Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якій просив визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58, 2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1996 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . 21.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . До укладення шлюбу з відповідачем, [PERSON] мав намір продати належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . 22.01.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про наміри, а 05.02.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . 29.01.2016 року між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 1/1/3/7. Згідно п. 2.2. вказаного договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно п. 4.2 вказаного договору загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 450 339 грн. 08.02.2016 року, позивач перерахував на поточний рахунок ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» грошові кошти в розмірі 450 339 грн. на оплату за договором купівлі - продажу майнових прав № 1/1/3/7 від 29.01.2016 року. Вказані грошові кошти отримані від продажу належної позивачу на праві приватної власності квартири [ADDRESS] та внесені на рахунок ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» наступного робочого дня після оформлення договору купівлі - продажу. 03.09.2016 року КП «вишгородським бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . 14.02.2017 року між позивачем та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» укладено Додаткову угоду № 1/1/3/7 до договору № 1/1/3/7 купівлі - продажу майнових прав від 29.01.2016 року, згідно якої п. 4.2 договору викладено в новій редакції «загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 460 159 грн.» 03.03.2017 року між позивачем та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» складено акт приймання передачі майнових прав, згідно якого продавець передав, а покупець (позивач) отримав майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] , загальна фактична площа якої становить 58, 20 кв.м. 09.03.2017 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вищевказану квартиру. 11.04.2017 року позивач зареєстрував своє місце проживання у вищевказаній квартирі. Спільне подружнє життя у сторін не склалось, в результаті чого фактичні шлюбне відносини між ними припинені, однак відповідач наразі продовжує проживати з [PERSON] у зазначеній квартирі. Оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за час шлюбу з відповідачем, однак придбана квартира вона виключно за особисті кошті, отримані від продажу належні позивачу на праві власності квартири, а тому у позивача виникла необхідність у визнанні спірної квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги повністю підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Просила не брати до уваги поданий нею відзив на позовну заяву від 01.12.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1996 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . 21 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видане 21.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 427. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , в якому сторони записані батьками дитини. 22 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри у визначений термін укласти основний договір купівлі - продажу нерухомості, що являє собою однокімнатну квартиру загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 05 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 121. 29 січня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» укладено договір № 1/1/3/7 купівлі - продажу майнових прав та згідно п. 2.2. вказаного договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Згідно п. 4.2 вказаного договору загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 450 339 грн. 08 лютого 2016 року [PERSON] перерахував на поточний рахунок ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» грошові кошти в розмірі 450 339 грн. на оплату за договором купівлі - продажу майнових прав № 1/1/3/7 від 29.01.2016 року. 03 вересня 2016 року КП «Вишгородським бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . 14 лютого 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» укладено Додаткову угоду № 1/1/3/7 до договору № 1/1/3/7 купівлі - продажу майнових прав від 29.01.2016 року, згідно якої п. 4.2 договору викладено в новій редакції «загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього договору складає 460 159 грн.» 03 березня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015» складено акт приймання передачі майнових прав, згідно якого продавець передав, а покупець (позивач) отримав майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] , загальна фактична площа якої становить 58, 20 кв.м. 16 березня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58, 2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. 11 квітня 2017 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: квартира [ADDRESS] . Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Не оспорюється учасниками судового процесу той факт, що предметом спору, тобто матеріально - правовим об`єктом з привиду якого виникло конфліктне правовідношення між сторонами справи є нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом, у контексті із заявленими позовними вимогами [PERSON] , доказуванню підлягають обставини щодо можливості визнання об`єкта нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58, 2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., особистою приватною власністю [PERSON] . Як вбачається з наявних у справі доказів, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 58, 2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. була придбана позивачем [PERSON] за власні грошові кошти, які були отриманні останнім від продажу квартири загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , під час перебування у шлюбі з [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заяви сторін,

Outcome: approved