Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця м. Ладижин Вінницької області, померлого [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженки м. Ладижин Вінницької області, посилаючись на те, що в період з листопада 2001 року по лютий 2009 року вона, [PERSON], проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], та вели спільне господарство. [INFO] у неї з [PERSON] народилась дочка, однак оскільки вони проживали без реєстрації шлюбу, реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. В актовому записі №5 від 20.01.2004 року у графі «батько» записано прізвище «[PERSON]», а ім'я та по батькові записано справжнього батька дитини - «[PERSON]». Отже, при реєстрації народження її спільної з [PERSON] дитини їхня дочка, [INFO] була записана як [PERSON]. [PERSON] завжди визнавав себе батьком народженої дитини, займався вихованням дитини, піклувався про моральне та матеріальне становище дитини, мав намір подати заяву про визнання себе батьком їх спільної дитини, але не встиг, оскільки [INFO] помер, про що 17.01.2013 Відділом ДРАЦС Ладижинського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 15. Встановлення факту батьківства необхідно для призначення пенсії по втраті годувальника. На даний час отримувачем пенсії по втраті годувальника є колишня дружина [PERSON] - [PERSON], яка отримує пенсію по втраті годувальника на свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є сином померлого [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву у повному обсязі, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позивача, мотивуючи тим, що якщо [PERSON] за життя не звернувся до органів реєстрації актів цивільною стану із заявою про визнання свого батьківства відносно [PERSON], то не вважав себе її батьком. Їй особисто [PERSON] ніколи не повідомляв, що [PERSON] його дочка. Навпаки завжди казав, що її дитина, [PERSON], єдиний його син. Натомість, вона і не чула заперечень ні з боку покійного чоловіка, ні з боку його сім'ї про те, що [PERSON] не його дочка. Окрім того, вказала, що [PERSON] мав особисті стосунки з багатьма жінками, тому допускає той факт, що він міг проживати і з [PERSON], а дочка [PERSON] фактично може бути його дочкою. Також, зазначила, що [PERSON] був засуджений вироком Ладижинського міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання її дитини [PERSON], тому враховуючи ту обставину, що він не надавав кошти згідно рішення суду на утримання дитини, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності, тому відповідно не міг утримувати та матеріально забезпечувати позивача та її дитину. [PERSON] у зв'язку з втратою годувальника [PERSON] отримувала пенсію відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». З 01.06.2013 року розмір пенсії було зменшено до 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, оскільки до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області за призначенням пенсії звернулася і [PERSON], яка подала рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 квітня 2013 року, яким встановлений факт батьківства [PERSON] по відношенню до його дитини [PERSON] Представник Управління пенсійного фонду України у м. Ладижині Підддубна А.М. у вирішенні спору поклалася на розгляд суду, при цьому зазначила, що у разі визнання померлого [PERSON] батьком [PERSON] позивач матиме право на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки відповідно до архівної пенсійної справи [PERSON] дійсно отримував пенсію за віком на пільгових умовах. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється тіткою померлого [PERSON], який дійсно з 2001 року по 2009 рік проживав однією сім'єю разом із [PERSON] Вони мали спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство. Під час їхнього спільного проживання в [INFO] в них народилася дочка [PERSON]. [PERSON] забирав [PERSON] з новонародженою дитиною з пологового будинку, святкували разом родини, хрестини. [PERSON] піклувався про дитину, називав її своєю дочкою, матеріально забезпечував їх. Вони разом гуляли, робили покупки, гралися. В них була повноцінна родина. Чому не зареєстрував дочку на своє ім'я не знає, однак завжди висловлював намір зробити це. Але в [INFO] він помер. Ні в її померлого племінника, ні в неї ніколи не було сумнівів в тому, що [PERSON] саме його дочка. [PERSON] дуже схожа на свого батька [PERSON] На даний час [PERSON] з дочкою [PERSON] підтримують з сім'єю покійного батька відносини. Під час життя [PERSON] завжди визнавав себе рідним батьком [PERSON] і ніколи не заперечував свого батьківства. Окрім того, підтвердила дійсність фотозображення на фотокартках, впізнавши [PERSON] разом з [PERSON] та їх дочкою [PERSON], а також рідних покійного, назвавши їх поіменно. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється рідною сестрою позивачки [PERSON], а також рідною тіткою та хрещеною матір'ю [PERSON] пояснила, що в 2001 році її сестра [PERSON] познайомилася з [PERSON], з яким почала проживати спільно однією сім'єю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, купляли дрібні побутові речі. У 2009 році припинили спільне проживання. За час спільного проживання, у [INFO], у них народилася дочка [PERSON]. Вони мали намір офіційно зареєструвати шлюб, проте чому не зареєстрували шлюб їй не відомо. [PERSON] за час життя визнавав себе батьком дитини. Він завжди цікавився дочкою, дбав про її виховання та утримання. Відвідував дитячий садок. [PERSON] з дочкою по даний час спілкуються з родиною [PERSON] На момент народження дитини рідня покійного сприймала [PERSON] як рідну. [PERSON] ніколи не заперечував факт свого батьківства щодо дочки [PERSON]. Також вказала на те, що [PERSON] одній із перших повідомили, що [PERSON] помер. Також підтвердила дійсність фотозображення на фотокартках, впізнавши [PERSON] разом з [PERSON] та їх дочкою [PERSON], а також рідних покійного, назвавши їх поіменно. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив суду факт спільного проживання та ведення спільного господарства позивача та померлого в [INFO] [PERSON], їх спільне утримання та виховання дитини, а також визнання відповідачем батьківства. При цьому, також з достовірністю вказав на відповідність дійсності фотозображень на фотокартках, доданих позивачем до матеріалів справи, назвавши зображених осіб поіменною. Суд, з'ясувавши позиції сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з листопада 2001 року по лютий 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], тобто спільно проживала разом з ним і була пов'язана з ним спільним побутом. Також вони мали взаємні права та обов'язки. [INFO] в місті Ладижині Вінницької області народилась дочка, [PERSON], і відповідно до актового запису про народження за № 5 від 20 січня 2004 року зареєстрованим Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області її батьками є мати - [PERSON] та батько - [PERSON], відомості про якого записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.30). Згідно даних в наданих позивачем копії історії пологів [PERSON] № 6, обмінної карти та копії індивідуальної карти вагітної і породілля [PERSON] № 130, взятої на облік 06.06.2003 року, в графі чоловік вказаний [PERSON] (а.с.32,33,34). З довідки Ладижинської міської ради від 14.01.2004 року № 139 вбачається, що склад сімґї [PERSON] складав [PERSON] - чоловік (а.с.33) У відповідності до даних домової книги на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] були зареєстровані за вказаною вище адресою [PERSON] та [PERSON], які зняті з реєстрації 02.08.2009 (а.с.39) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено копією свідоцтва про його смерть, виданого на підставі актового запису № 15 від 17 січня 2013 року відділом РАЦС Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с.8) У квітні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, де заінтересованою особою було Управління Пенсійного фонду України у місті Ладижині Вінницької області про встановлення факту батьківства [PERSON], який помер [INFO], відносно її дочки [PERSON], яка народилася [INFO], з метою призначення пенсії на дитину, в зв'язку з втратою годувальника. Рішенням Ладижинського міського суду від 22 квітня 2013 року заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства задоволено (а.с.35) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2013 року рішення Ладижинського міського суду від 22 квітня 2013 року було скасовано, а заява [PERSON] про встановлення батьківства - залишена без розгляду, та роз'яснено [PERSON] право на звернення до суду з позовом на загальних підставах, що підтверджено копією ухвали (а.с.10-12). При цьому, також встановлено те, що між [PERSON], як законним представником дитини [PERSON] та [PERSON], як законним представником дитини [PERSON], який є сином померлого [PERSON] виник спір про право на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки [PERSON] отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника і виділення її частки [PERSON] впливає на її розмір. Отже, розгляд справи в даному випадку здійснюється в позовному провадженні через наявність спору про право. Згідно ч. 1, 2 ст. 36, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, в тому числі його дітям, які не досягли 18 років. На всіх членів сім'ї, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія. Згідно ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. При цьому заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. В судовому засіданні достовірно встановлено, що запис про батька дитини у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], через відсутність спільної заяви батьків було зроблено за вказівкою [PERSON], тобто на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Дана обставина стверджується також і відповіддю від 30.10.2013 № 349-2.2-20 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, де зазначено, що реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.31). Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, з урахуванням пояснень позивача, показань свідків, досліджених письмових доказів, суд вважає встановленим спільне проживання позивача [PERSON] разом із [PERSON] як до народження дитини [PERSON], так і після її народження, а також спільне виховання ними дитини. Пояснення допитаних судом свідків вказують на те, що [PERSON] проживав разом із [PERSON], вважав [PERSON] своєю донькою, піклувався про неї, матеріально забезпечував родину, а отже, визнав походження дитини від нього. При цьому, судом не встановлені підставі не довіряти показанням свідків, оскільки вони були одержані з дотриманням порядку, встановленому законом, є послідовними, логічними, і повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами по справі, і не викликають сумніву у своїй достовірності та допустимості. Водночас показання цих свідків щодо факту батьківства цілком узгоджуються з об'єктивними доказами у справі - зазначенням у свідоцтві про народження [PERSON] її по-батькові, а саме «[PERSON]», а в графі батько - ім'я та по батькові батька «[PERSON]»; фотознімками, де зафіксовано [PERSON] з позивачем [PERSON] та дитиною в побуті, які суд визнає достовірними. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача та показання зазначених свідків відповідач не надав, не містять їх і матеріали справи. Посилання відповідача на ту обставину, що [PERSON] був засуджений вироком Ладижинського міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини [PERSON], у зв'язку з цим не міг утримувати та матеріально забезпечувати [PERSON] також не спростовує доводи позивача. При цьому, відповідач [PERSON] фактично допускає той факт, що її покійний чоловік [PERSON] міг проживати із позивачем однією сім'ю, та дочка [PERSON] може бути його дочкою, оскільки у покійного чоловіка були стосунки з багатьма жінками, однією з яких могла бути і [PERSON] Не ґрунтується на законі та є припущенням і посилання відповідача як невизнання батьківства на неприйняття покійним [PERSON] заходів по реєстрації дитини в органах РАЦС. Клопотань про проведення судово-генетичної експертизи до суду не надходило. З урахуванням наведеного, суд визнає вимоги позивача, такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 128, 130, 135 СК України, абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та

Outcome: approved