Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - орган опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що він є дідом малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьками дівчаток є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2009 року. Діти з 15 березня 2016 року проживають з позивачем та його дружиною [PERSON] у с. Нивра Борщівського району Тернопільської області, знаходяться на їхньому утриманні, тут і відвідують навчальні заклади. Відповідачі на даний час проживають в м. Ізяслав Хмельницької області, зловживають спиртними напоями, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дітей не займаються, їх життям, здоров'ям та навчанням не цікавляться, не відвідують їх, не проявляють жодної зацікавленості у їхній подальшій долі, не надають матеріальної підтримки. Зважаючи на викладені обставини, [PERSON] згідно уточнених позовних вимог просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з відповідачів на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи орган опіки і піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представники третіх осіб органу опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області Бородін М. О., а також органу опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області Палига В. В. уточнені позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні. [PERSON] зазначив, що хоче спілкуватися з дітьми, любить їх, однак на даний час не має постійного місця роботи, через що і не може забрати дітей до себе та належно забезпечити їх матеріально. Також вказав, що на дні народження дітей пересилав кошти поштою. Пояснив, що періодично телефонував позивачу, щоб поспілкуватися з дітьми, однак останній спілкування не дозволив. З відповідачкою [PERSON] не проживає разом, та взагалі з нею не спілкується. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 07 травня 2009 року за актовим записом № 52. Від шлюбу відповідачі мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 07 травня 2009 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 19 листопада 2009 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 14 лютого 2012 року, свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] виданим Ниврянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області 01 липня 1981 року. Як встановлено в судовому засіданні, 17 червня 2015 року мати малолітніх дітей [PERSON] звернулася із заявою до служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, у якій просила влаштувати доньок до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство», як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв'язку з важким матеріальним становищем. [PERSON] та [PERSON] з 17 червня 2015 року по 15 березня 2016 року проходили курс реабілітації у вказаному центрі. Зазначене підтверджується копією заяви [PERSON] від 17 червня 2015 року, клопотанням про надання направлень на влаштування дітей до центру № 384/01-33/2015 від 16 червня 2015 року, направленнями до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» № 213 та № 214 від 17 червня 2015 року. З акту обстеження умов проживання від 12 червня 2015 року вбачається, що стосунки у родині [PERSON] незадовільні. Батьки дітей періодично вживали алкогольні напої, вчиняли сварки, обоє ніде не працювали, мали матеріальне забезпечення лише від соціальних виплат. Згідно з повідомленням Ізяславського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 172/01-17 від 12 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] з травня 2014 року по травень 2015 року перебували під соціальним супроводом центру. За даний період було відзначено низький рівень виховного потенціалу родини, ухилення їх від батьківських обов'язків, дисгармонію подружніх стосунків, зловживання спиртними напоями, що призводило до частого насильства в родині. До порад та рекомендацій спеціалістів центру батьки не дослухалися та не виконували їх. Під час перебування дітей в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей «Щасливе дитинство» Ізяславським центром 04 вересня 2015 року, 25 вересня 2015 року та 09 жовтня 2015 року було здійснено соціальні інспектування сім'ї [PERSON]. Було встановлено, що [PERSON] відсутня за місцем проживання, [PERSON] знаходився у стані алкогольного запою. 25 вересня 2015 року у будинку сталася пожежа, шибки вибиті, меблі згоріли, продукти харчування відсутні. Батько дітей [PERSON] зазначив, що має бажання повернути дітей, однак висунутих вимог для покращення умов проживання в родині не виконав, відмовився від лікування від алкозалежності, не працевлаштувався. На момент проведення соціальних інспектувань центром було встановлено, що елементарні умови для проживання дітей в родині відсутні. У відповідності до наявних у матеріалах справи актів обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] від 30 червня та 27 серпня 2015 року, складених комісією служби у справах дітей Ізяславської РДА Хмельницької області, при проведенні обстежень з'ясувалось, що батьки не прагнуть виправитись, продовжують вживати алкогольні напої, вести антигромадський спосіб життя, на роботу не влаштовуються, за майбутнє дітей не турбуються, їхнє помешкання перебуває у занедбаному стані. Проведена з ними профілактична робота не дала позитивних результатів. З відомостей, наданих центром соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» за № 14 від 18 січня 2016 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово відвідували дітей у центрі, однак практично кожного разу приїздили з ознаками алкогольного сп'яніння, профілактичні бесіди з боку адміністрації про недопустимість відвідування дітей у такому стані належного результату не дали. Під час відвідувань батьки привозили дітям гостинці, одяг, взуття, цікавилися їх здоров'ям, поведінкою, розвитком. З виписки № 2328 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] з 26 листопада по 03 грудня 2015 року проходила лікування у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром активної залежності». Виписана у задовільному стані. Надалі малолітні [PERSON] та [PERSON] на підставі висновку органу опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 15 березня 2016 року № 78/32-35-566/2016 були передані матері [PERSON] для подальшого виховання за адресою: с. Нивра Борщівського району Тернопільської області у зв'язку з покращенням умов для проживання, утримання та розвитку дітей. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Скала-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області за № 445 від 28 липня 2017 року, вбачається, що діти на даний час фактично мешкають у [ADDRESS] разом з дідусем та бабусею. Зазначене також підтверджуються актами обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача [PERSON], складеними комісією депутатів Скала-Подільської селищної ради 05 квітня 2016 року та 28 липня 2017 року. З даних актів вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із дідом [PERSON] та бабою [PERSON] у будинку, що в с. Нивра Борщівського району Тернопільської області. В приміщенні створені належні умови для їхнього проживання. З 15 березня 2016 року діти знаходяться на повному забезпеченні діда та баби. Згідно з повідомленням служби у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 178/01-05 від 15 квітня 2016 року умови проживання дітей [PERSON] та [PERSON] задовільні, тому взяття на їх облік є недоцільним. Згідно з характеристикою, виданою Скала-Подільською селищною радою за № 122 від 28 липня 2017 року на [PERSON], [INFO], останній є пенсіонером, на даний час ніде не працює, веде особисте підсобне господарство. Разом із дружиною [PERSON] виховують та мають на утриманні двох своїх внучок. За час проживання в с. Нивра [PERSON] в громадських місцях поводив себе добре, скарг від жителів села на нього не надходило, до кримінальної відповідальності не притягувався. З відомостей, наданих Ниврянським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний заклад «Сонечко» за № 73 від 28 липня 2017 року, вбачається, що [PERSON] переведена до закладу в 2 клас з Полонської ЗОШ І-ІІІ ст. № 4 16 березня 2016 року, а [PERSON] зарахована у різновікову групу ДНЗ «Сонечко» з 16 березня 2017 року. За час перебування дітей у НВК батьки жодного разу не навідувалися, не цікавилися навчанням та поведінкою дітей навіть у телефонному режимі. На усі виховні заходи, свята дівчаток приводять дідусь чи бабуся. Зі слів дітей, ні тато, ні мама до них не приїздять, не дзвонять, усі покупки здійснюють також дідусь з бабусею. Дівчатка завжди охайні, доглянуті, життєрадісні, активні, здібні до навчання, гарно співають. Зазначене також підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, [PERSON] вказала, що вона працює вчителем у школі, у якій навчається [PERSON]. Дитина ввічлива, вихована, завжди має охайний та гарний вигляд. До шкоди дівчинку привозять на автомобілі дідусь з бабусею, цікавляться її навчанням. Батьків [PERSON] жодного разу не бачила, знає із розмов дівчинки, що останні взагалі ніколи не приїздять в гості, нічим не допомагають. Свідок [PERSON], яка працює вихователем дитячого садочка, що відвідує [PERSON], пояснила суду, що матір дівчинки [PERSON] не бачила з серпня 2016 року, батько [PERSON] взагалі ніколи не приїздив. Піклуються про дитину виключно дідусь з бабусею. Свідок [PERSON], яка є сусідкою родини [PERSON], зазначила, що в 2016 році діти разом із [PERSON] приїхали в село до батьків на постійне проживання, через деякий час мати дівчаток поїхала десь на роботу і більше ніколи в село не приїздила. Зі слів дітей знає, що батьки не приїздять, не телефонують, хоча діти хотіли б з ними спілкуватися. Згідно з актом обстеження умов проживання від 06 березня 2018 року, складеного службою у справах дітей Ізяславської РДА Хмельницької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] умов для розвитку та проживання доньок не створили, продовжують вживати алкогольні напої, життям та здоров'ям дітей не цікавляться, на шлях виправлення не стали, ведуть антигромадський спосіб життя, за майбутнє дітей не турбуються. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області за № 42/32-13-709/2018 від 14 березня 2018 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Ізяславській районній державній адміністрації від 13 березня 2018 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON], які на даний час проживають в сім'ї дідуся [PERSON] в с. Нивра Борщівського району Тернопільської області, та стягнути аліменти на утримання дітей. До аналогічного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їхніх малолітніх дітей дітей прийшов також орган опіки і піклування Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, надіславши відповідний висновок від 04 квітня 2018 суду № 01-506/2-23. Згідно з ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції) держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 статті 155 СК України визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 з наступними змінами, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що з 2016 року, коли діти почали проживати разом з дідусем, відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків, не доглядають за доньками, не займаються їх вихованням, піклуванням про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не забезпечують їх матеріально, жодного разу не відвідали доньок, за весь час перебування дітей у позивача відповідачі взагалі не зверталися до органу опіки для вирішення питання повернення дітей у сім'ю, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав. Доводи відповідача [PERSON] про те, що відсутні підстави для висновку про його самоусунення від виконання батьківських обов'язків щодо доньок, не заслуговують на увагу. Ухилення обох відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] та свідоме нехтування ними підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами - письмовими доказами та показаннями свідків, зазначеними вище. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь - яких об'єктивних обставин та поважних причин, які б перешкоджали відповідачам у виконанні ними батьківських обов'язків по відношенню до доньок. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проявила повну бездіяльність по відношенню до свого обов'язку по утриманню та вихованню власних дітей, не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Відповідач [PERSON], заперечивши проти позову, посилається на значну віддаленість тимчасового місця проживання дітей, а також відсутність у нього постійної роботи, однак зазначені обставини не заслуговують на увагу, оскільки він міг з 2016 року офіційно працевлаштуватися та відвідати доньок за місцем їх проживання або навчання, але цього не зробив. Посилання [PERSON] на те, що позивач не дозволяє йому спілкуватись з дітьми необґрунтовані, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження цієї обставини. Також відповідачем не надано будь-яких доказів наявності у нього умов для проживання з дітьми та коштів на їх утримання. Більше того, матеріалами справи підтверджується, що протягом тривалого часу [PERSON] не вжив жодних заходів для створення за місцем його проживання умов для розвитку та виховання дітей, а тому його доводи щодо наявності наміру самостійно їх виховувати та утримувати є голослівними. Фіскальні чеки про надсилання позивачу грошових переказів у дні народження доньок на суму 310 грн. кожній є єдиними доказами, на які посилається [PERSON] на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків. Однак, такі докази не спростовують факту його ухилення від піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя. Такі кошти не можуть забезпечити необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не підтверджують факту спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не створюють умов для отримання ними освіти. Слід також зазначити, що згідно з ст. 169 СК України у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким правом можуть скористатися відповідачі після вжиття ними відповідних заходів. Сам факт заперечення відповідачем [PERSON] проти позову за умови відсутності будь - яких активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті доньок не свідчить про прояв інтересу до дітей та бажання виконувати обов'язки з їх виховання. У відповідності до положень ст. 167 Сімейного кодексу України, оскільки відповідачі позбавлені батьківських прав, а діти проживають разом із дідусем, суд вважає за доцільне передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] їх дідові [PERSON] Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідачів постійного місця роботи, суд прийшов до висновку, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно та до їх повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved