Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У грудні 2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] де він просив виділити йому у власність частину відгодівельного комплексу площею 3 365 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] та виділити відповідачу [PERSON] у власність частину зазначеного відгодівельного комплексу площею 1991,5 кв.м., а також припинити право спільної часткової власності за ними. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він та відповідач являються співвласниками відгодівельного комплексу загальною площею 5356,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] , де кожному належить по 1/2 частці зазначеного комплексу. Наданий час він бажає скористатися своїм правом на виділ його частки в натурі, але з відповідачем не можуть дійти згоди. При цьому просить виділити йому в натурі приміщення, які знаходяться на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності, оскільки земельна ділянка на якій розташований комплекс розділена на дві частини, і знаходиться у кожного у приватній власності. Позивач Свинарський посилаючись на те, що оскільки він є власником 1/2 частки комплексу і має право на виділення її в натурі, а також те, що більша частина приміщень знаходиться на його земельній ділянці, просить суд позов задовольнити. У січні 2021 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] в якій також просить виділити йому та [PERSON] в натурі в особисту власність по 1/2 частці кожному відгодівельного комплексу та встановити сервітут. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що він з [PERSON] являються співвласниками зазначеного комплексу. Крім того, він та [PERSON] також являються власниками земельних ділянок, які належать їм на праві приватної власності кожному, та на яких розташований комплекс. Приміщення, з яких складається комплекс, знаходяться на різних земельних ділянках, при цьому більша частина цих приміщень знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності [PERSON] .. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] посилаючись на те, що оскільки поділ майна, яке належить на праві спільної часткової власності повинен відбуватися виходячи з принципу рівності часток, а також те, що при такому поділі майна частина приміщень, які йому належать, буде знаходитись на земельній ділянці [PERSON] , та з метою належного їхнього використання, просить суд зустрічний позов задовольнити. За клопотанням [PERSON] , ухвалою суду від 18.02.2021 р. було призначено експертизи. За результатом проведених експертиз 02.08.2021 року було зроблено висновок за №318/08-2021. Сторони ознайомившись з зазначеним висновком, просили суд поділити комплекс наступним чином: [PERSON] просив здійснити розподіл за третім варіантом експертизи оскільки він відповідає встановленим межам земельних ділянок та розташованих на них приміщень; [PERSON] просив здійснити розподіл за другим варіантом експертизи оскільки він є найбільш наближений розмірам часток до належних сторонам частин та визначено найменший розмір грошової компенсації. В судовому засіданні позивач/відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити шляхом проведення розподілу комплексу за третім варіантом експертизи, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. В судовому засіданні відповідач/позивач [PERSON] та його представник просили відмовити в задоволенні первісної позовної заяви та задовольнити зустрічні позовні вимоги, шляхом розподілу комплексу за другим варіантом експертизи. Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Встановлено, що 11.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбали у [PERSON] відгодівельний комплекс за адресою [ADDRESS] в рівних частках (т. а.с.9-14). 17 жовтня 2012 року сторони по справі уклали договір про поділ часток спірного комплексу в натурі та припинення права на спільну часткову власність, якій в подальшому 08 вересня 2015 року розірвали за взаємною згодою (т.1 а.с.15-26). З вищевстановлених обставин вбачається, що наданий час сторони по справі є співвласниками відгодівельного комплексу за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2012 року, згідно якого кожному належить по Ѕ частці. Також встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 1,961 га, з кадастровим номером 1824083400:01:000:0403, а [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.0 га, з кадастровим номером 1824083400:01:000:0400, на яких знаходиться спірний комплекс, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. При цьому право спільної часткової власності на спірний комплекс у сторін виникло 30.07.2012 року, а право на земельні ділянки, на яких розташований цей комплекс, у них виникло з 30.09.2013р, тобто до приватизації ними земельних ділянок.. З встановлених обставин вбачається, що відгодівельний комплекс, якій належить сторонами на праві спільної часткової власності, складається з декількох нежитлових приміщень, які розташовані на земельних ділянках, що належать кожній із сторін на праві особистої власності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Згідно висновку експерта №316/08-2021 від 02.08.2021 року, а саме відповідно до варіанту №2, кожному із співвласників є можливість виділити в натурі майно відповідно до їхньої частки, при цьому розмір компенсації є найменшим зі всіх варіантів (т. 2 а.с.112). Доводи позивач за первісним позовом [PERSON] та його представника, що розподіл спірного комплексу повинен відбуватися за третім варіантом експертизи, оскільки він відповідає встановленим межам земельних ділянок та не потягне за собою порушення права на земельну ділянку, суд відхиляє виходячи з наступного. Згідно частини 1 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на час набуття права на комплекс) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (провадження № 14-438цс19) зазначено, що «Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (див висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16). Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.». Отже, сторони розірвавши 08.09.2015 р. договір про поділ часток комплексу в натурі, повернули майну статус спільної часткової власності, внаслідок чого відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час набуття права власності на комплекс), до кожного із них, в межах належних їм часток, перейшли права на земельну ділянки на якій він безпосередньо розташований та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. При цьому кожен із співвласників майна набув рівні права на земельну ділянку на якій він розташований, незалежно від того хто з них є її власником. Таким чином, запропонований експертом варіант (№3) поділу комплексу за фактичним користуванням сторонами земельними ділянками порушує право [PERSON] на отримання ним у власність тієї кількості приміщень, яка б відповідала його частці у спірному комплексі. Крім того, під час розгляду справи [PERSON] заперечував щодо такого розподілу. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що розподіл відгодівельного комплексу має відбуватись за варіантом №2 висновку експерта №316/08-2021 від 02.08.2021 року, оскільки такий розподіл буде відповідати інтересам кожного з співвласників. Щодо вимог [PERSON] про встановлення сервітуту, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки виходячи з вищевстановлених обставин та наведених норм права, вона є передчасною.

Outcome: partial