Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 грудня 2011 року розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, відповідач зобовязаний сплачувати щомісячно на користь позивача, на утримання доньки [PERSON], аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2017 року та до досягнення дочкою повноліття. Оскільки відповідач своєчасно аліменти не сплачував , виникла заборгованість по аліментах з січня по жовтень 2017 р., позивач просила стягнути з нього на її користь неустойку (пеню) у розмірі 2225,53 грн.. У відкритому судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши , що дійсно був обізнаний про рішення суду про стягнення аліментів, але вважав , що аліменти необхідно сплачувати з моменту пред»явлення виконавчого листа до виконання. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступних висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 грудня 2011 року розірвано. Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 170131. Згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, відповідач зобовязаний сплачувати щомісячно на користь позивача, на утримання доньки [PERSON], аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2017 року та до досягнення дочкою повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів виданий Краснокутським районним судом Харківської області 25 вересня 2017 р. та наданий до Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області . Постановою державного виконавця Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 10.10.2017 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 627/655/17. Як вбачається з розрахунку Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 21.11. 2017 р. , відповідач з січня по жовтень 2017 р. аліменти не сплачував та станом на 31.10.2017 р. заборгував 7\~340,23 грн. Відповідно до постанови державного виконавця від 20.12.2017 р. звернуто стягнення на доходи боржника та виконавчий лист направлено по місцю роботи відповідача для виконання . Відповідно до довідки-розрахунку Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 16 січня 2018 року, відповідач, станом на 31.12.2017 року, заборгованості по сплаті аліментів не має, про що свідчать поштові перекази від 05.12.2017 р. та 24.12.2018 р. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У такому разі необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов'язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Цивільна правова відповідальність платника аліментів настає за таких обставин: 1) наявність обов'язку зі сплати аліментів, установленого рішенням суду; 2) наявність у платника можливості здійснення таких виплат; 3) фактичне виникнення заборгованості. Інших умов настання цього виду відповідальності означена стаття не містить. Тобто закон не ставить стягнення неустойки в залежність від факту звернення до виконавчої служби, яка відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», є органом, який покликаний здійснювати примусове виконання рішень суду. Кредитор змушений звертатися до цього органу у зв'язку з невиконанням рішення суду боржником, а отже його вина є наочною. Отже, виконавча служба здійснює примусове стягнення аліментів, у разі, коли платник зобов'язаний та має змогу їх сплачувати, але допустив бездіяльність і не виконав рішення суду. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином , виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності об'єктивних причин, які обумовили невиконання [PERSON] судового рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідач був обізнаний про наявність судового рішення та обов»язковості його виконання , проте вважав можливим виконувати рішення суду з моменту пред»явлення позивачем виконавчого листа до виконавчої служби. Суд вважає , що обов'язок із сплати аліментів за судовим рішенням у відповідача виник з моменту набрання таким рішенням законної сили, а не із моменту пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Отже, ані затримка у пред'явленні виконавчого листа до виконання, ані необізнаність боржника із наявністю відкритого виконавчого провадження не спростовують обов'язок боржника сплатити аліменти. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] має право на стягнення неустойки (пені) оскільки відповідачем не надано належних доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом до 2016 давання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постановах від 1 червня 2016 року у справі N 6-535цс16, від 1 липня 2015 року у справі N 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2696цс15, від 16 березня у справі за N 6-2589цс15). Отже, розрахунок пені, є наступним: січень 2017 року: 294,98 гривень х 0,01 х 31 день = 91,44 гривень; лютий 2017 року: 653,25 гривень х 0,01 х 28 день = 182,91 грн.; березень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 31 день = 247,69 гривень; квітень 2017 року:799,00 гривень х 0,01 х 30 день = 239,70 гривень; травень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 31 день =247,69 гривень; червень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 30 день =239,70 гривень; липень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 31 день =247,69 гривень; серпень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 31 днів = 247,69 гривень; вересень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 30 день = 239,70 гривень; жовтень 2017 року: 799,00 гривень х 0,01 х 31 день = 247,69 гривень; Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в межах заявлених вимог, з січня по жовтень 2017 року, у розмірі 2231,90 грн.. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджено квитанцією про сплату,який підлягає стягненню з відповідача , згідно ст.141 ЦПК України

Outcome: approved