Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], де треті особи Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання договору дарування квартири недійсним та вселення у житлове приміщення. В обґрунтування позову зазначив, відповідно до договору дарування від 04 липня 2012 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 27 листопада 2013 року він з листа Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського УЮ дізнався про виконавче провадження щодо його виселення на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року, яке за його апеляційною скаргою було скасовано. В подальшому позивачу стало відомо про відчуження вищезазначеної квартири, яка належить йому на праві власності, [PERSON] іншим особам. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 17 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1753; визнати недійсним договір дарування ВТР №648674 квартири [ADDRESS], укладений 30 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 340; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна: 6822612101, квартира, адреса [ADDRESS] від 30.04.2014 року (індексний номер: 12796873), прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]; вселити позивача у квартиру [ADDRESS]; зобов'язати Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати позивача як власника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та одночасно зняти з реєстрації усіх осіб, які впродовж 2013-2015 років були зареєстровані за даною адресою. Стягнути з [PERSON] на його користь всі судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представником [PERSON] надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №14 (1609) від 19.02.2015 повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Треті особи до суду не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1753. 30 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 340. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2014 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] до тепер є [PERSON] Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині недійсності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 17 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1753; договору дарування ВТР №648674 квартири [ADDRESS], укладеного 30 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №340; і як наслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна: 6822612101, квартира, адреса [ADDRESS] від 30.04.2014 року (індексний номер: 12796873), прийнятого державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, позивач має бути вселеним до квартири [ADDRESS], яка є його власністю, що є підставою для реєстрації його в даній квартирі. Що стосується позовних вимог про зобов'язання Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати позивача як власника нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], то такі вимоги є передчасними, так як відмови у здійсненні реєстрації позивач не надав. Позовні вимоги про зняття з реєстрації усіх осіб, які впродовж 2013-2015 років були зареєстровані за даною адресою, також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження таких вимог. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial