBER] на суму 260, 00 грн. за заняття в арт-студії, № [NUMBER] на суму 100, 50грн. за танці період карантину) та товари для таких занять (квитанції, чеки за позначкою № 7 на суму 1608, 04 грн. за костюм на виступ для дитини, № 21 на суму 4 675, 00 грн. за товари для творчих занять, навчальна парта, стілець для школи, № 22 - на суму 149,33 грн. за спортивний килимок, № [NUMBER] на суму 300,00 грн. за учбові матеріали для класу «Росток», № 27 на суму 201,01 грн.за фотоматеріали на перший дзвоник клас «Росток», № [NUMBER] на суму 130, 00 грн. за харчування в КЗ ДНЗ 2 Берізка, № 29 на суму 105, 53 грн.за участь у фестивалі). Окрім того, в позивач зазначила в якості додаткових витрат, витрати, що пов`язані зі святкуванням дня народження дитини на загальну суму 4092, 00 грн., а також за випускний в дитячому садочку на суму 1005, 03 грн., зазначаючи про те, що вказані витрати носять разовий характер та не є щомісячними витратами, які покриваються аліментними платежами, що сплачуються відповідачем, а тому, на думку позивача, належать до додаткових витрат. Як вбачається з матеріалів позовної заяви та встановлено із попередніх судових рішень в частині стягнення додаткових витрат на дитину, дитина [PERSON] через незадовільний стан здоров`я перебуває на диспансерному обліку та позивачем у позовній заяві та в судовому засіданні зазначено, що через часті хвороби доньки, вона несе витрати на її медичне обстеження та лікування. Так, з матеріалів справи, зокрема наданих позивачем чеків та квитанцій, вбачається, що позивачем були понесені витрати на придбання медичних препаратів на загальну суму 1849,54 грн., які суд не може прийняти до уваги, оскільки [PERSON] не надано належних доказів, на підтвердження того, що ліки придбані нею, дійсно призначені дитині лікарем, зокрема відсутні призначення лікаря. Також не знайшли свого підтвердження в якості понесених додаткових витрат грошові кошти, витрачені позивачем на святкування дня народження дитини, випускний у дитячому садочку, курс малювання, курс лего-техніки, заняття в арт-студії, витрати на фотоматеріали першого дзвоника, витрати на дитяче харчування, оскільки вказані витрати не зумовлені особливими обставинами та їх можливо віднести до аліментних виплат. З приводу витрат на курси малювання, курси леготехніки, слід зазначити, що хоча вони і є розвиваючими, проте не мали постійного характеру, тобто не пов`язані з розвитком будь-яких здібностей дитини. Ці витрати зроблені позивачем за її особистим волевиявленням, виходячи зі своїх матеріальних можливостей, а тому такі витрати позивач повинна нести самостійно. З матеріалів справи також вбачається, що позивачем були понесені витрати на зайняття дочки у танцювальному колективі, участь у фестивалі та костюм на загальну суму 2\~363,90 грн. (№ 4 на суму 300,00 грн. за участь у фестивалі, [ADDRESS] на суму 100,50 грн. за заняття з танців за січень 2020 року, № 25 на суму 100,50 грн. за танці у період карантину, № 7 на суму 1608,04 грн. за костюм на виступ, № 22 на суму 149,33 грн. за спортивний килимок, № [NUMBER] на суму 105,53 грн. за участь у фестивалі), заняття з плавання у загальному розмірі 1100,00 грн., медичне обстеження та прийом лікарів на загальну суму 1400,00 грн., учнівські матеріали для профільного класу «Росток» на загальну суму 300,00 грн. Суд вважає, що зазначені витрати викликані особливими обставинами (станом здоров`я дитини, зокрема її хворобою, та розвитком дитини) і таки витрати позивачем документально підтверджені, а тому половина цих витрат підлягає стягненню з відповідача та користь позивача. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені витрати на придбання навчальної парти та стільця для школи на загальну суму 4\~675,00 грн. Суд вважає, що такі витрати викликані особливими обставинами, а саме необхідністю облаштування навчального місця для дитини, мають значну вартість, а тому половина цих витрат відповідно до статті 185 СК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину необхідно задовольнити частково в сумі 4919,45 грн., яка складається з половини витрат на придбання письмового стола та стільця, оплати медичних обстежень, занять у танцювальному колективі та участі у фестивалях, плавання (2\~363,90 грн. + 1100,00 грн. + 1400,00 грн. + 300,00 грн. + 4675,00 грн. : 2), оскільки, на переконання суду, такі витрати викликані особливими обставинами, документально підтверджені, а відповідач добровільно не бажає прийняти участь у таких витратах, при цьому його майновий стан дозволяє сплатити такі витрати, вони не є непосильними для відповідача. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, за змістом наведених норм сума аліментів є періодичним платежем і повинна сплачуватися платником аліментів кожного місяця. В разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Звернувшись до суду, позивач просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 08 серпня 2020 року до дня ухвалення судового рішення та не надала розрахунку виниклої заборгованості, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки сторони у справі повинні самостійно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення оплати додаткових витрат на дитину, то суд виходить з наступного. Згідно з частиною 4 статті 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі не встановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Суд враховує, що рішенням Індустріального районного суду м . Дніпропетровська від 21 травня 2018 року, яке набрало законної сили 20.06.2018 року, з відповідача на користь позивача були стягнуті додаткові витрати на дитину в розмірі 6264 грн. Відповідачем не надано суду належних доказів сплати зазначених коштів, що в свою чергу підтверджується довідкою Індустріального відділу ДВС № 31758 від 16 вересня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] за прострочення оплати додаткових витрат на дитину відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2018 року за період з 21.06.2018 року по 19.03.2019 року три проценти річних в розмірі 140 (сто сорок) грн. 06 коп. та інфляційні втрати в розмірі 423 (чотириста двадцять три) грн. 85 коп. В свою чергу відповідачем не доведений факт сплати додаткових витрат на дитину в сумі 6264,98 грн., що були стягнуті рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2018 року. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму заборгованості за додатковими витратами, що була присуджена на підставі вищевказаного рішення суду, з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних із простроченої суми за період з 20 березня 2019 року по 28 вересня 2020 року, а саме інфляційні витрати в сумі 176, 24 грн. та 3 % річних у розмірі 287, 46 грн., розрахунок яких надано позивачем до позовної заяви, із яким суд погоджується та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення сплати додаткових витрат на дитину підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було заявлено чотири позовні вимоги, за кожну з яких судовий збір становить 840 грн. 80 коп., при цьому слід враховувати часткове задоволення позовних вимог та приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивач звільнена від сплати судового збору. За таких обставин з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: partial