overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення сином повноліття в розмірі ? частини з усіх видів заробітку але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач не вважає за потрібне утримувати свого неповнолітнього сина, та не бере участі у його вихованні, позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, доходів не має, в зв'язку з цим позивачка звернулася з позовом до суду. У судове засідання позивач з'явилася, позов підтримала Відповідач в судове засідання з`явився, позов визнав, до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі або у натуральній формі, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров»я і матеріальне становище дітей, стан здоров»я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліментів в розмірі ? частини заробітку /доходу/ але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 10 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 450, зареєструвала шлюб з [PERSON] Посилалась, що родинне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життєві питання, сімейні відносини, обовязки з ведення господарства. Шлюбно сімейні відносини не підтримують з 2011 року, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях просила задовольнити позов, у разі неявки відповідача наполягала на заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Шлюбно сімейні відносини не підтримують з 2011 року, спільне господарство у сторін не ведеться, мешкають окремо один від одного, збереження шлюбу позивач вважає неможливим. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки їхня родина розпалась остаточно, відновлена бути не може, примирення неможливе, шлюб існує формально, збереження його недоцільно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений 03.10.1992 між нею та [PERSON] Від шлюбу мають спільних дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог, зазначає про те, що внаслідок втрати взаєморозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, подружні стосунки припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністі. При цьому позивач згідно заяви позов підтримала, зазначила, що термін, наданий для примирення позитивних результатів не надав. З огляду на викладене, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 03.10.1992 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Липниківською сільською радою Лугинського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 16, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 03.10.1992 органом реєстрації шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалося, через постійні конфліктні ситуації, непорозуміння, почуття любові згасло, що призвело до припинення шлюбних стосунків. За час наданий сторонам судом сторони не примирилися. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не надало позитивного результату, подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечить інтересам сторін у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору. На підставі викладеного ст.ст.104, 105, 112, 113-115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 08 серпня 2008 року вона уклала шлюб [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 202. Від шлюбу вони мають дитину доньку, [PERSON] [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, внаслідок різних поглядів на сімейне життя та обов'язки. Шлюбні відносини між подружжям припинилися з грудня 2012, примирення ними не можливе. Почуттів кохання та взаємоповаги між позивачем та відповідачем не збереглося. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 серпня 2008 року [PERSON]та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 067388, видане 08 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 202. Від шлюбу вони мають дитину доньку, [PERSON] [INFO]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, внаслідок відсутності взаємних почуттів та різних поглядів на життя. Шлюбні відносини між подружжям припинилися з грудня 2012, примирення ними не можливе. Почуттів кохання та взаємоповаги між позивачем та відповідачем не збереглося. Сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10 травня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77. Від шлюбу вони мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у подружжя відсутні почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на життя. З чоловіком спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 травня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 203290, видане 10 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77. Від шлюбу подружжя має двох дітей сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, оскільки у подружжя відсутні почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними неможливе, сім'ю зберегти вони не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 грудня 1990 року Хотівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, між нею та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 61. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, тривалий час між подружжям виникали непорозуміння та суперечки. Позивач не бажає в подальшому проживати з відповідачем однією сім'єю, і не вбачає за можливе продовження подружніх стосунків, спільне господарство подружжя не веде. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 грудня 1990 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІV-БК № 251832. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, тривалий час між подружжям виникали непорозуміння та суперечки. Позивач не бажає в подальшому проживати з відповідачем однією сім'єю, і не вбачає за можливе продовження подружніх стосунків, спільне господарство подружжя не веде. Строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області між нею та [PERSON]було зареєстровано шлюб, актовий запис № 362. Від спільного шлюбу вони мають сина - [PERSON] [INFO] . Подружнє життя не склалося, оскільки подружжя не змогло знайти спільної мови. Між ними немає взаєморозуміння, поваги, один до одного, в сім'ї часто виникають непорозуміння. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу стало неможливим. На даний час подружні відносини припинено, подружжя не веде спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 22 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від спільного шлюбу вони мають сина - [PERSON] [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, оскільки подружжя не змогло знайти спільної мови. Між ними немає взаєморозуміння, поваги, один до одного, в сім'ї часто виникають непорозуміння. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу стало неможливим. На даний час подружні відносини припинено, шлюб існує лише формально, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Позивач [PERSON] зазначала, що сім'ю зберегти не бажає, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином причини не явки суду не відомі Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу,посилаючись на те, що 23 березня 1996 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 229. Від шлюбу вони мають двох дітей дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у подружжя різні характери, відсутнє взаєморозуміння, довіра, повага один до одного. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З чоловіком спільного господарства не ведуть на протязі чотирьох місяців, подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23 березня 1996 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 373351, видане 23 березня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 229. Від шлюбу подружжя має двох дітей дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, оскільки у подружжя різні характери, відсутнє взаєморозуміння, довіра, повага один до одного. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними неможливе, сім'ю зберегти вони не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони не ведуть спільного господарства на протязі чотирьох місяців. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила залишити їй прізвище після розірвання шлюбу «Тарасенко», а тому суд залишає прізвище позивачу після розірвання шлюбу [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 червня 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 85. Від шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у подружжя відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки. Спільне господарство вони не ведуть з березня 2016 року. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 130228, видане 23 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 85. Від шлюбу подружжя має дитину сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, оскільки у подружжя відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними неможливе, сім'ю зберегти вони не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони не ведуть спільного господарства з березня 2016 року. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила залишити їй прізвище після розірвання шлюбу «Адамович», а тому суд залишає прізвище позивачу після розірвання шлюбу [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 27 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві між нею та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 1109. Від шлюбу вони мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Втрачене почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинені. Ведення спільного господарства між подружжям припинено, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу також є неможливим. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 27 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 251300, видане 27 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1109. Від шлюбу подружжя має дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Втрачене почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинені. Подружжя проживає окремо один від одного, ведення спільного господарства між подружжям припинено. Примирення не можливе. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу також є неможливим. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила відновити їй прізвище на дошлюбне «Лаута», а тому суд змінює прізвище позивачу на дошлюбне Лаута.

Outcome: approved