Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 14 лютого 2015 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 5,26 гектарів, кадастровий номер 1424256500:04:000:0191, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] селищної ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №101471. При житті 22 жовтня 2001 року спадкодавець склав заповіт на імя [PERSON], відповідно до якого заповів йому все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом після смерті [PERSON] не залишилось. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак постановою державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Просить суд визнати за собою, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], [NUMBER], виданий 02.07.2008 року Будьоновським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, право власності на земельну ділянку площею 5,26 гектарів, кадастровий номер 1424256500:04:000:0191, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] селищної ради, в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, за участю свого представника адвоката [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.26). Суд вважає за можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник позивача адвокат [PERSON] що діє на підставі ордеру серії ДН №000,4339 від 20.07.2015 року (а.с.3) та витягу з договору про надання правової допомоги від 20.07.2015 року (а.с.21), в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.64). Суд вважає за можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] у судове засідання не з′явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує (а.с.43), тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 5,26 гектарів, кадастровий номер 1424256500:04:000:0191, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] селищної ради (а.с.10). 14.02.2015 року помер [PERSON] у м. Красний Лиман Донецької області, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 16.02.2015 року зроблено відповідний актовий запис № 87 (а.с.12). 22.10.2001 року [PERSON] було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого він заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право [PERSON] (а.с.9). 15.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Другої Словянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку на імя спадкодавця (а.с.8). Як вбачається із позовної заяви і цього не оспорює відповідач, оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено. Вирішуючи питання про визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, суд виходить з наступного. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування, є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За частиною 2 наведеної норми право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Здійснення спадкування за законом передбачено ст. 1217 ЦК України, результатом чого з огляду на положення ст. 1296 ЦК України є отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За положеннями абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до Закону України Про державний земельний кадастр від 07.07.2011 року № 3613-VI, припинена видача державних актів на землю. Виконання функцій із державної реєстрації прав на земельні ділянки покладено на органи Укрдержреєстру. Отримання дублікату державного акту законодавчо не передбачений. Статтею 126 ЗК (у редакції Закону України від 07.07.2011 року № 3613-VI) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Таким чином, у позивача відсутня можливість отримання нового державного акту на право власності на земельну ділянку замість втраченого, оскільки законодавчо така процедура не визначена. Згідно до ст. 15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже суд, з урахуванням норм матеріального права та обставин справи, дійшов до висновку, що на підставі ст. 15 ЦК України позивач [PERSON] має право вимагати визнання за ним право власності на земельну ділянку, площею 5,26 гектарів, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], у звязку з чим, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved