Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом у якому просили висилити відповідача із кімнати [ADDRESS] у зв'язку із несплатою за проживання та комунальні послуги понад три місяці, а саме із вересня 2012 року по вересень 2013 року. та зняти його із реєстрації за зазначеною адресою у Відділі Відділу громадянства і міграції та реєстрації фізичних осіб Вишгородського РВГУМВС України в Київській області та стягнути на користь позивача заборгованість за комунальні послуги та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що гуртожиток по [ADDRESS] належить до комунальної власності Вишгородського району. Відповідач [PERSON] проживає у кімнаті [NUMBER], хоча ордеру на проживання саме в цій кімнаті немає, фактично там не проживає, має заборгованість по оплаті проживання у гуртожитку і за комунальні послуги. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі належним чином повідомлялися про час, день та місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, про час, причини неявки суду невідомі. Суд вважає, що доцільно провести заочний розгляд справи у відповідності до статті 224 ЦПК України, з урахуванням положень статті 74 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Звернувшись до суду позивач зазначив, що достатніми підставами для задоволення позову, на його думку, є заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку та по оплаті комунальних послуг. В той же час, відповідно до положення про гуртожиток, затвердженого рішенням Вишгородської районної ради від 8 жовтня 2009 року (п.7.4), особа яка має заборгованість за проживання у гуртожитку понад три місяці може бути виселена без надання іншого житлового приміщення. Крім того, представник позивача посилався на ті обставини, що відповідні правові підстави для проживання відповідача у кімнаті [ADDRESS] - відсутні, так як ордер було видано на кімнату [NUMBER] у тому ж гуртожитку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно має заборгованість по сплаті коштів за квартплату та комунальні послуги у розмірі 2845 грн. 04 коп. станом на серпень 2013 року (а.с. 7). Також, судом встановлено, що на ім'я відповідача надавався ордер на житлову площу у гуртожитку по [ADDRESS] а саме на кімнату під [NUMBER] Відомостей про надання таких документів на іншу кімнату відповідачеві у тому ж гуртожитку - матеріали справи не містять. В той же час, відповідно до статті 132 діючого ЖК України, яка безпосередньо врегульовує питання виселення із гуртожитку, передбачено наступне. Сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. З аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що жодна із підстав не може бути застосована до відповідача у справі. Тому, у задоволенні позову в частині виселення [PERSON] - суд відмовляє. Логічною та послідовною є позиція суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача із реєстрації у гуртожитку. Крім того, суд звертає увагу, що питання такого характеру вирішуються у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за наявності для того визначених законом підстав. Окремо судом звертається увага, що зазначені у позові обставини про тривалу відсутність відповідача за місцем реєстрації, може слугувати підставою для звернення до суду у відповідності до інших норм матеріального права, а саме ЖК України. В той же час, сума заборгованості за несплату за комунальні послуги підлягає стягненню з урахуванням обов'язку по сплаті таких послуг у відповідності до положень статті частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому позов в частині стягнення на користь ВРКП «Комунальник» із відповідача 2845 грн. 04 коп. Крім того, жодних доказів, які б спростовували надані представником позивача розрахунки, суду не надано. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, частково підлягає стягненню із відповідача судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial