Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв'язку з продовженням навчання, в якій заявник вказала, що навчається на денній формі економіко-правового коледжу Київського кооперативного інституту бізнесу і права, а відповідач є її батьком, проте не надає коштів на утримання дочки в добровільному порядку після досягнення нею повноліття. Посилаючись на ст. ст. 180, 182, 199-200 СК України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно до досягнення нею 23-річного віку, тобто до [INFO]. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, а звернулась до суду з письмовою заявою з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позов частково: згоден сплачувати аліменти у розмірі чверті заробітку (доходу) протягом періоду навчання повнолітньої дочки. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 України зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається зі згаданих пояснень та наданих сторонами доказів, за рішенням Новомиргородського районного суду та згідно виконавчого листа, виданого 28.02.2008 р., відповідач сплачував аліменти на утримання заявника до досягнення нею повноліття, яке настало [INFO]. Із довідки Економіко-правового коледжу Київського кооперативного інституту бізнесу і права витікає, що повнолітня є студенткою денної форми навчання ІІІ курсу та продовжить навчання до 30.06.2015 р. Згідно з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України: ч. 1 - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. ч. 2 - право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач не приймає участі у наданні матеріальної допомоги на утримання дочки після досягнення нею повноліття у добровільному порядку з 24.05.2014 р., хоча спроможний надавати таку допомогу. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище відповідача; 3) відсутність у відповідача іншої дитини, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В той же час суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявника про стягнення утримання у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, бо вона не зазначила правові підстави для такого рішення. Окрім цього, також не ґрунтується на законі вимога про стягнення аліментів до досягнення нею 23-річного віку, тобто до [INFO]. Адже позивач буде навчатися лише до 30.06.2015 р. Тому в цій частині позову потрібно відмовити за його безпідставністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 243,60 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 199-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial