Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] , про зобов`язання видати трудову книжку, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. У вказаному позові просив суд: зобов`язати ФОП [PERSON] видати йому трудову книжку; внести запис до трудової книжки і зазначити датою його звільнення фактичний день видачі йому трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по дату ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 192,35 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.; змінити в трудовій книжці позивача формулювання причини звільнення з роботи з п. 4 ст. 40 КЗпП на ч.1 ст. 38 КЗпП. В обґрунтування вказаного позову позивач вказував на те, що його було прийнято на роботу на посаду бухгалтера у ФОП [PERSON] згідно Наказу №13 від 28.02.2018 року. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я і неможливість самостійно пересуватися позивачем через свого брата [PERSON] 23.08.2019 року було передано ФОП [PERSON] заву про звільнення з посади. Позивач вважав себе фактично звільненим з посади 26.08.2019 року, однак в подальшому з інформації на сайті Пенсійного фонду, в розділі електронні трудові книжки він дізнався, що його було звільнено з 21.12.2019 року за ст. 40 п. 4 КЗпП. Фактичного його було звільнено за прогул. З наказом про звільнення позивача не ознайомили, трудову книжку йому також не повернули, у зв`язку з чим він зазнав моральної шкоди. Крім того, на користь позивача підлягає виплаті середній заробіток, за весь час вимушеного прогулу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з вищевказаних підстав. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, останній 01.03.2018 року на підставі Наказу №13 від 28.02.2018 року прийнятий на посаду бухгалтера ФОП [PERSON] . Відповідно до копії заяви [PERSON] від 23.08.2019 року, яка адресована ФОП [PERSON] , позивач просив звільнити його з 26.08.2019 року із займаної посади. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №627881 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з 01.08.2018 року. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2019 року. Висновок про умови та характер праці: протипоказані значні та помірні фізичні та психологічні навантаження тривала хода. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ №181353 [PERSON] встановлено І групу інвалідності з 01.10.2019 року. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2020 року. Висновок про умови та характер праці: потребує часткової сторонньої допомоги. Згідно відомостей Пенсійного фонду України (форма ОК-7) [PERSON] значиться працюючим у ФОП [PERSON] з січня по грудень 2019 року. У серпні страховий стаж склав 17 днів, у вересні страховий стаж склав 0 днів, у жовтні страховий стаж склав 0 днів, в листопаді страховий стаж склав 0 днів, у грудні страховий стаж склав 7 днів. Теж саме вбачається, з відомостей Пенсійного фонду України (форма ОК-5). Допитаний судом у якості свідка [PERSON] , який є рідним братом позивача, суду пояснив, що брат погано ходив з 2019 року, з осені 2018 року перестав ходити, тому він сам доставляв його на роботу. Заяву на звільнення поклав на стіл на третьому поверсі у відділі кадрів. Брата ніхто не шукав та не телефонував. Рік возив брата на роботу. Заяву на звільнення віддав якійсь дівчині 23.08.2019 року. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказувала на те, що позивача було прийнято на посаду бухгалтера за трудовим договором, тож його трудова книжка знаходилась у нього. З 16.08.2019 року по 21.12.2019 року позивач не виходив на роботу без поважних причин. На телефонні дзвінки не відповідав. Інформація від родича позивача про перебування його на лікуванні не була підтверджена належними доказами. Враховуючи відсутність позивача на роботі без поважних причин було складено відповідні акти, також позивачу були направлені листи за місцем реєстрації з проханням з`явитись на роботу та надати пояснення щодо його не прибуття на роботу починаючи з 16.08.2019 року і надати підтверджуючі документи наявності поважних причин для цього. Позивач на робочому місці з 16.08.2019 року по 21.12.2019 року не з`являвся та не надав жодного підтверджуючого документу щодо наявності у нього причин для не прибуття на роботу у вказаний період. Оскільки жодної інформації про причини відсутності позивача на роботі у відповідача не було - звертались до медичних закладів за інформацією щодо перебування позивача на лікуванні. Оригіналу трудової книжки у відповідача не було, тому останній був позбавлений можливості зробити відповідні записи в ній. Оскільки позивача звільнено у відповідності до вимог чинного законодавства, то відсутні підстави для задоволення його позовних вимог. Відповідно до копії трудового договору від 01.03.2018 року, він укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданих відповідачем актів від 16.08.2019 року, 09.09.2019 року, 30.09.2019 року, 18.10.2019 року, 19.11.2019 року, 21.12.2019 року [PERSON] був відсутній на робочому місці з 16.08.2019 року. Згідно копії наказу про припинення трудового договору від 21.12.2019 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗПП України. Причини звільнення: за прогул без поважних причин, акт про відсутність на робочому місці. Відповідно до копії листа головного лікаря КНП КР «Кропивницька ЦРЛ» від 03.10.2019 року, який був направлений на запит ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] з 02.09.2019 року по теперішній час в лікувальному закладі на стаціонарному лікуванні не лікувався. Крім того, відповідно до копії листа генерального директора КНП «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради» від 17.10.2019 року, який був направлений на запит ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] не звертався за медичною допомогою та не перебуває на диспансерному обліку. Також відповідно до копії листа головного лікаря КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 03.10.2019 року, який був направлений на запит ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] за медичною допомогою у період з 02.09.2019 року і по теперішній час не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував. Надаючи оцінку вказаним обставинам суд враховує наступне. Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема, у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до частин 1, 2 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (надалі - Інструкція), передбачено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Відповідно до п. 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п. 2.27 Інструкції днем звільнення працівника вважається останній день роботи. Окрім цього, п. 4.1. Інструкції передбачає, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п.4.2 Інструкції). Відповідно до положень 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Відповідно до копії прохання [PERSON] від 25.02.2020 року, адресованого ФОП [PERSON] вбачається, що позивач просив повернути йому трудову книжку на його поштову адресу. З копії пояснення ФОП [PERSON] від 12.03.2020 року вбачається, що трудові книжки працівників, які працюють у ФОП [PERSON] зберігаються особисто у працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом на підтвердження своїх вимог надав завірену належним чином копію трудової книжки із записом про прийняття на роботу до ФОП [PERSON] , що на думку суду свідчить про те, що оригінал вказаного документу знаходиться у нього і не може бути у відповідача. Позивачем на підтвердження своїх вимог належними, допустимими та достовірними доказами не доведено факту ненадання відповідачем трудової книжки для внесення до такої відповідного запису про звільнення. Крім того, не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо перебування у період з 16.08.2019 року по 21.12.2019 року на лікуванні чи погіршення стану його здоров`я і як наслідок неможливість не прибуття на робоче місце. Також судом не беруться до уваги покази свідка - [PERSON] , який є рідним братом позивача, щодо передачі заяви позивача про звільнення від 23.08.2019 року, представнику відповідача, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами. Посилання позивача на неповернення йому трудової книжки відповідачем судом оцінюються критично, враховуючи, що жодних доказів знаходження трудової книжки на зберіганні у відповідача суду не надано, та, більше того, самим позивачем надано копію трудової книжки до позовної заяви, що свідчить про знаходження даного документу у позивача. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. Доказів на спростування цього суду останнійм надано не було, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати трудову книжку та змінити дату звільнення не підлягають до задоволення. Виходячи з наведеного, а також з урахуванням того, що затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні з боку відповідача встановлено не було, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed