Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по віку, призначену відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. п. 6.2. п. 6 постанови правління Пенсійного фонду України від 09 липня 2015 року №12-1 «Про підсумки роботи органів Пенсійного фонду України за І півріччя поточного року» щодо організації роботи по документальній перевірці даних електронних реєстрів та пенсійних справ, відібраних за результатами співставлення даних про заробітну плату, використаних для призначення (перерахунку) пенсій, з наявними даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, на виконання наказу Пенсійного фонду України №140 від 25.08.2015 року та наказу головного управління ПФУ в Закарпатській області №82 від 31.08.2015 року, управлінням проводились перевірки за результатами співставлення даних в автоматизованих системах. Вказує, що під час проведення інвентаризації пенсійної справи [PERSON] було встановлено наступне. При проведенні звірки баз даних автоматизованої обробки пенсійної документації та реєстру застрахованих осіб виявлено розбіжності, які призвели до переплати пенсії. Сума безпідставно виплачених коштів за період з 01.05.2012 року по 31.12.2015 року року становить 1297,12 грн., згідно з розрахунком за пенсійною справою № 187501. Відповідно до пункту 4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Зазначає, що стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює перелік майна, яке, незважаючи на відсутність підстав для його набуття, не підлягає поверненню особі, що його втратила. Відповідно до пункту 1 цієї статті, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2)інше майно, якщо це встановлено законом. Тобто, однією з умов, за якою перелічене вище майно не підлягає поверненню, є те, що така виплата не є наслідком рахункової помилки з боку фізичної або юридичної особи, яка виплатила ці суми набувачу. Пояснює, що законодавство в даний час не містить визначення поняття «рахункова помилка», цією категорією оперують на практиці. До рахункових помилок прийнято відносити помилки в нарахованих сумах, які виникли в результаті неусвідомлених дій або випадком подій і виявлення яких не вимагає правової оцінки, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп'ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Лічильною (рахунковою) помилкою у постанові від 24.12.1999 № 13 Верховний Суд України називає неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. І додає, що не можуть вважатися такими помилками пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Також зазначає, що управління зверталось до відповідача з листом, в якому повідомлялось про переплату пенсії. Однак, дане звернення відповідачем було проігноровано та в добровільному порядку погашення заборгованості, яка виникла внаслідок переплати пенсії, не відбулося. Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» наказу головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від січня 2016 року № 3 «Про затвердження голів комісій з припинення юридичних осі проведено реорганізацію шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Ужгороді Закарпатської області й управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області та утворення Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області. При цьому повідомляє, що Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області є правонаступником управління Пенсійного фонду Україні м. Ужгороді Закарпатської області. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з громадянина [PERSON] на користь Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області матеріальну шкоду в сумі 1292,86 гривень. 27.09.2017 року - відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду пояснення, в яких зазначив, що твердження про те, що він завдав матеріальних збитків Пенсійному фонду є абсурдним, так як він не має відношення до відомостей про зарплату, з якої нараховувалася його пенсія і до нарахування її розміру. Вказує, що ці відомості бралися з ІНДАІ або з місця роботи. Він не знає формули, за якою нараховується пенсія та не має відношення до розбіжностей, які призвели до переплати пенсії, по-друге, шкода завдана Пенсійному фонду виникла не з його вини, а тому згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від відшкодування, якщо шкода завдана не з її вини, по-третє, твердження про те, що він проігнорував виклик до Пенсійного фонду є неправдивим. Вказує, що 2015 року інспектор Пенсійного фонду викликала його до Пенсійного фонду і він негайно з'явився. Йому повідомили, що виникла помилка в нарахуванні його пенсії і вона буде зменшена приблизно на 20 грн., з чим він погодився. Окрім того, йому повідомили про переплату в 1297 грн., яку потрібно повернути, однак, він сказав, що зараз не має змоги це зробити, так як за 45 років трудового стажу і додатково 12 років викладацької роботи в УжНУ він має пенсію 1695 грн. Враховуючи наведене, заперечує проти позову та просить суд відмовити у позові. У даному судовому засіданні представник позивача Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по віку, призначену відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 26.12.2015 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідно до п. п. 6.2. п. 6 постанови правління Пенсійного фонду України від 09 липня 2015 року №12-1 «Про підсумки роботи органів Пенсійного фонду України за І півріччя поточного року» щодо організації роботи по документальній перевірці даних електронних реєстрів та пенсійних справ, відібраних за результатами співставлення даних про заробітну плату, використаних для призначення (перерахунку) пенсій, з наявними даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, на виконання наказу Пенсійного фонду України №140 від 25.08.2015 року та наказу головного управління ПФУ в Закарпатській області №82 від 31.08.2015 року, управлінням проводились перевірки за результатами співставлення даних в автоматизованих системах. Судом встановлено, що під час проведення інвентаризації пенсійної справи [PERSON] було виявлено розбіжності, які призвели до переплати пенсії, сума безпідставно виплачених коштів за період з 01.05.2012 року по 31.12.2015 року становить 1297,12 грн., згідно з розрахунком за пенсійною справою № 187501. Судом також встановлено, що Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зверталось до відповідача з листом № 5442/03, в якому повідомлялось про переплату пенсії. Відповідно до пункту 4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. За п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законом визначено дві умови, за наявності яких можливе повернення надміру сплаченої суми пенсії: по-перше, якщо така виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум та наявність рахункової помилки покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові, стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями чи підроблених документів тощо). Позивачем не надано, а судом не встановлено жодних доказів зловживань з боку відповідача [PERSON], що стверджували б про його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та отриманні надмірної суми пенсії. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була виплачена позивачем відповідачу, також не знайшли свого підтвердження. Окрім того, оскільки у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України законодавець чітко визначає характер помилки, яка може бути підставою для повернення коштів, а саме - рахункова помилка, то можна дійти висновку, що не всі помилки є підставою для повернення надміру сплачених пенсій, а лише ті, які пов'язані з помилками у розрахунках (арифметичні). Як вбачається з п. 24 Постанови від 24.12.1999 № 13 Верховного Суду України, до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Водночас, до позовної заяви не долучено доказів, зокрема, висновку ревізії, акту перевірок чи службового розслідування, на підставі яких є можливим встановлення причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та інтерпретації такої саме рахунковою помилкою. Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з неї надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. Крім того, у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04, остаточне рішення від 20.01.2012 року) Європейський суд з прав людини у пункті 71 рішення вказав: «… потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 30 жовтня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 30 жовтня 2017 року. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed