Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 19.08.2019 року в розмірі 80000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.08.2019 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 80\~000 грн. терміном до 01.11.2019 року. На підтвердження даного договору відповідачем була складена розписка про те, що він отримав грошові кошти від позивачки. Одинак, відповідач в термін, зазначений в розписці, не повернув позивачці борг, на неодноразові вимоги не реагує, у зв`язку із чим позивачка просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 80 000 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення позовної заяви, наслідки визнання позову у відповідності до ст. 206 ЦПК України зрозумілі. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши позивачку та її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047\~ч.2\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2019 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики у виді розписки (а.с.6), відповідно до якого позичальник [PERSON] отримав у борг у позикодавця [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 80\~000 грн. [PERSON] зобов`язався повернути дану суму боргу в строк до 01.11.2019 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається із договору позики відповідач зобов`язався повернути борг до 01.11.2019 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 80 000 грн. не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачкою не виконав, з останнього на користь позивачки підлягає стягненню 80 000 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому роз`яснені відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 80 000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved