Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У грудні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, яким, з посиланням на ст. 64, 65, 106 ЖК УРСР, просив встановити факт проживання його з повнолітнім сином - інвалідом 3 групи з січня 2010 р. по день смерті останнього [INFO]. у неприватизованій квартирі [ADDRESS], яку той використовував в якості наймача, однією сім'єю та визнати за ним право користування квартирою. Ухвалою суду від 16 січня 2014 р. до участі в справі залучено співвідповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради (а.с.32). В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримав, пояснив, що після відселення його сина з належної йому частини житлового будинку для зносу, йому була виділена для проживання однокімнатна спірна квартира, але синові ця квартира повинна була бути оформлена одразу у власність, а не в найом. Також пояснив, що проживав з сином, з дружиною по черзі постійно відвідували сина і ночували з ним у зв'язку з погіршенням стану його здоров'я. У зв'язку з похилим віком його та дружини, за життя сина опіку над ним не встановлювали. Представник відповідачів та третьої особи Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради проти задоволення позову заперечувала. Третя особа [PERSON] вважала за необхідне позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Згідно копії договору дарування від 30 вересня 1993 р., виписки з протоколу засідання правління ВАТ « Миколаївський домобудівний комбінат» від 22 травня 2000 р., вбачається, що [PERSON] належало 35/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], а у зв'язку з потребою знести цю нерухомість, правління ВАТ «Миколаївський домобудівний комбінат» своїм рішенням вирішив передати взамін [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], що будувався (а.с. 50-52). У відповідності до копії ордеру №803 від 29 листопада 2000 р., виданого виконкомом Миколаївської міської ради на підставі рішення №623 від 29 вересня 2000 р., [PERSON] на склад сім'ї 1 особа передана в користування квартира [ADDRESS], де він був зареєстрований з 22 грудня 2000 р. і по день смерті [INFO]. одноособно (а.с.5, 6, 37, 38, 39). Дана квартира є комунальною власністю Миколаївської міської ради, доказів на те, що за життя [PERSON] звертався із заявою про передання квартири йому у власність в порядку приватизації судом не здобуто (а.с.63). [PERSON] за життя була надана 3 група інвалідності (а.с.5, 54). Позивач разом з дружиною [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] і зареєстровані за даною адресою з 1965 р. (а.с.64 - 67). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Позивач має інше постійне місце проживання - квартиру [ADDRESS] на праві власності, де й зареєстрований. Із пояснень позивача, третьої особи [PERSON], допитаних свідків, вбачається, що під постійним проживанням із сином і користуванням даною квартирою, позивач та його дружина фактично мають на увазі здійснення ними догляду по черзі за хворим сином за місцем його проживання з 2010 р., без втрати зв'язку з власною квартирою, де проживали у вільний від догляду за сином час, письмового дозволу [PERSON] на вселення до квартири вони не мають. Такі обставини використання позивачем приміщення вказаної квартири не утворюють у сукупності підстав для визнання позивача членом сім'ї наймача - померлого [PERSON], а відповідно, надання йому права користування квартирою. Вимога [PERSON] про встановлення факту проживання з сином однією сім'єю не є належним та самостійним способом захисту, оскільки притаманний сімейному законодавстві, а не житловому, а по суті позовних вимог є підставою вимоги про визнання за позивачем права користування квартирою. Отже у задоволенні позову слід відмовити повністю. Належним відповідачем з огляду на зміст ст. 16 ЖК УРСР є виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Судовий збір позивачу згідно ст. 88 ЦПК України не відшкодовується.

Outcome: dismissed