Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер дід позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 26.10.1993 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема,майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Право власності спадкодавця на майновий пай підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 05 квітня 2006 року. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Після смерті [PERSON], спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном були син спадкодавця - [PERSON], дружина спадкодавця - [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами. Однак [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно не оформили. [INFO] померла прабаба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO].Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, мова йде про житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний житловий будинок належав колгоспному двору головою якого була [PERSON]. Право власності на даний житловий будинок належало спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на будівлі виданого 27 червня 1988 року. Крім того необхідно зазначити, що [PERSON] була останнім членом колгоспного двору, що підтверджується відповідною довідкою відповідача. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишила. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Дана обставина підтверджується довідкою відповідача. Після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був дядько позивача - [PERSON], який доводився спадкодавцю рідним онуком. Однак [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно не оформив. [INFO] померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2003 року. В наслідок смерті відкривалася спадщина. До складу спадкового майна входить земельні ділянки загальною площею 2,5270 га(діл. 1 - 2,1588 га, кадастровий номер: [NUMBER]; діл. 2 - 0,3682 га, кадастровий номер: [NUMBER]), що розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності на дані земельні ділянки підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Також до складу спадкового майна входить право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 05.04.2006 року. Спадкодавець на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту посвідченого секретарем Вузлівської сільської ради Радехівського району [PERSON] 07 червня 2000 року. Згідно даного заповіту [PERSON] заповіла все належне їй за законом майно [PERSON]. Після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем як заповітом так і за законом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був дядько позивача - [PERSON], який доводився спадкодавцю рідним сином. Однак за життя [PERSON] не встиг оформити спадкових прав на вищенаведене спадкове майно. [INFO] [PERSON] помер. В наслідок його смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини, окрім іншого, також входили земельні ділянки загальною площею 1,9939 га (діл.1- 1,6256 га, кадастровий номер: [NUMBER]; діл. 2 - 0,3683 га, кадастровий номер: [NUMBER]), що знаходяться на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на вищенаведене майно підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07. 12. 2005 року. Також до складу спадщини, окрім іншого, також входило право приватної власності на земельну ділянку площею 2, 40 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Дане право спадкодавця підтверджується Сертифікатом серії [NUMBER] від 01.07.1998 року. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини була [PERSON], який доводився спадкодавцю племінницею. Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами. Позивач не може оформити за собою право власності у вищезазначеному спадковому майні. Причиною цьому є відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить постановити рішення про задоволення позову. Представник відповідача Вузлівської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.93). Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер дід позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 26.10.1993 року(а.с.7). За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишив, що підтверджується відповідною довідкою Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Із свідоцтва серії [NUMBER] від 05 квітня 2006 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, вбачається, що таке свідоцтво видане на ім'я [PERSON] (а.с.25) Із довідки № 456 виданої Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області судом встановлено, що після смерті [PERSON], спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном були син спадкодавця - [PERSON], дружина спадкодавця - [PERSON], мати спадкодавця [PERSON] (а.с.26-27). Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами(а.с.). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. В силу вимог статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно не оформили. Судом встановлено, що [INFO] померла прабаба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO](а.с.) Судом встановлено, що за життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишила (а.с.9). Із свідоцтва на право особистої власності на будівлі виданого 27 червня 1988 року вбачається те, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав колгоспному двору головою якого була [PERSON](а.с.20). Судом встановлено, що [PERSON] була останнім членом колгоспного двору, що підтверджується відповідною довідкою відповідача(а.с.). Із довідки № 457 від 06.03.2018 року виданої відповідачем вбачається, що після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був дядько позивача - [PERSON], який доводився спадкодавцю рідним онуком (а.с.67). Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. В силу вимог статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак, [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно не оформив. Суд встановив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2003 року(а.с.19). Судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] зробила розпорядження у вигляді заповіту посвідченого секретарем Вузлівської сільської ради Радехівського району [PERSON] 07 червня 2000 року. Згідно даного заповіту [PERSON] заповіла все належне їй за законом майно [PERSON] (а.с.22). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що спадкодавцю на праві власності належать земельні ділянки загальною площею 2,5270 га(діл. 1 - 2,1588 га, кадастровий номер: [NUMBER]; діл. 2 - 0,3682 га, кадастровий номер: [NUMBER]), що розташовані на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.24). Також судом встановлено, що спадкодавцю належить право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 05.04.2006 року(а.с.). Єдиним спадкоємцем як заповітом так і за законом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був дядько позивача - [PERSON], який доводився спадкодавцю рідним сином (а.с.19). Однак за життя [PERSON] не оформив спадкових прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [INFO] [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Судом також встановлено, що за життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 07. 12. 2005 року, вбачається те, що [PERSON] належали земельні ділянки загальною площею 1,9939 га (діл.1- 1,6256 га, кадастровий номер: [NUMBER]; діл. 2 - 0,3683 га, кадастровий номер: [NUMBER]), що знаходяться на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.21). Також встановлено, що згідно довідки № 454 від 06.03.2018 року виданої Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини була [PERSON], яка доводилася спадкодавцю племінницею (а.с. 70). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 03.07.1979 року(а.с.17). Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2006 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON](а.с.). Факт смерті матері позивача - [PERSON], яка доводилась [PERSON] рідною сестрою підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2017 року(а.с.14). Факт того, що [PERSON] доводилась [PERSON] рідною сестрою підтверджується витягом №00018828303 від 10.10.2017 року, а також свідоцтвом про народження [PERSON](а.с.12). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved