Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1996 р. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , які на даний час є повнолітніми. Починаючи з 2017 року спільне життя з відповідачем не склалось. Подружні стосунки не підтримують, спільного життя не ведуть, у зв`язку з несумісністю характерів, постійних сварок та конфліктів. За таких обставин [PERSON] вважає, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим. З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14.09.1996 р. у сільській раді с.Довгий-Войнилів Калуського району Івано-Франківської області. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 30.07.2020 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, прийнято до свого провадження суддею Натальчук О.А. та призначено підготовче засідання. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.08.2020р. закрито підготовче провадження у даній цивільні справі та призначено її до судового розгляду по суті. 08.09.2020 р. від відповідача [PERSON] надійшло письмове пояснення по справі (а.с.45-53). Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. У судове засідання відповідач не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином за місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення про виклик до суду. Також суд зазначає, що відповідачу відомо про розгляд справи про розірвання шлюбу в Тростянецькому районному суді Вінницької області, про що свідчить її пояснення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.09.1996 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у с. Довгий-Войнилів Калуського району Івано-Франківської області, про що 14.09.1996 р. в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №9. Прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 7). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач в заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинені з 2017 року, примирення між ними неможливе. У своєму письмовому поясненні, поданого 08.09.2020 р., [PERSON] підтвердила, що сторони разом не проживають протягом тривалого часу та не підтримують шлюбних відносин. Щодо інших даних, викладених у поясненні відповідача, суд вважає за можливе не вдаватись до їх детального аналізу, оскільки зі змісту даного пояснення вбачається опис сімейних конфліктів та підстав їх виникнення. Однак, позиції з приводу вимоги позивача про розірвання шлюбу [PERSON] не викладено. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як позивач не має наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved