Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У вересні місяці 2014 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 лютого 2013 року між ним та [PERSON] шляхом написання боргової розписки, було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 9 000 доларі США, що станом на день подачі позову відповідно до офіційного курсу НБУ становить 108 000 гривень . Відповідно до умов, зазначених в розписці, [PERSON] зобов'язувався повернути позивачу грошові кошти у сумі 9 000, 0 дол США не пізніше 10 березня 2013 року та 3 % річних від зазначеної суми. Позивач зазначає, що відповідач одержав грошові кошти відповідно до розписки, проте умови договору позики не виконав, грошові кошти у розмірі та порядку, визначеному договором позивачу не повернув. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів у розмірі 108 000, 0 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 10 800, 0 грн, судові витрати - 1188, 0 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] шляхом написання боргової розписки було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 9 000 доларі США, що станом на день подачі позову відповідно до офіційного курсу НБУ становить 108 000,0 гривень, які відповідач зобов»язувався повернути позивачу не пізніше 10 березня 2013 року та 3 % річних від зазначеної суми. Судом встановлено, що кошти в обсязі, визначеному договором, були надані відповідачу, проте відповідач грошові кошти у сумі 9 000, 0 дол США у строки, обумовлені в договорі позивачу не повернув. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, як відповідач умови договору позики порушив, грошові кошти позивачу у строки, передбачені у борговій розписці не повернув та позов визнав, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у сумі 108 000,0 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом із цим, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10800 грн. який обґрунтовує тим, що позивач сплатив вказану суму грошових коштів за надання йому правової допомоги. З таким розміром витрат на правову допомогу суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з журналу судового засідання від 03 грудня 2014 року представник позивача надавав правову допомогу в судових засіданнях загалом хвилин інших доказів, що представник позивача витрачав свій час на надання правової допомоги суду надано не було, а з цього слідує, що суд позбавлений можливості встановити його. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд вважає, що необхідно стягнути компенсацію на правову допомогу які слід вираховувати з фактичного та підтвердженого часу її надання (7,65 грн. х 3 хв. = 22, 95 грн.). У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача, [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 1188, 0 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 22, 95 гривень. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial