Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить визнати незаконною бездіяльність [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» повязану з недопуском його до роботи та стягнути на його користь невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 11 402 (одинадцять тисяч чотириста дві) гривні 06 коп. У квітні 2016 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути на його користь з дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 46 517 (сорок шість тисяч пятсот сімнадцять) гривень 79 коп., належних йому до виплати сум після сплати всіх податків, виходячи із його середньої заробітної плати за 22 робочих дні в сумі 11 758 грн. 34 коп. згідно з розрахунком РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравіогаз» НАК «Нафтогаз України», оплата одного робочого дня - 534,47 грн., і яка складається з: - 14 430 ( чотирнадцять тисяч чотириста тридцять ) гривень 69 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 3 листопада по 9 грудня 2014 року, тобто за 27 робочих днів та виходячи із його середньої заробітної плати в сумі 534,47 грн. за один робочий день згідно з розрахунком РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» наданим по цій справі; - 6 833 ( шість тисяч вісімсот тридцять три ) гриьень 40 коп. - компенсації йому втрати цієї частини заробітної плати у звязку з порушенням у 16 місяців строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на спожизчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством ( розрахунок додається ); - 25 253,70 ( двадцять пять тисяч двісті пятдесят три ) грн. 70 коп. завданої йому моральної шкоди у звязку з винними діями відповідача, повязаними з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку з його відмовою виконувати негайне до виконання судове рішення щодо поновлення його на роботі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надавши письмові заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Так судом встановлено, що з травня 2010 року до останнього часу позивач працював у регіональному виробничому управлінні «Харківавтогаз» дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на посаді начальника цього управління. Також, 8 вересня 2014 року під час перебування на лікарняному позивач дізнався про наказ підприємства про його незаконне звільнення з роботи 26 серпня 2014 року у звязку з прогулом без поважних причин, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення з роботи позивач вважав незаконним та безпідставним, тому вже наступного дня звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. В результаті рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2014 р. (суддя Юно С.П.) у справі №553/4109/14-ц, були задоволені позовні вимоги [PERSON] до дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо поновлення його на роботі, яке підлягало негайному виконанню. 07 листопада 2014 р., позивач отримав завірену копію цього судового рішення та прибув до місця своєї роботи. Проте, безпосередньо підпорядкований йому за посадою головний інженер управління [PERSON], який був в цей час єдиний з керівництва, оголосив йому, що жодних рішень на підприємстві немає, наказ директора дочірнього підприємства «Укравтогаз» про його поновлення не видавався, тому відсутні жодні підстави для їх виконанім та допуску його до роботи. У кабінеті начальника управління зберігаються особисті речі іншої особи, яка вже призначена на цю посаду, тому до роботи він не приступив. Позивачем у присутності головного інженера був складений акт про не допуск. Наступного робочого дня у звязку з невиконанням судового рішення та, як наслідок, для його примусового виконання, позивачем засобами поштового звязку був відправлений виданий судом виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м.Києва для відкриття виконавчого провадження. Такі дії підприємства, після прийняття судом рішення про поновлення позивача на роботі судом сприймаються, як такі, що порушують вимоги ч.5 ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 236 КЗпП України щодо оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника визначено, що «у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки». Відповідно до висновку викладеному у п.34 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено «судам, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу». Таким чином зясовані судом обставини свідчать, що [PERSON] всупереч негайному до виконання рішенню Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/4109/14-ц недопустили до роботи з 3 листопада (з дати негайного до виконання судового рішення та настання обовязку підприємства у добровільному порядку видати наказ про поновлення позивача) по 9 грудня 2014 року (дати рішення апеляційного суду, на підставі якого підприємство мало право видати цього дня наказ про його звільнення і це останній день роботи), тому позивач був у вимушеному прогулі 27 робочих днів, як наслідок, був позбавлений гарантованого йому відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» матеріального права на заробітну плату, яку позивачу зобовязані були виплатити на підприємстві. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. З урахуванням викладеного та виходячи із середньої заробітної плати позивача до виплати позивачу становить за розмір середнього заробітку та за час вимушеного прогулу та компенсація втрати частини заробітної плати в зв»язку із порушенням строків її виплати за 22 робочих дні згідно з розрахунком РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравіогаз» НАК «Нафтогаз України», оплата одного робочого дня - 534,47 грн., і яка складається з: - 14 430 ( чотирнадцять тисяч чотириста тридцять ) гривень 69 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 3 листопада по 9 грудня 2014 року, тобто за 27 робочих днів та виходячи із його середньої заробітної плати в сумі 534,47 грн. за один робочий день згідно з розрахунком РВУ «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» наданим по цій справі; - 6 833 ( шість тисяч вісімсот тридцять три ) гриьень 40 коп. - компенсації йому втрати цієї частини заробітної плати у звязку з порушенням у 16 місяців строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на спожизчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошовий доходш населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем. у якому опубліковано індекс споживчих дій. У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових ДОХОДІВ у зв'язку із індексацією враховуєтвся рівенв такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і сбовязкових платежів) на індексінфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). До структури заробітної плати, визначеної ст.2 Закону України «Про оплату праці» входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати «підприємства. установи , організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період несплати боргу». Крім того, позивач вважає, що у звязку з винними діями відповідача, повязаними з невиплатою йому заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку з його відмовою виконувати негайне до виконання судове рішення щодо поновлення його на роботі йому було завдано моральну шкоду , розмір якої він оцінює у 25 253,70 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят три) грн. 70 коп. Позивач вважає, що моральна шкода полягає у спричиненому йому, страждаючого на захворювання серця, психологічного навантаження у момент, коли він дізнався про невиплату заробітної плати у звязку з відмовою у поновленні на роботі. Статтею 237- 1 Кодексу законів про працю України щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди зизначено, що «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає до задоволення частково, виходячи із принципу співмірності позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial