overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 26 вересня 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 1837. Від шлюбу мають доньку Злату, [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на побудову сімейних відносин, що призвело до припинення шлюбних відносин у грудні місяці 2015 року та з того часу не підтримують їх. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягає на його задоволенні. Просить суд не надавати терміну для примирення, оскільки вони з грудня 2015 року спільно не проживають та відповідач має іншу сімю. Тому їхній шлюб за таких обставин збережений бути не може. Відповідач в судовому засіданні наполягає на розірванні шлюбу. Наміру продовження подружніх відносин не має, просить не надавати терміну для примирення, так як сімя розпалась остаточно, дійсно ним утворена інша сімя і шлюб за таких обставин збережений бути не може. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26 вересня 2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 1837. Від шлюбу мають доньку Злату, [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини два роки тому та наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, тому суд не вбачає підстав для надання сторонам терміну для примирення, оскільки він є недоцільним. За наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сімя розпалась остаточно та збережена бути не може. Неповнолітня дитина залишається проживати з матірю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 03 лютого 2017 року помер її син, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно за законом. Однак нотаріусом їй відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті сина у звязку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини обґрунтовує не обізнаністю з особливостями законодавства та станом здоровя. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просить визначити додатковий строк терміном у два місяці для прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнала та не заперечує про визначення позивачеві додаткового строку для прийняття спадщини терміном у два місяці. Вона з приводу оформлення спадкових прав після смерті чоловіка до нотаріальної контори не зверталась та на неї не претендує. Заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 03.02.2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. У першу чергу право на спадкування законом відповідно до положень частини 1 статті 1261 ЦК України мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина. [PERSON], донька [PERSON] та матір [PERSON] Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 13.02.2018 року відомості про прийняття спадщини спадкоємцями відсутні. Позивач [PERSON] є матірю померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Позивач, наряду з іншими спадкоємцями за законом являється спадкоємцем першої черги майна [PERSON], який помер 20.06.2017 року. Позивач спадщини після смерті сина [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк не прийняла, оскільки не була обізнана з особливостями законодавства, постійно хворіла, проте інші спадкоємці, котрі теж не прийняли спадщину у передбаченому законом порядку, заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, на спадщину не претендують та не заперечують щодо надання додаткового строку [PERSON] для прийняття спадщини. Суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття позивачем спадщини, після смерті сина [PERSON] у звязку із тим, що позивач фактично прийняла спадщину після його смерті, надавала допомогу при похованні. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача в ході судового розгляду та письмовими доказами, перевіреними судом, тому суд визнає причини пропуску строку поважними, і знаходить за необхідне продовжити цей строк для прийняття спадщини позивачеві терміном на два місяці. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У грудні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Садівниче товариство «Мрія», про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 05 листопада 2016 року помер їхній двоюрідний брат та племінник [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, яке складається у тому числі із земельної ділянки площею 0,0770 га, цільове призначення ведення садівництва, яка розташована в Садівницькому товаристві «Мрія» на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222484400:09:004:0015, яку він прийняв, але юридично не оформив після смерті свого батька [PERSON], який помер 05 грудня 2008 року. Вказану земельну ділянку [PERSON] отримав у власність на підставі Державного акту серії ЯЕ № 095487, виданого 23 травня 2007 року на підставі рішення 22 сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради від 05 грудня 2005 року та Акт було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010732900059. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цю земельну ділянку, яку прийняв його син [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої Київської державної нотаріальної контори, але свідоцтво про право на спадщину не оформив. Після смерті [PERSON] спадкоємцями, які прийняли спадщину в установлений законом строк, шляхом подачі заяв про прийнятті спадщини до Третьої Київської державної нотаріальної контори, як передбачає ст. 1269 ЦК України є його двоюрідні сестри та дядько померлого. Спадкоємців першої та другої черги немає. Для оформлення спадщини вони звернулись до державного нотаріуса Третьої Київської державної нотаріальної контори. Державний нотаріус розглянула подані ними документи та видала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, яке належало померлому, а саме квартиру у м. Києві. Кожному з них було видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частині квартири. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку нотаріус відмовила, про що видала відповідну постанову від 15 червня 2017 року за № 74/02-31. Свою відмову вона мотивувала тим, що видати свідоцтво про право на спадщину не можливо, оскільки у них відсутній оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що останнім часом вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. При цьому, в позові вказувала, що кожен з подружжя живе своїм особистим життям. В судове засідання позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 09 жовтня 2004 року, сторони зареєстрували шлюб у Полтавському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис 1206 (а.с.4). Шлюб укладено між сторонами вперше (а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.5). Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. [PERSON] таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 5 лютого 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Солоненській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей у них немає. Подружнє життя з відповідачем не склалось. У них різні погляди на життя та сімейні стосунки, що стало причиною постійних сварок і непорозумінь. Протягом двох років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка зазначає, що розірвання шлюбу відповідає їхнім інтересам. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає, миритись не бажає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 5 лютого 2010 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Солоненській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя дітей у них немає. Спільне сімейне життя між сторонами не склалось. Між ними виникали постійні сварки та непорозуміння через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Протягом двох років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 14 липня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Міському відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 297. Від шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають з 2016 року, у звязку з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Кекавець». Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 14 липня 2012 року між позивачкою та [PERSON] у Міському відділ реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №297. 26 вересня 2012 року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 22.09.2012 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Разом з відповідачем проживала однією сім'єю до серпня 2016 року, після чого шлюбні відносини фактично було припинено. Від шлюбу вони мають дитину, [PERSON], [INFO], яка за домовленістю з відповідачем проживає разом з нею. Спільне життя між сторонами не склалося, відповідач не приділяв достатньої увагині їй, ні дитині, матеріально не забезпечував сім'ю. Важає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим\~ і суперечитеме її інтересам, які мають істотне значення, а сааме: матеріальне положення, психологічний стан її та дитини. Спору про поділ майна немає, з відповідачем досягнуто згоди про утримання дитини. У зв'язку з цим просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте під час державної реєстрації шлюбу. Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просила суд його задовольнити в повному обсязі, на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про визнання позову, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 118945, виданого 22.09.2012 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 857 (арк. с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (арк.с.6), яка за домовленістю з відповідачем проживає разом з позивачем,. Враховуючи обставини справи, те, що сторони подружні стосунки не підтримують із серпня 2016 року, примиритися наміру позивач та відповідач не мають, суд приходить до висновку, про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб розриває. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. \~ Згідно заяви позивача суд залишає [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу Воробйова. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, сума сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн. стягується з [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в якому зазначила, що 09.09.2017 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 316. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років. Позивачка у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2017 року. Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров?я та матеріального положення дитини, платника аліментів, який працює, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved