Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

у вересні 2019 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена цивільна справа, із позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 4500 грн 00 коп. та судовий збір по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між сторонами було укладено договір №2 про надання інформаційно-консультаційних послуг відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу інформаційно-консультативні послуги, які включали в себе організацію тренінг-курсу для підготовки помічників депутатів України, організацію стажування у Верховній раді України, за вказані послуги позивач здійснив оплату вартості послуг у розмірі 4500 грн 00 коп., проте з часу укладення договору відповідачем систематично порушувалися умови договору, оскільки ним несвоєчасно розпочато тренінг-курс, який мав відбутися не пізніше 06.10.2016, а розпочався фактично 11.11.2016, систематично відміняв або переносив заплановані заняття без пояснення та не інформував про організацію навчального процесу, чим не виконував п. 2.3 Договору, через що позивачем не отримувалися інформаційно-консультативні послуги, тому протягом тривалого часу позивач намагалася повернути отриманні відповідачем грошові кошти, але жодної відповідді не отримувала, на підставі чого позивач звернулася із письмовою заявою до директора ІПК ДВНЗ «КНЕУ ім. В. Гетьмана» у відповідь на що, їй було повідомлено, договори для навчання за програмою тренінг-курсу «Помічника депутата», станом на 22.02.2017 не зараховані на навчання, так як відповідачем не дотримано ряду вимог до навчального процесу, після чого позивачем при детальному вивчені договору було з`ясовано, що реквізити договору містять не банківський рахунок юридичної особи ТОВ «Мера Груп», а особистий банківський рахунок фізичної особи відповідача по справі, внаслідок чого [PERSON] безпідставно отримав від позивача кошти, а також відрізнялися і деякі умови договорів у тому числі щодо суми вартості послуг. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2019 відкрито спрощене провадження по справі (а.с. 21). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 4500 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України.За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.09.2016 між ТОВ «Мега Груп» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір №2 про надання інформаційно-консультанційних послуг» згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги, визначені п. 1.2 договору, а замовник зобов`язується оплатити виконавцем послуги, які бере на себе: організація тренінг-курсу для підготовки помічників депутатів України та організація стажування у Верховній Раді України (а.с. 8). Згідно п.4.1 Договору вартість послуг, визначених п. 1.2 Договору, становить 4500 грн 00 коп. Укладення зазначеного договору відбувалося на підставі договору №К1618 від 16.05.2016 «Про партнерство та ділове співробітництво між Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» та ТОВ «Мера Груп» (а.с. 9 26.09.2016 [PERSON] здійснила оплату на рахунок [NUMBER] ; [PERSON] (а.с. 10). Так, позивач звернулася до Київського національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» із зверненням, на яке останнім надано відповідь 22.02.2017 №12 про те, що наразі особи що уклали угоди з ТОВ «Мера Груп» для навчання на базі ІПК за програмою тренінг-курсу «Помічник депутата» не зараховані на навчання в ІПК, оскільки є ряд вимог, що не дотриманні ТОВ «Мера Груп» (а.с. 13). Також судом встановлено, що реквізити зазначені у спірному договорі відрізняються, від реквізитів зазначених в інших договорах наданих позивачем, які укладених із іншими особами, а саме у договорі №2 від 22.09.2016 зазначено: Кр/к [NUMBER], а в договорах від 07.11.2016 та 03.11.2016 укладених з ТОВ «Мега Груп» в особі директора [PERSON] з фізичними особами вказано Кр/к № [NUMBER] (а.с. 14, 15). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Верховного суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13. Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між соронами не виникала, договір чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір768 грн 40 коп. за звернення позивача до суду із позовними вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved