Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.12.2017 року з [PERSON] на корить позивачки стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на період його навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року, починаючи утримання з 13.10.2017 року. У теперішній час син продовжує навчання на економічному факультеті ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», на очній формі навчання. Строк його навчання з 15.09.2020 року по\~ 31.12.2021 року. У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати синові матеріальну допомогу на навчання, а тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на період навчання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річчя. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Колеснікова О.М., у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з [PERSON] аліментів на навчання сина у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення ним навчання. Вважали, що заявлений позивачкою розмір аліментів не відповідає витратам сина, та [PERSON] не має можливості виплачувати аліменти в такому розмірі. Зазначили, що відповідач перебуває у шлюбі, від якого має малолітню дитину [PERSON] , 2017 року народження. Також з відповідачем проживає неповнолітня донька його дружини від попереднього шлюбу, яка також перебуває на утриманні [PERSON] , оскільки батько дівчинки ухиляється від сплати аліментів. Також відповідач надає матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері, оскільки вона проживає сама та отримує невелику пенсію. Звертали увагу на те, що позивачка не працює, обов`язок утримувати сина поклала повністю на відповідача, при цьому він не працює, отримує пенсію, яку вистачає лише на необхідне. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.10.1999 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 564, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] досяг повноліття.\~\~ Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22.12.2017 року, яке набрало законної сили 27.12.2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на період його навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року, починаючи утримання з 13 жовтня 2017 року. У теперішній час [PERSON] навчається на 1 курсі економічного факультету ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» на денній формі навчання, термін навчання з 15.09.2020 року до 31.12.2021 року, що підтверджується довідкою № 14/53 від 15.09.2020 року. Разом з цим, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] є також на утриманні неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідачем до матеріалів справи доданий акт про фактичне проживання від 09.11.2020 року, з якого вбачається, що останній проживає разом із дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , 2017 року народження, та донькою [PERSON] , 2007 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 09.12.2020 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні і отримує пенсію за віком, розмір якої за період з червня по грудень 2020 року склав 53900,79 грн. При вирішенні спірного питання наявності або відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у заявленому позивачкою розмірі суд враховує, що [PERSON] не надано суду переконливих доказів наявності у нього інших обов`язкових утриманців, окрім малолітнього сина, 2017 року народження, яких він зобов`язаний утримувати в силу вимог закону, оскільки доводи відповідача щодо наявності у нього на утриманні доньки дружини є необґрунтованими, оскільки надання такої допомоги з боку відповідача є суто добровільним вчинком та не передбачено жодною нормою Сімейного кодексу України як обов`язок утримання таких осіб, а тому не може враховуватися судом при визначенні матеріального становища відповідача. Також відповідачем не надано доказів у підтвердження факту утримання ним непрацездатної матері, яка є пенсіонером. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, отримує пенсію, натомість [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, оскільки не має змоги повноцінно працювати та заробляти собі на життя, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. При цьому відповідач не обґрунтував достатніми доказами поважних причин неможливості сплачувати аліменти на період навчання сина, а його доводи з приводу того, що мати [PERSON] не працює не може бути підставою, яка звільняє батька від обов`язку сплати аліментів на період навчання, оскільки батьки в рівних частках повинні утримувати дитину. Також суд враховує, що раніше рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22.12.2017 року були стягнуті з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина на період навчання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року. Тобто судом вже визначався розмір аліментів на період навчання сина та за цей період будь-яких суттєвих змін в житті відповідача або позивачки, які б могли суттєво вплинути на зміну розміру аліментів, не відбулось. Тому суд вважає справедливим залишити зазначений розмір аліментів. За таких обставин суд вважає можливим частково задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 66,4%, що становить 558 гривень 29 коп.

Outcome: partial