overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом до Погорільської сільської ради Теплицького району,- про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, вартістю 179017,0 гривень, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Посилаючись на те, що через відсутність правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності [PERSON], вона, як спадкоємець, не може реалізувати право на спадкування після її смерті. Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від Погорільської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] була забудовником будинку по [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року, двір відносився до суспільної групи колгоспників, згідно погосподарської книги № 4, особовий рахунок [NUMBER] і в ньому проживала [PERSON], що підтверджується довідкою Погорільської сільської ради за вих. №754 від 20.11. 2015 року. Документи, що засвідчують право власності [PERSON] на будинковолодіння по [ADDRESS] відсутні. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] згідно заповіту. Спірні правовідносини регулюються: - ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах не заборонених законом - ст.1216 ЦК України -спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). - ст.1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; - ст.1268 ЦК України -прийняття спадщини. Згідно постанови завідувача Теплицької ДНК Луганської Т.В. від 26 листопада 2015 року, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями їй відмовлено, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки [PERSON] побудувала будинковолодіння по [ADDRESS], здійснювала за життя повноваження власника будинку без отримання правовстановлюючих документів на будинок, її право власності на даний будинок підтверджується записом в погосподарській книзі, тому з метою захисту прав спадкоємців на спадщину після померлої [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Степанівської сільської ради Теплицького району,- про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, вартістю 127978,0 гривень, що розташований по вул. Шевченка, 85, с. Карабелівка Теплицького району, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 16 лютого 2004 року. Посилаючись на те, що через відсутність правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності [PERSON], вона, як спадкоємець, не може реалізувати право на спадкування після її смерті. Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від Степанівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] була забудовником будинку по вул. вул. Шевченка, 85, с. Карабелівка Теплицького району. Двір відносився до суспільної групи колгоспників, згідно розділу І погосподарської книги № 4, на 1991-1995 роки, особовий рахунок № 890 і в ньому проживала [PERSON], що підтверджується довідкою Степанівської сільської ради за вих. №2063 від 20.11. 2015 року. Документи, що засвідчують право власності [PERSON] на будинковолодіння по вул. Шевченка, 85, с. Карабелівка Теплицького району відсутні. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] згідно заповіту. Спірні правовідносини регулюються: - ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах не заборонених законом - ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). - ст.1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; - ст.1268 ЦК України прийняття спадщини. Згідно постанови завідувача Теплицької ДНК [PERSON] від 15 грудня 2015 року, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями їй відмовлено, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки [PERSON] побудувала будинковолодіння по вул. Шевченка, 85, с. Карабелівка Теплицького району, здійснювала за життя повноваження власника будинку без отримання правовстановлюючих документів на будинок, її право власності на даний будинок підтверджується записом в погосподарській книзі, тому з метою захисту прав спадкоємців на спадщину після померлої [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 19.09.2002 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.09.2002 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану м.Юрмала, Латвійської Республіки, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 173. (а.с.4,5). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У грудні 2015 року позивач Державного підприємства «Еко» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Будинок, в якому знаходиться квартира відповідача перебуває в оперативному управлінні позивача. Відповідач користується житлово-комунальними послугами. Проте, не здійснює їх оплату, в зв'язку з чим станом на 28 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 22 766 грн. 75 коп. основного боргу, 986 грн. 18 коп. 3% річних, та пені у розмірі 1 199 грн. 85 грн., що разом складає суму коштів у розмірі 24 925 грн. 78 коп. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в порядку заочного провадження та у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року за № 572 плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що знаходиться в оперативному управлінні позивача Державного підприємства «Еко» (а.с. 14, 24-26). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, то станом на 28 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 22 766 грн. 75 коп. основного боргу, 986 грн. 18 коп. 3% річних, та пені у розмірі 1 199 грн. 85 грн., що разом складає суму коштів у розмірі 24 925 грн. 78 коп. (а.с. 7-8, 69), яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання представник відповідача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 26.10.1996 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1390. Від шлюбу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дитини. Від шлюбу мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу без їхньої участі, оскільки позовні вимоги підтримують та просять суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання представник відповідача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 27.08.2010 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 2180. Від шлюбу мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 10.02.2007 року. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, через різні характери, протягом останніх 2 років їхня сім'я існує лише формально, шлюбні стосунки між ними припинено, проживають окремо, почуття любові втрачено. Примирення між ними неможливе. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від подружнього життя у сторін є син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, позивач втратив до відповідача почуття любові. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послався на те, що 06.02.2010 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], який проживає з ним та перебуває на його утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 133081. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з даним позовом. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.01.2016 року відкрито провадження у справі, а ухвалою від 29.02.2016 року дана цивільна справа направлена за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає нерегулярно та в недостатньому обсязі, але позивач бажає, щоб ця допомога була постійною та офіційною за рішенням суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ відповідача щомісячно до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 01.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16.03.2016 року та від якого вони мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей, аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 15.12.2015 року до повноліття дітей але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 487,20 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved