Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачем в юридичному шлюбі, який був зареєстрований 18 липня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м.Харкова за актовим записом №441. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені у квітні 2017 року, з цього часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження родини недоцільне, а тому просив їх шлюб розірвати. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2017 року заяву було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 січня 2018 року. 09 січня 2018 року відповідач надала до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти розірвання шлюбу та просила надати строк для примирення. 22 січня 2018 року позивач надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. 22 січня 2018 року відповідач надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову і розірвання шлюбу не заперечувала. Просила залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3, 12). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до\~статті 112 Сімейного Кодексу України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. У відповідності з вимогами\~ч.6 ст.141 ЦПК України\~якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме з відповідача на користь держави покладаються витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст.ст.112, 113 СК України,

Outcome: approved