Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом про поділ майна подружжя, у якому зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1979 року по 12 червня 2013 року, під час якого за спільні кошти ними було придбано: гараж № 713, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Металургів, обслуговуючий гаражний кооператив «Металург»; автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; побудовано житловий будинок за адресою: Київська область, Броварський район, с. Підлісся, вул. Дружби, 83, який не прийнятий в експлуатацію, а тому право власності ні за ким не зареєстровано. Посилаючись на те, що добровільно поділити зазначене майно вони не можуть, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Підлісся, вул. Дружби, 83; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини гаражу № 713 у розмірі 24800 грн та 1/2 частини автомобіля «Chevrolet Aveo SF69Y» у розмірі 43650 грн, визнавши за [PERSON] право власності на це майно. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] предявив зустрічний позов про поділ майна подружжя, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: виділити йому у власність будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Підлісся, вул. Дружби, 83, стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 28060,20 грн замісь її частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та обладнання; виділити йому у власність гараж № 713 та автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», стягнувши з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього майна; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину кімнати № 105 в гуртожитку по вул.. Гагаріна, 2-а в м. Бровари Київської області, які були придбані [PERSON] після розірвання шлюбу, але за спільні кошти. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник підтримали зустрічний позов з підстав. викладених у позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1979 року по 12 червня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 328100 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОК № 089429. Під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано: гараж № 713, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Металургів, обслуговуючий гаражний кооператив «Метаплург», вартістю 49600 грн; автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 87300 грн; побудовано житловий будинок за адресою: Київська область, Броварський район, с. Підлісся, вул. Дружби, 83, який не прийнятий в експлуатацію. Вартість гаража та автомобіля визначена за погодженням сторін. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст.. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на наведене та враховуючи згоду [PERSON] на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на гараж та автомобіль та внесення [PERSON] на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, як за первісним так і за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] права власності на гараж та автомобіль і стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації, підлягають задоволенню. У пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. З огляду на наведене та враховуючи, що право власності у сторін на побудований житловий будинок по вул. Дружби, 83 в с. Підлісся не виникло, а будівельні матеріали та обладнання, які використані в процесі будівництва не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, а також відсутність згоди [PERSON] на тримання грошової компенсації вартості будівельних матеріалів і обладнання та не внесення [PERSON] на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведене та враховуючи відсутність належних доказів щодо придбання за спільні кошти подружжя квартири [ADDRESS] та кімнати № 105 в гуртожитку по вул. Гагаріна, 2-а в м. Бровари Київської області, суд не вбачає підстав для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю сторін, а тому не враховує його при поділі. На підставі викладеного та

Outcome: partial