Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), 500грн. на додаткові витрати та на своє утримання 500грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого батько коштів не надає; за неповнолітнім сином вона здійснює догляд до шести років, через що не працює, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, окрім того, зазначила, що їх син часто хворіє та за станом здоров'я постійно потребує лікування, через що потрібні додаткові витрати. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач - позов визнав в частині щомісячного стягнення з нього на утримання їх неповнолітнього сина аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до повноліття сина, проти решти вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Згідно ст.84ч.ч.3,6 Сімейного кодексу України і в разі розірвання шлюбу дружина, з якою проживає дитина із вадами фізичного або психічного розвитку, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною шести років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю, окремо від батька. Угоди щодо утримання дитини сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини до її повноліття суд враховує, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, відповідач за віком та станом здоров'я є працездатним. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підтвердження підстав решти вимог позивачем надані копії медичної довідки від 23.02.2014р., виписки із медичної карти хворого №13293, виписки із історії хвороби дитини від 20.11.2014р. Наведені докази не доводять наявність того, що мають місце додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, чи дитина потребує догляду матері через фізичні або психічні вади. Отже, у задоволенні решти вимог за недоведеністю слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial