Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Первинна профспілкова організація Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 21.12.2019 року поновлено [PERSON] пропущений строк для звернення до суду та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (т.1 а.с.52-54). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 24.03.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини (т.1 а.с.202-203 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (т.2 а.с.55-67). Постановою Київського апеляційного суду від 01.12.2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року залишено без змін (т.2 а.с.170-178). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 року задоволено частково касаційну скаргу [PERSON] , якою рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01.12.2020 року скасовано, а справу направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на новий розгляд (т.2 а.с.231-236). Автоматизованою системою документообігу суду справу передано для розгляду судді Цукурову В.П. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукурова В.П. від 13.07.2021 року, позовна заява [PERSON] прийнята до провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т.2 а.с.242-243). 09.09.2021 року ухвалою суду, проголошеною у судовому засіданні, задоволено клопотання представника Позивача та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (том 3 зворот а.с. 1). 18.10.2021 року ухвалою суду, проголошеною у судовому засіданні, виключено третю особу Первинну профспілкову організацію Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини із складу учасників справи (том 3 а.с. 18). 29.11.2021 року судом було постановлено ухвалу про закриття провадження по справі відносно Відповідача - Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини, у зв`язку з припиненням вказаної юридичної особи без визначення правонаступника (том 3 а.с. 43-44). Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року, ухваленій за наслідками перегляду в касаційному порядку рішення першої інстанції та постанови апеляційної інстанції у даній справі, зокрема, зазначено, що у справі, що переглядається, після ліквідації Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, зона її обслуговування - Білоцерківський район закріплена за Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, штат якої було істотно збільшено. Суди на зазначені обставини та вимоги закону уваги не звернули, не з`ясували чи наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій юридичної особи публічного права або їх передачі іншим юридичним особам публічного права, чи були наявні підстави для працевлаштування працівників ліквідованої юридичної особи публічного права, належним чином не обґрунтували відхилення доводів позивача та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог (том 2 а.с. 231-236). Як убачається із позовної заяви, вимоги Позивача обґрунтовані тим, що 06.03.2015 року його - [PERSON] , призначено на посаду начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Наказом від 19.09.2019 року №01-09/161 «Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи», його було звільнено із займаної посади у зв`язку з повною ліквідацією установи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Із тексту наказу убачається, що однією з підстав для його видання став наказ Держпродспоживслужби від 06.05.2019 року №392 Про припинення діяльності Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Із листа Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 04.04.2019 року №10-07.1-10/3217 обґрунтування щодо ліквідації установи убачається, що обов`язки по обслуговуванню території Білоцерківського району покладені на Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини, штат якої планується затвердити у кількості 112 одиниць, при цьому кількість працівників, що займають керівні посади, зменшиться на 5 одиниць. Отже, в даному випадку мала місце саме реорганізація Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, а не її ліквідація, а Білоцерківська міська державна лікарня ветеринарної медицини фактично стала правонаступником. У разі реорганізації установи правонаступництво настає не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових відносинах. Тобто, у разі реорганізації здійснюється переведення працівників, за їхньою згодою, на підприємство, яке є правонаступником. У разі відсутності на підприємстві, яке є правонаступником, вакантних посад (робочих місць) можливе переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство. І лише коли таке переведення не є можливим, в загальному порядку стає можливим звільнення працівників у зв`язку з тим, що за наслідками проведення реорганізації відбувається скорочення чисельності або штату працівників. Всупереч вимогам законодавства, Позивачу не запропоновано вакантних посад в Білоцерківській міській державній лікарні ветеринарної медицини та звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з повною ліквідацією установи. Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення Позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату, він зазначив, що Відповідач при поновленні на раніше займаній посаді, зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2019 року (дата звільнення 20 вересня 2019 року) по день поновлення на роботі з розрахунку 270,33 грн. за кожен робочий день вимушеного прогулу. Просив суд поновити строк звернення до суду з даною позовною заявою, скасувати наказ Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.09.2019 року №01-09/161 «Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи», поновити на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, стягнути з Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини в особі голови комісії з ліквідації Зінченка А.М. на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2019 року по день прийняття судового рішення з розрахунку 270,33 грн., за кожен робочий день вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] па посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини та судові витрати покласти на Відповідача. 29.11.2021 року в судовому засіданні Позивач та представник Позивача підтримали заявлені позовні вимоги та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 29.11.2021 року в судовому засіданні представник Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини - голова ліквідаційної комісії Зінченко А.М. пояснив суду, що 29.09.2020 року до реєстру було внесено запис про припинення юридичної особи Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини без визначення правонаступника, на підтвердження чого надав суду відповідний витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т.3 а.с. 36-37). 29.11.2021 року в судовому засіданні представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області заперечувала проти позовних вимог. 29.11.2021 року Відповідач - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та третя особа - Білоцерківська міська державна лікарня ветеринарної медицини, своїх представників до суду не направили, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань від них до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач працював на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, наказ № 5-К від 06 березня 2015 року (том 1 а.с.13). Наказом Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19.09.2019 року №01-09/161 «Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи», 20.09.2019 року Позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з повною ліквідацією установи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (том 1 а.с.14). Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів прийнято наказ №392 від 06.05.2019 року, що слугував підставою для видання оскаржуваного наказу, згідно якого припинено діяльність Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини шляхом її ліквідації, який на момент розгляду даної справи не скасований та є чинним (том 1 а.с.24). Листом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 04.04.2019 року №10-07.1-10/3217 обґрунтовано ліквідацію установи - мережі Головного управління в 2019 році входять 28 установ, в тому числі Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини (том 1 а.с.26). У вказаному листі зазначено, що проаналізувавши навантаження на працівників вищезгаданих установ, а також надходження до спеціального фонду та враховуючи кадрове забезпечення, необхідно провести оптимізацію даних установ, а саме ліквідувати Білоцерківську районну державну лікарню ветеринарної медицини та покласти обов`язки обслуговування території Білоцерківського району на Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини. Також у листі зазначається, що метою є оптимізація державних установ, що передбачає цілі такі, як раціональне та ефективне використання трудових ресурсів, бюджетних коштів, майна, наслідком якої є розвиток ветеринарної служби Білоцерківського району та міста в цілому, покращення стану фінансової дисципліни. Планується задіяти всі людські, організаційні, матеріальні, технічні та інші ресурси в необхідних і достатніх обсягах для надання якісних послуг. Так, у 2018 році за послуги, які надавалися Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, надійшло 5 324,2 тис. грн., що на 1 шатну одиницю складає 76,06 тис. грн., а за послуги, що надавалися Білоцерківською районною державною лікарнею ветеринарної медицини - 3019,6 тис. грн., що на 1 штатну одиницю лише 67,1 тис. грн., що менше на 9,0 тис. грн. Також відповідно до штату, який планується затвердити у кількості 112 одиниць, фонд заробітної плати на місяць зменшиться на 320 тис. грн., що на рік складе економію бюджетних коштів на загальну суму 384,0 тис. грн., при цьому кількість працівників, що займають керівні посади, зменшиться на 5 одиниць. При цьому зазначається, що усі гарантії щодо дотримання відповідно до трудового законодавства прав та інтересів працівників обох установ будуть виконані. Відповідно до штатного розпису Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини на 2019 рік (загальний і спеціальний фонди), затверджений начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області Матвієнко О.В. 25 січня 2019 року, кількість штатних одиниць по установі - 71 (том 1 а.с.35-39). Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 03.09.2019 року за №441 закріплено за Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини зону обслуговування - території м. Біла Церква та Білоцерківського району з 11.09.2019 року (том 1 а.с.86). Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 11.09.2019 року за № 462 закріплено за Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини зону обслуговування - території м. Біла Церква та Білоцерківського району з 17.09.2019 року (том 1 а.с.87). 10.05.2019 року та 29.05.019 року відповідно проводилися засідання профспілкового комітету, де на порядку денному було обговорення наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, яким прийнято наказ №392 від 06.05.2019 року про припинення діяльності Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини шляхом її ліквідації (том 1 а.с.28-31). 26.06.2019 року Позивач був попереджений про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи. 26.06.2019 року Позивач ознайомлений і з наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 06.05.2019 року №392 «Про припинення діяльності Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини», про свідчить підпис останнього. Відповідно до штатного розпису Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини на 2019 рік (загальний фонд), затверджений Першим заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області Тібеж М.В. 16.09.2019 року, кількість штатних одиниць по установі - 112 (том1 а.с.88-90). Згідно з довідкою, виданою комунальною установою Білоцерківський районний трудовий архів від 05 червня 2020 року № 55 Білоцерківський районній державній лікарні ветеринарної медицини в особі голови ліквідаційної комісії Зінченко А.М., у зв`язку з ліквідацією підприємства, про те, що документи з кадрових питань (особового складу): накази з кадрових питань, розрахунково-платіжні відомості по заробітній платі за 1987-2019 роки та довідковий апарат підприємства передані на зберігання до комунальної установи Білоцерківський районний трудовий архів. 29.09.2020 року Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини припинила свою діяльність, без визначення правонаступника, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т.3 а.с. 36-37). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у Відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, при ліквідації діяльність юридичної особи припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов`язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Отже, при ліквідації юридичної особи її права та обов`язки припиняються. При реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до іншої юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й у трудових відносинах, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). Це зумовлено тим, що внаслідок реорганізації, на відміну від ліквідації, припиняється лише сама юридична особа як така, а її діяльність триває, але вже не в колишній, яка існувала до реорганізації, а в новій організаційно-правовій формі юридичної особи. Отже, в результаті реорганізації юридичної особи суб`єктивні права та обов`язки, котрі належали їй, стають правами та обов`язками нових чи оновлених утворень, котрі продовжують свою господарську діяльність, як правило, на зміненій за обсягом майновій базі, тобто наступає повне (універсальне) правонаступництво. Крім того, приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати і далі, але вже в більшому масштабі, а організація, яку приєднують припиняє свою діяльність. При цьому до іншої юридичної особи переходять усе майно, права та обов`язки припиненої юридичної особи. Відповідно до Положення про Білоцерківську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 26.10.2018 року №87, Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину» є державною установою ветеринарної медицини, підпорядковується Головному управлінню Держпродспоживслужби в Київській області і належить до сфери управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Лікарня є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (том1 а.с.18-19). Ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі. Так, особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган. Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням (оновленням) іншої, яка буде виконувати повноваження установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Із наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 06.05.2019 року №392 убачається, що припинення діяльності Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини здійснюється з метою оптимізації ветеринарних закладів відповідно до пропозиції, наданої листом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 04.04.2019 року №10-07.1-10/3217, згідно з яким обов`язки з обслуговування території Білоцерківського району покладаються на Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини (том 1 а.с.24, 26). За таких обставин, суд дійшов висновку, що держава в особі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, не обґрунтувала доцільності відмови від виконання завдань та функцій Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини щодо ветеринарного обслуговування Білоцерківського району, а поклала виконання вказаних обов`язків на Білоцерківську міську державну лікарню ветеринарної медицини. Крім того, майно (нерухоме майно, транспортні засоби, обладнання тощо) Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини було передано на баланс Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини, що підтверджують акти приймання - передачі від 26.12.2019 року, від 18.03.2020 року, доказів зворотного матеріали справи не містять (том 2 а.с.23-40). Наведені обставини свідчать про те, що в даному випадку фактично має місце саме реорганізація Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини у формі приєднання, а не її ліквідація. Суд відхиляє доводи про відмову держави від виконання функцій, покладених на Білоцерківську районну державну лікарню ветеринарної медицини щодо ветеринарного обслуговування Білоцерківського району, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема наказами Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №441 від 03.09.2019 року, №462 від 11.09.2019 року, якими закріплено за Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини зону обслуговування - території м. Біла Церква та Білоцерківського району (том1 а.с.86, 87). Відповідно до частини другої ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пп.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч.4 ст.36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Таким чином, у разі реорганізації установи правонаступництво настає не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових відносинах. Тобто, у разі реорганізації здійснюється переведення працівників, за їхньою згодою, на підприємство, яке є правонаступником. У разі відсутності на підприємстві, яке є правонаступником, вакантних посад (робочих місць) можливе переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство. І лише коли таке переведення не є можливим, в загальному порядку стає можливим звільнення працівників у зв`язку з тим, що за наслідками проведення реорганізації відбувається скорочення чисельності або штату працівників. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд при розгляді аналогічних спорів (постанова від 21.03.2018 року у справі №802/651/16-а). При вирішенні спору, суд бере до уваги, що після ліквідації Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, зона її обслуговування - Білоцерківський район закріплена за Білоцерківською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, штат якої було збільшено на 41 штатну одиницю, що підтверджує відповідь Білоцерківської міської державної лікарні ветеринарної медицини на адвокатський запит від 22 листопада 2019 року №01-07/680 (том 1 а.с.41-42). За таких обставин, суд приходить до висновку, що були наявні підстави для працевлаштування позивача. Проте, позивачу не було запропоновано вакантних посад в Білоцерківській міській державній лікарні ветеринарної медицини. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачу пропонувались вакантні посади в Білоцерківській міській державній лікарні ветеринарної медицини чи докази відмови позивача від переведення на іншу роботу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року в справі № 813/3412/17 (адміністративне провадження №К/9901/40863/18), вказано, що при ліквідації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, зокрема, обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). Слід зауважити на тому, що Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи . У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 6 вересня 2019 року у справі № 820/10744/15 (провадження №К/9901/16116/19), зроблено висновок, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган. Верховний Суд України у постановах від 04 березня 2014 року в справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року в справі №21-108а14, від 28 жовтня 2014 року в справі №21-484а14, від 19 січня 2016 року в справі №810/1783/13-а дійшов висновку, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). Під час вирішення зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган. У постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року в справі №21-267а12, прийнятій за наслідками перегляду рішень судів попередніх інстанцій щодо звільнення особи з органів державної виконавчої служби внаслідок їхньої ліквідації на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2006 року №1622, зазначено, що мала місце саме реорганізація цих органів. Верховним Судом України вказано на відсутність юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та наголошено, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи . Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі №591/3104/16-ц (провадження № 61-4137св18). Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проте, Відповідачем не забезпечено дотримання процедури вивільнення та працевлаштування Позивача у зв`язку з ліквідацією лікарні та одночасним передаванням її функцій іншій установі. За таких обставин, при виданні оскаржуваного наказу керівник Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, Позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ від 19.09.2019 року №01-09/161 «Про звільнення у зв`язку з ліквідацією установи» є протиправним та підлягає скасуванню. Згідно з ч.5 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 29.09.2020 року Білоцерківська районна державна лікарня ветеринарної медицини припинила свою діяльність без визначення правонаступника. Враховуючи те, що поновити Позивача на посаді начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини неможливо у зв`язку з ліквідацією установи, суд ухвалою закрив провадження відносно Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини на підставі пп.7 п.1 ст.255 ЦПК України, а тому необхідно у частині позовних вимог про поновлення на роботі відмовити. Відповідно до ст.240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». В абзаці 3 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, роз`яснено, що у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. З відповіді на адвокатський запит від 12.06.2020 року №17.2-21/2/8790 убачається, що уповноваженим органом управління державним майном відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Постанови КМ України від 02.09.2015 №667 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (том.2 а.с.17, 21, 22). Таким чином, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є належним відповідачем у даній справі, оскільки є органом, уповноваженим управляти майном ліквідованої установи, у розумінні ст.240-1 КЗпП України. Згідно з ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату, Відповідач зобов`язаний виплатити Позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2019 року (дата звільнення - 20.09.2019 року) по день прийняття рішення у справі. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N348). При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Письмовий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 21.09.2019 року по 29.11.2021 року (дата звільнення [PERSON] - 20.09.2019 року) був поданий представником позивача в судовому засіданні 29 листопада 2021 року та приєднаний судом до матеріалів справи, копії розрахунку були надані представникам відповідача та третьої особи, які не висловили своїх заперечень щодо нього. Перевіривши наданий представником Позивача розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 21.09.2019 року по 29.11.2021 року, судом встановлено, що такий розмір є арифметично вірним, обґрунтованим, Відповідачем не оспорений. Тобто, з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів підлягає стягненню на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2019 року по 29 листопада 2021 року у розмірі 148 140,84 грн. (сто сорок вісім тисяч сто сорок гривень 84 копійок). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів. При цьому суд ураховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в загальному розмірі 2389,41 грн. (908,00 грн за позовну вимогу про скасування наказу та 1481,41 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) необхідно стягнути з Відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial