Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 21 жовтня 2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №564. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Позивачка зазначала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. З відповідачем у справі вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На момент звернення до суду між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, угоду про добровільну сплату аліментів вони не укладали. Стверджувала, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Вказувала, що вона неодноразово зверталась до відповідача, як в усній, так і в письмовій формі з проханням надавати фінансову допомогу на утримання дитини, але останній на її звернення не реагував та відмовлявся надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Оскільки відповідач є працездатною особою, то вона вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визначити датою стягнення з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01 січня 2016 року; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн., щомісяця, починаючи з моменту подання позову до моменту досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2020 року, в розмірі 95041,00 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 18 березня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 63-64). Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надавала до суду відповідь на відзив (а.с. 48- 51). Відповідач та його представник, діюча за ордером від 25 лютого 2021 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та просили суд встановити та стягувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Раніше відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначав, що позовні вимоги не визнає, оскільки він не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина, так як не працює, живе з батьками, жодного майна та/або майнових прав не має, вважає, розмір аліментів в сумі 5000,00 грн. не обґрунтованим. Стверджував, що позивачка ніколи до нього не зверталась з приводу виплати аліментів на утримання сина, оскільки вони жодного зв`язку не підтримують. Вказував, що позивачка не дає йому спілкуватись та бачитись з сином. Просив суд ухвалити рішення з урахуванням викладених обставин (а.с. 32, 33, 34-37). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21 жовтня 2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №564, що підтверджується штампом у паспорті [PERSON] (а.с. 6). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Дитина проживає разом з матір`ю. Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені. Встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти за минулий час, а саме за період з 01 січня 2016 року по 30 жовтня 2020 року, в розмірі 95041,00 грн. Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України. Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року становить 2395,00 гривень, з 01 липня - 2510,00 гривні, з 01 грудня - 2618,00 гривень. Посилання відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, які просить стягнути з нього позивачка на утримання сина є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів судвраховує, що син відповідача [PERSON] , [INFO] , потребує матеріальної допомоги, а відповідач працездатний та може сплачувати щомісячно аліменти на його утримання у розмірі 3500,00 грн., доказів, що спростовують зазначене, відповідачем суду не надано. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач є працездатним, не має інших утриманців, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 грудня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , включно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання сина, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають. Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі становить 840,80 грн., від сплати якого позивачка звільнена, тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial