Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування своєї заяви позивачі вказали, що [INFO] помер їх батько [PERSON], який до дня смерті проживав в домоволодінні по [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке фактично успадкувала мати позивачів [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. За життя остання склала заповіт, яким вказаний житловий будинок та все належне їй майно заповіла донькам [PERSON] та [PERSON]. З приводу прийняття спадщини після смерті матері позивачі звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та розбіжностю в документах , оскільки заповіт складений на прізвище «[PERSON] « , а відповідно до паспорта громадянина України , вона -«[PERSON]» , отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли. Інших спадкоємців, окрім позивачів, немає. Оскільки вирішити питання про спадщину в позасудовому порядку не можливо, прохали визнати за ними право приватної спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями по ? частці кожному . Також, просили встановити факт, що заповіт, складений на ім'я [PERSON] та [PERSON], належить [PERSON] та [PERSON]. У судове засідання представник позивачів не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, прохав задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, під час ухвалення рішення покладався на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що батько позивачів - [PERSON], був зареєстрований та проживав у житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], що згідно довідки виконавчого комітету Козіївської сільської ради № 2704 від 04.10.2017 року, на підставі запису № 0661-5 в господарській книзі № 16 Козіївської сільської ради, числиться за останнім. Даний будинок збудований в 1955 році та знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,25 га. Згідно довідки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» № 941 від 02.11.2017 року, на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями право власності не зареєстроване. Про те, що житловий будинок по [ADDRESS] існує, також свідчить технічний паспорт від 04 жовтня 2017 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 грудня 1993 року, виданим Козіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області. На момент смерті [PERSON], разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина, мати позивачів, [PERSON], про що свідчить довідка виконавчого комітету Козіївської сільської ради № 2705 від 04.10.2017 року. Як свідчить ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO], [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 21 березня 2017 року виконавчим комітетом Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Згідно довідки виконавчого комітету Козіївської сільської ради № 3221 від 26.12.2017 року, на момент смерті була зареєстрована та проживала сама. Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... У відповідності до вимог ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя, 24 лютого 2006 року, [PERSON] склала заповіт, яким належний їй будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], грошові вклади та все інше майно , заповіла порівну донькам, [PERSON] та [PERSON]. Даний заповіт, 24 лютого 2006 року, посвідчено секретарем Козіївської сільської ради, зареєстровано у реєстрі за № 69. На день смерті заповідача, заповіт не відмінявся та не скасовувався. Судом встановлено , що у заповіті допущена помилка , оскільки існує розбіжність прізвища в заповіті та паспорті громадянина України , а саме: у заповіті прізвище спадкоємця зазначено « [PERSON]» ,а в паспорті громадянина України спадкоємець - « [PERSON]». У відповідності до ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, місце і час цієї особи, зазначені у свідоцтві про народження або паспорті. Судом встановлено, що заповіт від імені [PERSON] , посвідчений секретарем Козіївської сільської ради 24.02.2006 року за реєстром № 69 на ім'я [PERSON] та [PERSON], належить [PERSON] та [PERSON] та житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], належить [PERSON],який фактично успадкувала [PERSON] Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де відкрита спадкова справа № 202/2017. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2017 року, [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та є розбіжності в документах . Відповідно до роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів, оскільки вони законні, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а також не порушують права свободи чи інтереси інших осіб та проти їх задоволення не заперечував представник відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved