Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення орендної плати, заборгованості за комунальні послуги та збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору оренди об`єкта нерухомості від 01 листопада 2018 року позивач передав житло для проживання наймачеві [PERSON] , де також проживав [PERSON] . В свою чергу, відповідачі взяли на себе зобов`язання сплачувати постійні орендні платежі у розмірі 2000,00 грн. за місяць та комунальні послуги під час проживання останніх за адресою зазначеного домоволодіння. Враховуючи відсутність регулярної сплати орендних платежів зі сторони Відповідачів за період їх проживання за адресою [ADDRESS] , а саме з листопада 2018 року по березень 2019 року, утворилась заборгованість в розмірі 7000,00 грн., а також заборгованість за несплату комунальних платежів за електроенергію у розмірі 35904,54 грн., заборгованість за несплату комунальних платежів за водопостачання у розмірі 1308,83 грн., заборгованість за несплату комунальних платежів за послуги охорони домоволодіння в розмірі 616,00 грн. До того ж, у зв`язку з несплатою відповідачами комунальних послуг під час проживання у домоволодінні за зазначеною адресою, позивач була вимушена здійснити такі витрати для відновлення надання комунальних послуг, а саме: сплата за послуги з відновлення постачання електроенергії у розмірі 531,12 грн.; сплата за послуги з відновлення газопостачання у загальному розмірі 4927 грн. 80 коп.; сплата за послуги з встановлення нового вікна за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 675,00 грн. Позивач зазначає, що оскільки відповідачі не виконали умови договору в добровільному порядку, суми орендної плати та заборгованості за комунальні послуги, а також витрати для відновлення надання комунальних послуг до домоволодіння підлягають стягненню. Тому, позивач просила суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в рахунок стягнення орендної плати за час проживання за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] в розмірі 7000 грн. 00 коп.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в рахунок заборгованості за комунальні послуги за час проживання за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] у розмірі 38000 грн. 81 коп.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в рахунок заборгованості за комунальні послуги за час проживання за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] в розмірі 38000 грн. 81 коп.; стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в рахунок збитків на відновлення надання комунальних послуг домоволодінню, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] в розмірі 6133 грн. 92 коп.; а також судові витрати по справі. Ухвалою від 25.09.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 01.06.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.08.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 02.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1158 (а.с.6). 01 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди об`єкта нерухомості (надалі - Договір), відповідно до предмету якого власник передає, а орендар приймає об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , з метою тимчасового використання орендарем строком до 31.03.2019 (п. 1.1., 6.1. Договору). Відповідно до ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно з ч. 1 ст. 812 ЦК України, предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України). Згідно з п. 4.1. Договору орендар користується об`єктом за 2000,00 грн., слідкує за збереженістю об`єкта та двору, сплачує комунальні послуги Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. 3 ст. 815 ЦК України). Позивач, посилаючись на відсутність плати за користування домоволодінням за період з листопада 2018 року по березень 2019 року просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 7000,00 грн. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом (ст. 514 ЦК України). В ч. 2, 3 ст. 816 ЦК України встановлено, що наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними. У договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними (ст. 816 ЦК України). Наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні (ст. 817 ЦК України). Враховуючи те, що сторонами Договору оренди об`єкту нерухомості є власник - [PERSON] , та наймач - [PERSON] , за змістом зазначеного договору [PERSON] не вказано як особу, яка проживатиме з наймачем, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідача [PERSON] було вселено у житло для постійного проживання, суд не погоджується з доводами позивача, що відповідачі мають солідарні обов`язки за договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця (ст. 820 ЦК України). Відповідач [PERSON] не надала до суду відзив та не спростувала твердження позивача щодо неналежного виконання нею обов`язків щодо сплати орендної плати за житло, не надавала відповідних доказів. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення орендної плати підлягають задоволенню, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача оренду плату в розмірі 7000,00 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги за час проживання суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Пунктом 4.1. Договору визначено, що орендар сплачує комунальні послуги. Разом з тим, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір заявленої заборгованості - 38000,81 грн., оскільки з наданих доказів неможливо встановити період, з якого вона виникла. Крім того, п. 2.2. Договору визначено, що власник зобов`язаний передати об`єкт орендарю без заборгованостей за комунальні послуги, проте позивачем не доведено, що встановлений договором найму її обов`язок виконано належним чином. Заявлені вимоги щодо відшкодування збитків на відновлення комунальних послуг є похідними від вищезазначених, а тому також задоволенню не підлягають. Щодо стягнення судових витрат суд повідомляє наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом були понесені судові витрати в розмірі 938, 40 грн., з яких: 768,40 грн. - сплата судового збору (а.с. 1), та 170 грн. - витрати, пов`язані з копіюванням примірників для додатків позовної заяви (а.с. 26). Враховуючи результат розгляду справи, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі (938,40*7000,00/51134,73) 128,46 грн.

Outcome: partial