Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

у грудні 2017 р. Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі ПАТ «[PERSON] Аваль», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі [PERSON], [PERSON], відповідачі) про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №014/15709/3659/74 від 10.09.2008 р. у сумі 13 145 доларів 72 центів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 340 846 грн. 61 коп.) та судових витрат. В обґрунтування зазначених вимог вказує, що згідно з умовами кредитного договору №014/15709/3659/74 від 10.09.2008 р. (далі кредитний договір) ПАТ «[PERSON] Аваль» надав [PERSON] кредит в сумі 18 500 доларів США строком до 10.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,85 % річних, а також комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора і виконати всі інші зобовязання в порядку і строки, визначені кредитним договором. В цей же день, 10.09.2008 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №12/122-00/066/08, відповідно до умов якого останній на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням Боржника [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору в повному обсязі цих зобовязань. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 15.06.2009 р. між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/15709/3659/74/1, якою тимчасово на період із 15.09.2009 р. по 15.06.2010 року зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті кредиту (надано Кредитні канікули). В свою чергу, відповідач [PERSON] який є фінансовим поручителем [PERSON], надав свою згоду на зміну умов кредитного договору, підписавши додаткову угоду. Крім того, 23.06.2010 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/15709/3559/74/2 від 23.06.2010 року, якою сторони домовились змінити умови погашення кредиту шляхом збільшення строку користування кредитом на 36 календарних місяців та визначили фактичну заборгованість по кредиту станом, погодили на період із 10.07.2010 року по 09.07.2011 року про зменшення щомісячного платежу. Відповідач [PERSON] який є фінансовим поручителем [PERSON], надав свою згоду на зміну умов кредитного договору, підписавши додаткову угоду. Однак відповідач [PERSON] не здійснює щомісячну сплату кредиту, її заборгованість станом на 21.07.2017 р. складає 12\~364 доларів США 41 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 320\~588 грн. 54 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3\~417 доларів США 43 центи (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 88\~608 грн.26 коп.). Крім того, відповідач [PERSON] не сплачує відсотки за користування кредитом, її заборгованість станом на 21.07.2017 р. складає 781 доларів США 31 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 20\~258 грн. 07 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 729 доларів США 70 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 18 919 грн. 90 коп.. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду і просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 12 364 доларів США 41 цент (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 320 588 грн. 54 коп.) та заборгованість за відсотками в розмірі 781 доларів США 31 цент (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 20 258 грн. 07 коп.), а разом 13 145 доларів США 72 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 340 846 грн. 61 коп.. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зважаючи на те, що копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідачами отримані не були, ухвалою суду від 21.02.2018 р. розгляд справи було відкладено на 27.03.2018 р. Судове засідання 23.03.2018 р. не відбулось в звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON]подано суду заяву про визнання позову (вх..№6074 від 26.04.2018 р.), а інший відповідач [PERSON] будучи повідомленим належним чином про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній доказами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/151709/3659/74, згідно з умовами якого згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором (п. 2.1 кредитного договору), а.с.17-25. Відповідно до п.1.2.1 кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 13,85% річних. Пунктом 3.3 вказаного кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтичних платежів у порядку, визначеному статтею 7 цього Договору. Згідно з п.9.1 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на день предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (у тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Відповідно до пункту 9.2 кредитного договору кредитор вправі предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців. Пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобовязань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її предявлення. Відповідно до п.15.5 кредитного договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням кредитного договору останній засвідчив, що йому зрозуміло і він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення майнового стану позичальника. На виконання умов договору позивач шляхом безготівкового перерахував суму кредиту 18\~500 доларів США на поточний рахунок позичальника [PERSON], що підтверджується випискою по рахунку від 13.07.2017 р. та меморіальним валютним ордером №OFVР51307 від 10.09.2008 р. (а.с.45,46). Крім того, 10.09.2008 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №12/122-00/066/08 (далі договір поруки), відповідно до умов якого поручитель ([PERSON]А.) на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по зобовязанням Боржника [PERSON], які виникають із умов кредитного договору вищезгаданого кредитного договору, а саме: повернути кредит в розмірі 18500 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобовязаннями (всіх зобовязань боржника перед банком по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають з положень кредитного договору). У випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитними договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків (а.с.49-52). 15.06.2009 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/152709/3659/74/1 (далі Додаткова угода №1) з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, якою сторони погодили тимчасово з 15.06.2009 року по 15.06.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті кредиту (надати позичальнику кредитні канікули). В свою чергу, відповідач [PERSON] який є фінансовим поручителем [PERSON], надав свою згоду на зміну умов кредитного договору, підписавши додаткову угоду. (а.с.31-36). Також, 23.06.2010 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/15709/3559/74/2 від 23.06.2010 року, якою сторони домовились змінити умови погашення кредиту шляхом збільшення строку користування кредитом на 36 календарних місяців та визначили фактичну заборгованість по кредиту станом, погодили на період із 10.07.2010 року по 09.07.2011 року про зменшення щомісячного платежу. Відповідач [PERSON] який є фінансовим поручителем [PERSON], надав свою згоду на зміну умов кредитного договору, підписавши додаткову угоду (а.с.37-44). У звязку з тим, що відповідачем [PERSON] не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору позивачем їй було направлено вимогу вих.№114/5-100641 від 19.07.2017 року про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором на дві адреси відповідача, однак останньою вона не виконана. Зазначені вимоги повернуті банку з відмітками поштового відділення про причини невручення: за закінченням строку зберігання (а.с.53-57). Крім того, позивач також направив відповідачу [PERSON] як поручителю [PERSON] вимогу вих.№114/5-100642 від 02.03.2017 року про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, однак [PERSON] вона не виконана. Зазначена вимога не була вручена останньому, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та конверт, повернуті банку з відміткою поштового відділення про причини невручення: за закінченням строку зберігання (а.с.58,59,60). Таким чином, відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит та проценти за його користування не сплатила, незважаючи на отримання вимоги про сплату заборгованості по кредиту та попередження позивача про вжиття заходів із примусового стягнення заборгованості. Станом на 21.07.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 12\~364 доларів США 41 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 320\~588 грн. 54 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3\~417 доларів США 43 центи (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 88\~608 грн.26 коп.), а також заборгованість за відсотками на суму 781 доларів США 31 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 20\~258 грн. 07 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 729 доларів США 70 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 18 919 грн. 90 коп. (розрахунок а.с.9-14). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобовязанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Статті 47 та 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю№15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю№15-93 від 19.02.1993 року передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Позивачем надано банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл на право здійснювати банківські операції, визначені пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с.67-70). Отже, суд вважає, що відповідно ст.ст.32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.1, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю №15-93 від 19.02.1993 року банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ПАТ «[PERSON] Аваль» мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі відповідача. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі змістом ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки відповідач порушує умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, то у суду наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по несплаченим кредиту та відсотках. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, із відповідачів на користь позивача підлягає достроковому солідарному стягненню заборгованість за кредитним договором №014/151709/3659/74 від 10.09.2008 року в сумі 13 145 доларів США 72 центи (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 21.07.2017 року становить 340 846 грн. 61 коп.), в тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 12 364 доларів США 41 цент (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 21.07.2017 року становить 320 588 грн. 54 коп.) та заборгованість за відсотками в розмірі 3 417 доларів США 43 центи (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 21.07.2017 року становить 88 608 грн. 26 коп.). Витрати по сплаті судового збору в сумі 5 112 грн. 70 коп. покласти на відповідачів. На підставі ст.ст. 192, 526, 533, 610, 611, 612, 617, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved