Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У грудні 2016року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 16 вересня 2013р. між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» та [PERSON] було укладено комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків №06/03-01-004839, за яким був застрахований автомобіль [NUMBER]. Позивач зазначав, що 14 листопада 2013р. о 14 год. 35 хв. на вул. Мечникова в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], що належить [PERSON], «Тойота», д/н 7959ЕМ та автомобілем «Ауді», д/н А7231МВ, під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 14 листопада 2013р. та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. 15 листопада 2013р. [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» із заявою - погодженням про виплату страхового відшкодування. Згідно з договором страхування, страхового акту №130000002476 від 06 грудня 2013р., розрахунку суми страхового відшкодування від 06 грудня 2013року, було нараховане страхове відшкодування в сумі 9193,57грн. Частина страхового відшкодування в розмірі була зарахована до несплачених страхових платежів, відповідно до договору страхування. 09 грудня 2013р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 4027,35грн. на рахунок страхувальника. Оскільки на момент настання страхового випадку, страхувальником не було сплачено черговий страховий платіж, то в силу умов договору страхування із ним було проведено взаємозалік належного до сплати страхового відшкодування в рахунок погашення чергового страхового платежу на суму 5166,22грн. З урахуванням цього загальна сума страхового відшкодування склала 9193,57грн. Таким чином ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» повністю виконало умови договору страхування. В ході врегулювання вказаного страхового випадку було встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобілем «Ауді», д/н А7231МВ, на момент ДТП застрахована не була. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку вказані кошти не сплатив, проігнорувавши письмову претензію позивача. Оскільки позивач повністю виконав покладені на нього обовязки щодо виплати страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» просило суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 9193,57грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00грн. Представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», діючий за довіреністю від 04 серпня 2016р., в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у звязку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.27). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с. 44,47,49). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 82 книги пятої ЦК України та Законом України «Про страхування», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» є юридичною особою (а.с.25-26). 16 вересня 2013р. між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» та [PERSON] було укладено комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків №06/03-01-004839, за яким був застрахований автомобіль [NUMBER] (а.с.3-7). Судом встановлено, що 14 листопада 2013р. о 14 год. 35 хв. на вул. Мечникова в м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], що належить [PERSON], «Тойота», д/н 7959ЕМ та автомобілем «Ауді», д/н А7231МВ, під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.11,12). Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 14 листопада 2013р. та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. (а.с.35-36). Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю [NUMBER], що належить [PERSON] В ході врегулювання вказаного страхового випадку було встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобілем «Ауді», д/н А7231МВ, на момент ДТП застрахована не була (а.с.23). У звязку із тим, що пошкоджений автомобіль [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», страхувальник [PERSON] звернувся до страховика із заявою про сплату страхового відшкодування (а.с.8). Відповідно до рахунку ТОВ «АДІС-Авто» №С-99849 від 21 листопада 2013року вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] вартість матеріальних збитків з урахуванням ПДВ на замінювані деталі склала 9193,57грн. (а.с.17). Вартість збитків визначалась у відповідності до рахунку, який виставило СТО, що здійснювало ремонт. На підставі зібраних документів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» прийняло рішення про визнання ДТП, що сталася 14 листопада 2013р. - страховим випадком та виплату страхового відшкодування у розмірі відновлювальної вартості ремонту у розмірі 9193,57грн. (а.с.18). Оскільки на момент настання страхового випадку, страхувальником не було сплачено черговий страховий платіж, то в силу умов договору страхування із ним було проведено взаємозалік належного до сплати страхового відшкодування в рахунок погашення чергового страхового платежу на суму 5166,22грн.(а.с.21). 09 грудня 2013р. страхове відшкодування було виплачено [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням (а.с.22). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь суми, що була виплачена [PERSON] в рахунок страхового відшкодування в порядку регресу. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 9193,57грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1378,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.34). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved