Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі Ѕ частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткого мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути аліменти з відповідача на користь [PERSON] з якою проживає [PERSON] , [INFO] , як дитина з інвалідністю, щомісячно у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку доходу. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 20.10. 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбних відносинах у подружжя народилося два сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припиненні, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї сторони вважають неможливим. Спільне домогосподасртво не ведуть. У результаті розмов між ними сторони прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальні стосунки з їх дітьми. Діти проживають разом з позиваем та перебувають на її утриманні. Іншої сім`ї відповідач не створив, інших дітей та/або осіб , які перебувають на утриманні не має. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, що визначено ч. 3 ст. 199 СК України. Спільний син подружжя [PERSON] , [INFO] , має інвалідність до 18 років. Він не може обходитися без постійного стороннього догляду, а тому позивач вимушена постійно здійснювати догляд за дитиною та у зв`язку з цим тимчасово не працює. В той час, як відповідач, як батько дитини та чоловік має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійне місце роботи та дохід в ПАТ «Форвард Банк». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2019р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.04.2020р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що на даний час позивач та відповідач проживають разом в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач відвозить дітей до дитячого садочку. Він не ухиляється від виконання своїх обов`зків, діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, відповідач сплачує комунальні платежі за квартиру, купляє продукти харчування, одяг та інші необхідні речі. Позивач зловживає правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та вводить суд в оману, однак не підтверджує вказану обставину доказами. Сам по собі факт проживання з дитиною-інвалідом не є достатнім доказом опікування нею. [PERSON] проживає разом з дитиною-інвалідом, також опікується ним. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. 20.10.2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3258 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.6,7/. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка . Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що сторони припинили підтримувати сімейно-шлюбні відносини, тобто судом достовірно встановлено, що сім`я сторін перестала фактично існувати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позов. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачем, з урахуванням потреб дітей та матеріального становища позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту пред`явлення позову. Щодо стягнення аліментів на утримання матері дитину інваліда слід зазначити наступне. Відповідно до посвідчення Серії [NUMBER] від 24.10.2018р. [PERSON] має інвалідність до 18 років/а.с.11/. Частиною 1 статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:проживання одного з подружжя з дитиною-інвалідом та опікування нею;нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду; походження дитини від другого з подружжя (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Дитиною-інвалідом є дитина зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Важливою є потреба дитини-інваліда в постійному сторонньому догляді. Тому в разі спору дана обставина має бути підтверджена відповідними доказами. Факт опікування дитиною має бути доведений свідченням свідків та іншими доказами. Опікування дитиною не виключається в разі залучення до догляду за дитиною сторонніх осіб, професійних вихователів, медичних працівників тощо. Сам по собі факт проживання з дитиною-інвалідом не є достатнім доказом опікування нею. Право на утримання не виникає, якщо один з подружжя проживає спільно з дитиною-інвалідом, однак дитиною опікується інша особа, яка також проживає разом з ними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. В той же час, суд роз`яснює позивачу, що не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., які сплачено позивачем при зверненні з позовом про розірвання шлюбу до суду та на користь держави 768 грн. 40 коп. за вимогу щодо стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved