Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 11 жовтня 2011 року між сторонами укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1639. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач від народження дитини ніколи не приймав участі у її матеріальному забезпеченні. Дитина відвідує танцювальний кружок щомісячна вартість якого становить 1900 грн., додатково займається з репетиторами з основних предметів, що коштує в місяць 4000 грн., витрати спрямовані на розвиток дитини щомісяця коштує 6300 грн. Окрім того, з метою забезпечення належних умов для життя позивач вимушена винаймати житло, за оренду квартири сплачує 8000 грн. щомісяця. Відповідач працює у ТОВ «Фоззі Фудз» супермаркеті «Сільпо» на посаді завідуючого відділом, має стабільний заробіток, але матеріальну допомогу не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 вересня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. 13 жовтня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, оскільки розмір аліментів є завищений та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно в розмірі 2000,00 грн. Вказує, що з середини 2011 року до 11 жовтня 2014 року позивач перебувала у декретній відпустці. З 2014 року по теперішній час, не працювала, матеріальним забезпеченням родини займався саме він. Окрім того, в період перебування у шлюбі, в інтересах сім`ї, відповідачем укладалися кредитні договори, зобов`язання за якими є солідарними із позивачем, але виконання кредитних зобов`язань здійснюється виключно ним, що є надмірним фінансовим тягарем для нього. Позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що спільна донька, з моменту її народження перебувала виключно на утриманні позивача, а також того, що остання дійсно несе витрати на відвідування дитиною танцювальної студії «Pool-kids» та репетиторів з англійської, української мови та математики, які за своєю суттю є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. Зауважила, що не може надати документальне підтвердження послуг репетитора, бо чеки не надають. Працює без документального оформлення майстром манікюру, квартиру знімати та її оплачувати допомагає мати. Зауважила, що відповідач ніколи не брав кошти в кредит в інтересах сім`ї. В кожного завжди був власний бюджет. Вона також має не погашені кредитні картки. За місцем реєстрації вона із донькою проживати не можуть через непридатні до життя умови. Представник відповідача визнала позов частково, з підстав викладених у відзиві. Вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 жовтня 2011 року. (а.с. 6). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 2011 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 7). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що може бути стягнутий з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки суд ураховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я. Судом встановлено, що відповідач з 17 листопада 2016 року працює ТОВ «Сільпо - Фудз», розмір щомісячного заробітку відповідачем не наданий. Проте, в судовому засіданні позивач зазначила, що офіційно працівникам сплачують мінімальний розмір заробітної плати, іншу частку видають неофіційно. Суд критично ставиться до заперечення відповідача щодо наявності спільного зобов`язання за кредитними договорами, з огляду на те, що кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладений 14 грудня 2012 року на відновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування 7000 грн. зі строком кредитування, що відповідає строку дії кредитної карти два роки, з можливістю пролонгації. Інша надана заява -анкета про надання банківських послуг Ат «ОТП Банк» від 02 червня 2019 року також про відкриття відновлюваної кредитної лінії. Наявність у відповідача відкритих кредитних рахунків у різних банках не доводять використання кредитних коштів в інтересах сім`ї та не звільняють відповідача від обов`язку утримувати неповнолітню доньку. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується надиференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачений прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня 2021 року становить 2510,00 грн. в місяць. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. Приписами статті 26 Закону України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, що не поставить його в край тяжкий майновий стан, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, яка підлягає індексації відповідно до закону. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права на компенсацію додаткових витрат повязаних із розвитком здібностей дитини, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі положення ст. 141 ЦПК України, стягує судові витрати за розгляд справи з відповідача на користь держави, за дві позовні вимоги, у розмірі 908,00 грн., оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду із відповідним позовом позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial