Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 01.06.2016 по 31.08.2017 працювала на посаді головного економіста ДП «Скадовський морський торгівельний порт». В день звільнення роботодавець видав позивачу трудову книжку та довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, але остаточний розрахунок було проведено лише 04.12.2017. В звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15345,50 грн. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до наданої заяви просив розглянути справу за її відсутності. Просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про місце, дату, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП є тривалим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, в тому числі й за рішенням суду. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП, є підставою для відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до трудової книжки БТ №0203006 виданої на імя [PERSON], запис №27, вона 01.06.2016 призначена на посаду головного економіста ДП «Скадовський морський торгівельний порт» згідно наказу №106 від 31.05.2016 р., а відповідно до запису №28 її звільнено за угодою сторін 31.08.2017 на підставі наказу №271 від 28.08.2017 (а.с.3-4). Відповідно до довідки ДП «Скадовський морський торгівельний порт» №809 від 31.08.2017 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 31.08.2017 становить 23387,67 грн. (а.с.5) Позивач стверджує, що останню виплату заборгованості по заробітній платі він отримав 04.12.2017 року, на підтвердження чого надав виписку по власному картковому рахунку (а.с.7), на що відповідач заперечення не надав. Відповідно до довідки відповідача від 13.12.2017 року № 1179 середньоденна заробітна плата позивача з розрахунку на календарні дні на дату звільнення складав 163,25 грн. (а.с.8). Таким чином, оскільки середньоденна заробітна плата розрахована на календарний день, строк затримки розрахунку складається за період з 01.08.2017 року до 04.12.2017 року 94 календарних днів. 94 днів х 163,25 = 15342,50 грн. Даних щодо наявності спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних працівникові сум, судові не надано. З відповідача також підлягає стягненню сплачений судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved