Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що на підставі договору дарування від 10.05.2008 року він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Після набуття права власності на квартиру стало відомо, що в ній зареєстрована відповідачка. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між позивачем та відповідачкою стосовно її проживання у квартирі позивача не існує, також немає домовленості про збереження за нею житлової площі. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив по справі прийняти заочне рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила. Тому суд вважає можливим, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, розглянути справу у її відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, пояснила, що позивача знає тривалий час, відповідачка по справі - колишня дружина померлого [PERSON] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає більше 10 років. На теперішній час за вказаною адресою проживає [PERSON] До квартири свідок не заходить, а тому не знає, чи є у квартирі особисті речі [PERSON] Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, пояснила, що з матір'ю позивача [PERSON] підтримує дружні стосунки більше 20 років. Відповідачку [PERSON] ніколи не бачила. Також пояснила, що [PERSON] є першою дружиною нині померлого [PERSON], а другою була [PERSON] У квартирі [ADDRESS] особистих речей [PERSON] немає. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що [PERSON] не мешкає за вказаною адресою близько 19 років. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 10.05.2008 року (а.с. 5-7). Як вбачається з довідки від 12.12.2013 року, виданої КП «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька», за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] не зареєстрований, зареєстровані: матір позивача - [PERSON] та [PERSON] без спорідненості (а.с. 9). Згідно відповідей на запит Центральної міської клінічної лікарні № 9 м.Донецька № 1960 від 23.12.2013 року та № 2020 від 27.12.2013 року [PERSON] не зверталася за медичною допомогою за період з 2009 року по теперішній час (а.с. 15, 20). З відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського РУЮ м. Донецька від 25.12.2013 року № 11871/03-26 вбачається, що актового запису про смерть [PERSON] за період з 2009 року по теперішній час немає (а.с. 17). Згідно наданого акту від 21.01.2014 року, складеного головою комітету мікрорайону «Об'єдіньонний», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте за адресою не проживає з грудня 2000 року. В квартирі відсутні речі [PERSON] (а.с. 28). Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що відповідачка [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 1). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved