Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування вимог вказав, що йому та [PERSON] належить в рівних частинах на праві спільної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором міни посвідченого нотаріусом Шабалтієнко Т.В. від 22.07.1996 року. В належній, [PERSON] та [PERSON] , квартирі має зареєстроване місце проживання їх син [PERSON] , [INFO] . Відповідач тривалий час провокує побутові конфлікти з батьками, псує майно власників та застосовує насильство по відношенню до них. Щоразу під час сварок батьки викликали поліцію, оскільки відповідач чинив по відношенню до них насильство. Конфліктні ситуації виникали на грунті того, що відповідач веде аморальний спосіб життя, розкрадає їх майно. Після чергової сварки [PERSON] змінив місце проживання та з жовтня 2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Причини відсутності відповідача за адресою реєстрації місця проживання не відомі, оскільки він після останньої сварки уникає кримінальної відповідальності за заподіяну майнову шкоду позивачу. Таким чином, відповідач переїхав на постійне місце проживання за іншою адресою з жовтня 2015 року і по теперішній час не з`являється за місцем проживання. Реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] , порушує права позивача, як власника на вільне володіння, розпорядження та користування своєю приватною власністю. Відповідач не проживає у вказаному житлі, не сплачує комунальні послуги, та в утриманні житла участі не бере. Позивач не може скористатись житловою субсидією та вимушений сплачувати більшу частину доходів за комунальні послуги Ухвалою суду від 25.01.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача адвокат Гречка А.О. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не надав відзив на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про опричини неявки не повідомила. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2021 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. ст. 280,281 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частинах на праві спільної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором міни, посвідченого нотаріусом Шабалтієнко Т.В. від 22.07.1996 року(а.с.8 - копія договору). [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі на протязі шести років; ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає; заходів по вселенню у квартиру не приймає. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved