Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 30 травня 2014 уклала з відповідачем, за участю представника відповідача, Договір бронювання квартири, згідно якого передала представнику відповідача в якості авансу грошову суму у розмірі 4850,00 грн. (чотири тисячі вісімсот пятдесят гривень 00 копійок ) Сторони домовилися, що за умови підписання договору купівлі-продажу майнових прав, вищезазначена сума буде зарахована в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво - [ADDRESS]. На момент укладення Договору бронювання будинок перебував на стадії будівництва. У Договорі бронювання була зазначена вартість квартири у доларах США та строк, в який ми мали укласти основний договір. Після цього Відповідач надав мені два договори для ознайомлення (до Моменту передання авансу договори для ознайомлення не надавалися). Перший договір купівлі-продажу деривативу, за яким я мала сплатити 70% від загальної вартості майбутньої квартири. Та другий, договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, за яким я мала сплатити залишок 30%. Ознайомившись з договорами позивачу стало зрозуміло, що умови договорів не відповідають домовленостям з Відповідачем а також нормам «діючого законодавства. Тому позивачем, було внесено поправки в пункти договорів, але Відповідач навідріз відмовився вносити будь-які виправлення, обґрунтувавши це тим, що договори є типовими і не можуть бути змінені. Позивач стверджує, що викладене свідчить про те, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій, які свідчили про його намір та готовність укласти основний договір у встановлений строк. Отже укладення основного договору унеможливлювалося у звязку з невиконанням відповідачем своїх обіцянок відносно умов продажу квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, «завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом». Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може бути лише у випадку наявності зобовязання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру між Позивачем та Відповідачем укладено не було, ніякого зобов'язання у позивача з виплати Відповідачу вартості квартири не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Таким чином, Відповідач без достатніх правових підстав володіє грошовими коштами, що належать позивачу, тому просив стягнути з відповідача на користь Позивача грошові кошти, в сумі 4850,00грн.(чотири.тисячі вісімсот пятдесят гривень 00 копійок). Стягнути з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок), сплачені за судовий збір. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 30 травня 2014 між позивачем та відповідачем, за участю представника відповідача, укладено Договір бронювання квартири, згідно якого позивач передала представнику відповідача грошову суму у розмірі 4850,00 грн. (чотири тисячі вісімсот пятдесят гривень 00 копійок ), вищезазначена сума буде зарахована в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У договорі бронювання була зазначена вартість квартири у доларах США,площа , строк дії договору,сума на попередній договір та проценти першого внеску. Якщо дата укладання договору переноситься на інший термін, то вартість обєкту збільшується згідно з прасом. Договір бронювання може бути продовжений за згодою сторін. У разі якщо покупець відмовився від укладання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, продавець залишає внесену грошову суму по договору. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема завдатком. Згідно з ст. 570 України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. За змістом ч.2 ст. 570 ЦК України, у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Правила про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін. Тобто у разі, якщо ні попередній договір купівлі-продажу квартири, ні договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладався, передані кошти є авансом, який підлягав поверненню позивачу у цьому ж сплаченому розмірі. Разом з тим, відповідно до ст. 1212 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи насідком події. З матеріалів справи встановлено, що у підписаному договорі бронювання відповідач вказав, що «грошову суму отримав представник продавця [PERSON]», про що останній поставив власноручний підпис. Представник відповідача доказів на підтвердження повноважень щодо прийняття коштів, укладення договорів бронювання,завдатку чи купівлі-продажу квартир за адресою: : [ADDRESS]., суду не надав. Тому суд приходить до висновку про безпідставність отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4850 грн. за квартиру, що розташована: [ADDRESS]. Тобто грошові кошти, отримані відповідачем не є завдатком чи авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, і ця сума отримана ним безпідставно та підлягає поверненню позивачу в розмірі 4850грн. Передача коштів [PERSON] відповідачу за своєю правовою природою не є правочином, у розумінні правочинів, що врегульовано Главою 16 ЦК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved