Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.10.2005 року, відповідно якого [PERSON] 12.10.2005 року отримав кредит у розмірі 3200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення ,що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20.10.2013 року має заборгованість - 21800,85 грн. Позивач просив суд стягнути на свою користь заборгованість в сумі 21800,85 грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн. Заочним рішенням від 23.12.2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Ухвалою від 22.09.2014 року заочне рішення по справі скасовано. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання повторно не з'явились, причини неявки суду не пояснили, заяв з проханням розглядати справу за їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 12.10.2005 року, відповідно до якого [PERSON] 12.10.2005 року отримав кредит у розмірі 3200 гривень. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, а також Правилами користування платіжною карткою складає між ними банківський договір. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у зв'язку з чим станом на 20.10.2013 року має заборгованість в загальній сумі 21800 грн. 85 коп., з яких 2884 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 17402 грн. 19 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500 грн. штраф (фіксована ставка); 1014 грн. 33 коп. штраф (процентна складова). В заяві про перегляд заочного рішення, яка подана до суду 08.09.2014 року, представником відповідача адвокатом [PERSON] викладено письмові заперечення проти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Доводи представника відповідача полягають в тому, що судом не було застосовані строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові. За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У заяві про перегляд заочного рішення, представник [PERSON] виклала свої заперечення проти позовних вимог позивача, мотивуючи це пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом, із посиланням на відповідні норми цивільного законодавства. Тому суд при вирішенні справи по суті виходить із того, що відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. У відповідності до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. Згідно з п. 3.1.1, розділу ІІ «Користування карткою» Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 розділу ІІ «Користування карткою» Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, останній платіж було зроблено [PERSON] 13.12.2006 року на суму 350 гривень. Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 29.10.2013 року, з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, це є підставою для відмови у задоволені позову за пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed