Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У грудні 2017 року представник по довіреності [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся із позовом про зобовязання [PERSON] припинити будь-які незаконні дії, що порушують право власності його матері [PERSON] в т. ч. щодо земельних ділянок, що належать позивачу згідно державних актів серії ІІІ-ЗК № 030031 та серії ІІ-ЗК № 036014 та стягнення з [PERSON] на її користь 5000 грн. моральної шкоди. Заяву мотивував і обґрунтував тим, що у 2017 році Присліпська сільська рада за заявами та з ініціативи [PERSON], який працює у цій раді незаконно прийняла рішення про самовільне нібито зайняття ним земельної ділянки в урочищі «Осовня» с. Присліп, чим порушувалися права власності його матері [PERSON] Крім того [PERSON] протягом 2017 року незаконно випасав свою худобу на їхній приватизованій ділянці в урочищі «Залім», розбирав або пошкоджував огорожу та наносив іншу шкоду позивачу про що ним повідомлялися органи поліції та Присліпська сільська рада. Посилаючись на зазначені обставини та на те, що [PERSON] своїми діями протиправними, що полягала у пошкодженні огорожі та випасанні худоби на земельній ділянці завдав шкоди позивачу і внаслідок цих дій позивачка зазнала душевних страждань, тому представник позивача просив задовольнити моральну шкоду, яку оцінив у 5000 грн. і покласти зобовязання на [PERSON] припинити незаконні дії щодо земельних ділянок позивача. Судом залучено до справи третю особу без самостійних вимог Присліпську сільську раду. В суді представник позивача позов підтримав повністю. Відповідач та його представник позов заперечили повністю, про що подали відзив на позов. Третя особа письмових пояснень на позов до суду не подавала. Судом було витребувано додаткові докази, що мають значення для правильного, обєктивного і законного прийняття рішення. Вислухавши пояснення сторін та представника сторін, перевіривши та оцінивши подані докази в справі суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст. 81 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належними чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1698 га, що знаходиться в урочищі «Осовня» на території Присліпської сільської ради, Міжгірського району, Закарпатської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 036014 від 31.07.1995 року. У червні та липні 2017 року відповідач [PERSON] самовільно, протиправно відкрив ворота на огорожі на земельній ділянці [PERSON] в ур. «Осовня», запустив і випасав на цій ділянці свої корови, чим порушував права землевласника [PERSON]. Вищевстановлене підтверджується матеріалами адміністративних справ № 4 та № 6 розглянутих адміністративною комісією Присліпської сільської ради і притягнення адміністративною комісією [PERSON] за ст. 186 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді попередження. [PERSON] свою вину за ст. 186 КУпАП на засіданнях комісії визнав. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що вимога позивача [PERSON] про покладення на [PERSON] зобовязання щодо припинення незаконних ді, що порушують її право власності на земельну ділянку в ур. «Осовня» с. Присліп є підставною, обгрунтовно доведеною і такою, що підлягає до задоволення. Суд відхиляє заперечення та доводи відповідача [PERSON] що він не порушував права землевласника [PERSON] в ур. «Осовня» нібито з тих підстав, що син позивача [PERSON] [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки (громадського пасовища) в ур. «Осовня» і що він випасав корови саме на громадському пасовищі, оскільки таке спростовується матеріалами адміністративної комісії (протоколами про вчинення адміністративних правопорушень складених на [PERSON], постановами адміністративної комісії Присліпської сільської ради про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП, які [PERSON] не оскаржив і які набрали законної чинності та іншими матеріалами цих справ). Суд відхиляє доводи позивача про заподіяння відповідачем майнової шкоди йому внаслідок пошкодження огорожі та випасанні худоби на земельній ділянці, оскільки таке жодним належним доказом не підтверджено в суді. Твердження представника позивача про те, що Присліпська сільська рада відмовилася складати акти про заподіяння позивачу шкоди не знайшло свого підтвердження в суді і судом встановлено, що ні позивач ні його представник не зверталися з цього приводу до суду на бездіяльність Присліпської сільської ради. Також суд відхиляє доводи та обґрунтування позивача про порушення відповідачем його прав на землю в урочищі «Залім» с. Присліп, оскільки таке належними доказами не підтверджено в суді. Зазначені в позовній заяві позивачем рішення Присліпської сільської ради і доводи позивача, що цими рішеннями порушуються його права на земельній ділянці і що ці рішення прийнятті за сприяння відповідача суд відхиляє, як такі , що не є предметом розгляду і ґрунтуються на припущеннях. Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн. з огляду на таке. Як зазначив в позовній заяві представник позивача, що внаслідок протиправних дій [PERSON], що полягали у нібито організації прийняття незаконних рішень Присліпською сільською радою чим порушувалися права власності його матері [PERSON] (позивач по праві) на земельні ділянки, пошкодження огорожі та випасання худоби, чим завдавалася шкода майну його матері і що цими діями відповідача його мати зазнала душевних страждань та переживань не знайшло свого підтвердження в суді належними доказами, таке твердження представника позивача є голослівним і в більшій мірі є якби вимогою компенсації за існуючі тривалі неприязні стосунки між представником позивача і відповідачем через земельні питання. Як пояснив сам представник позивача, що його мати [PERSON] є престарілою, багато років останніх земельні ділянки не обробляє (не господарює на них) і не ходить на ці ділянки, що всі ці ділянки обробляє він і що саме він ставить її до відома про будь-які порушення щодо цих ділянок. Суд відхиляє матеріали, подані представником позивача на стадії розгляду справи по суті (дослідження та оцінка доказів) вважає їх неприйнятними з огляду на те, що представнику позивача не було перешкод для подачі їх на стадії підготовчого провадження. Суд оцінює і досліджує докази надані сторонами на стадії підготовчого провадження (підготовчих засідань). Оскільки позивач [PERSON] як інвалід ІІ-ї групи звільнена від сплати судового збору за подачу позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача з [PERSON] у доход держави.

Outcome: partial