Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У грудні 2018 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дітей, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів в розмірі - 94 952,93 гривень, пеню в розмірі - 9 805,76 гривень, 3% річних в розмірі - 6 894,76 гривень та індекс інфляції у розмірі - 274,78 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві перебував виконавчий лист № 2-2870-1 від 26 вересня 2003 року, виданий Солом`янським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей ( [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ) у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Виконавче провадження № 2984764. 23 квітня 2014 року державним виконавцем Колодчуком Сергієм Вікторовичем було проведено дії стосовно винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент вчинення дії), з підстави - закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. При цьому, згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам № 3/33 від 07 квітня 2014 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 квітня 2014 року склала - 94 952 грн. 93 коп. Зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі на утримання дітей, в зв`язку з чим і виникла заборгованості по сплаті аліментів. Вказані вище обставини і змусили позивача звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням до суду не надходило. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 16 грудня 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року у справі № 2609/29116/12 р., провадження 2-659/13 р. було розірвано шлюб, зареєстрований між Позивачем та Відповідачем 16 грудня 1989 року у відділі запису актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (актовий запис № 2287). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку, [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 2984764 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим листом № 2-2870-1 від 26 вересня 2003 року, виданим Солом`янським районним судом аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 23 квітня 2014 року державним виконавцем Колодчуком Сергієм Вікторовичем було проведено дії стосовно винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону до 06 листопада 2016 року), з підстави - закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Заборгованість по виплаті аліментів станом на 23 квітня 2014 року становила - 94 952 грн. 93 коп (підтверджується довідкою розрахунку заборгованості по аліментам № 3/33 від 07 квітня 2014 року. Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем позивачу добровільно. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зокрема ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв`язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Поряд з цим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на ім`я Позивача зі сторони Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві було направлено роз`яснення № 15008/03-31 від 07 квітня 2014 року № 3/33, в якому було зазначено, що Позивач, як одержувач аліментів має право на звернення до суду із позовною заявою про стягнення із боржника заборгованості (згідно довідки розрахунку) по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та індексації, розмір яких визначається судом за заявою стягувача згідно ст. ст. 184, 196 Сімейного кодексу України. В якості додатків до роз`яснення повинні були б направлені наступні документи: копія постанови про відкриття виконавчого провадження; копія виконавчого документу; довідка розрахунок заборгованості по аліментам. Однак, як встановлено матеріалами справи, на ім`я Позивача надійшов лист лише з даним роз`ясненням та довідкою розрахунку заборгованості по аліментам, а інших документів, вказаних в додатках, Позивач не отримувала. Так, 14 листопада 2018 року на адресу Начальника Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було направлено адвокатський запит № 14/11, в якому прохалося: 1) надати інформацію, станом на 14 листопада 2018 року - чи перебуває на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві виконавчий лист № 2-2870-1 від 26 вересня 2003 року (ВП № 2984764), виданий Солом`янським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дітей повноліття; 2) надати інформацію, станом на 14 листопада 2018 року - на якій стадії ВП № 2984764-; 3) надати інформацію, станом на 14 листопада 2018 року - чи в повному обсязі виконані виконавчі дії по ВП № 2984764; 4) одночасно надати копію виконавчого листа № 2-2870-1 від 26 вересня 2003 року (ВП № 2984764), виданого Солом`янським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дітей повноліття. З відповіді від 23 листопада 2018 року, наданої на адвокатський запит № 14/11 від 14 листопада 2018 року, вбачається: - що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень (надалі - Системи) у відділі на виконанні перебував виконавчий лист № 2-2870-1 від 26 вересня 2003 року, який був виданий Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у період з 07 жовтня 2003 року по 23 квітня 2014 року; - згідно відомостей системи, державним виконавцем Колодчуком Сергієм Дмитровичем 23 квітня 2014 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року); - таким чином, надати більш детальну інформацію щодо проведених виконавчих дій, Відділ не моє можливості оскільки згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», а саме розділу ХІ п. 2 Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця , становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік - виконавче провадження знищено. Отже, судом достеменно встановлено, що в рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів поза межами виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Таким чином, виходячи з положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», у контексті обставин даної справи, факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця, може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права [PERSON] є незахищеними, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів не перебуває на виконанні у виконавчій службі, а обчислена державним виконавцем заборгованість не підлягає стягненню у рамках знищеного виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. За таких обставин, у суду наявні всі правові підстави вважати порушеним право позивача на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. ст. 194-195 СК України, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. Також позивач в своїй позовній заяві вказувала на той факт, що у зв`язку із виниклою заборгованістю по аліментах відповідача, вона має право на стягнення з останнього неустойки (пені). Позивачем здійснено розрахунок пені, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) зі сплати аліментів проведеного позивачем (доданий до заяви), розмір пені складає 9 805,76 грн. Частиною 1, 2 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18. Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом перевірено правильність обчислення розміру неустойки (пені), яка визначена у відповідності з приписами ст. 196 СК України, а також відповідає правовій позиції Верховного Суду. Враховуючи те, що відповідач не виконує покладені на нього судовими рішеннями зобов`язання зі сплати аліментів на утримання їх спільних дітей, що призвело до наявності в останнього боргу в зазначеній позивачем сумі, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд приходить до висновку про підставність вимог по стягнення неустойки та необхідність їх задоволення. Окрім цього, що стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів, то вони також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини та юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказане свідчить, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених законодавством. Правова позиція Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року по справі № 335/9329/17 та постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів в розмірі 6 894,76 грн та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів в розмірі 274,78 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1 119,29 грн.

Outcome: approved