Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що 19.03.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав [PERSON] 950 доларів США та 108 євро, а відповідач зобов`язався їх повернути до 01.09.2019 року. Підтвердженням укладення договору позики є розписка відповідача від 19.03.2019 року, яка знаходиться у позивача. Не зважаючи на наведене, відповідач свого зобов`язання не виконав, позику у встановлений строк не повернув, а тому просить стягнути з [PERSON] 950 (дев`ятсот п`ятдесят) доларів США та 108 (сто вісім) євро боргу за договором позики від 19.03.2019 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів, наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи, виходячи з положень ст. 130 ЦПК України, повідомлений належним чином. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 16 вересня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху, надано позивачу строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 95, 175, 177 ЦПК України, - десять днів з дня вручення ухвали. 08 жовтня 2019 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. 28 жовтня 2019 року судом відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 19 листопада 2019 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, перше судове засідання по справі було відкладено на 10 год. 00 хв. 05 грудня 2019 року у зв`язку з першою неявкою в судове засідання відповідача. Ухвалою від 19 листопада 2019 року доручено Тернопільському міськрайонному суду забезпечити проведення відеоконференції з позивачем. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.5-7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. З оригіналу розписки від 13.03.2019 року, наданою суду позивачем та долученої до матеріалів справи, вбачається, що відповідач одержав в борг від [PERSON] 950 (дев`ятсот п`ятдесят) доларів США та 108 (сто вісім) євро для особистих цілей, гроші зобов`язується повернути в повному обсязі своєчасно до 01.09.2019 р.. Таким чином, з вказаної розписки встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оскільки згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, перерахованих в ст. 11 ЦК України, зокрема на підставі договорів. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч.1. ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, зважаючи на те, що розписка про позику відповідачем 950 (дев`ятсот п`ятдесят) доларів США та 108 (сто вісім) євро знаходилась у позивача та надана суду позивачем. Враховуючи все вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] обов`язок по поверненню позики не виконано, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. сплаченого при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved