Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

у грудні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 20 квітня 2010 року у розмірі 102 789,31 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 20 квітня 2010 року отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2; 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Станом на 13 листопада 2018 р. у відповідача наявна заборгованість, яка становить 102 789,31 грн., яка складається з наступного: 57 927,04 грн. - тіло кредиту; 11 473,61 грн. - відсотки за користування кредитом; 28 017,74 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4870,92 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 7 березня 2019 року постановлено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. 1 липня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2019 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 березня 2019 року, справу призначено до розгляду. Представники сторін у поданих відзиві на позов та відповіді на відзив просили розгляд унти справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг (а.с. 7). Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, відповідно до ст.ст. 1048,1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 20 квітня 2010 року отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно надано позивачем розрахунку заборгованості, станом на 13 листопада 2018 р. у відповідача наявна заборгованість, яка становить 102 789,31 грн., яка складається з наступного: 57 927,04 грн. - тіло кредиту; 11 473,61 грн. - відсотки за користування кредитом; 28 017,74 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4870,92 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування своєї позиції позивачем надано до суду: копію анкети-заяви [PERSON] від 20 квітня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 7), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9-23), розрахунок заборгованості (а.с. 5-6), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8), виписка, яка відображає рух коштів по картковим рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] ; довідку про зміну умов кредитування. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд зазначає наступне. Зі змісту анкети-заяви, підписаної 20 квітня 2010 року [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що графа «бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» взагалі не містить даних щодо кредитного ліміту, вказана графа є незаповнено. Так само, незаповненою відповідачем залишилась у анкеті-заяві графа щодо виду картки, яку мав намір отримати відповідач (а.с. 7 зворот). Тобто, у заяві-анкеті від 20 квітня 2010 року не зазначено яку суму кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, отримає відповідач на виконання умов кредитного договору, а також вид банківської карти. Разом з тим, у поданому позові позивач зазначає про те, що відповідачем 13 травня 2013 року отримано кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Суд зазначає, що обставина, на яку посилається позивач, а саме - отримання відповідачем 20 квітня 2010 року кредиту у розмірі 25 000 грн., не підтверджується жодними належними та допустимими доказами в розумінні статей 77,78 ЦПК України. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Матеріали цивільної справи містять виписку, яка відображає рух коштів по двом рахункам: № [NUMBER] та № [NUMBER] . Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що зазначені вище рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] відкрито на ім`я відповідача [PERSON] на виконання умов договору від 20 квітня 2010 року. Також, суд критично оцінює довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитно карти, оформленої на [PERSON] , оскільки остання не містить ані номеру та дати її видачі, ані прізвища та посади особи, уповноваженої на підписання від банку документів такого характеру, ані прив`язки до кредитного договору від 20 квітня 2010 року. Крім того, з вказаної довідки вбачається, що старт кредитного рахунку мав місце 5 лютого 2009 року, тоді як позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором від 20 квітня 2010 року. З вказаних підстав, суд відкидає вказаний доказ. Таким чином, суд робить висновок, що матеріали цивільної справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно та поза розумним сумнівом засвідчував факт відкриття позивачем на ім`я відповідача карткових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] на виконання умов кредитного договору від 20 квітня 2010 року. Також, суд звертає увагу на те, що, надана позивачем виписка по рахунку відповідача № [NUMBER] , хоча і датується періодом з 26 лютого 2009 року, тоді як підставою для звернення до суду з позовом є договір від 20 квітня 2010 року. Банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту. Слід зазначити, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 20 квітня 2010 року відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок. Враховуючи вищевикладене, представник позивача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, в тому числі і факту видачі відповідачу кредиту у розмірі 25 000 грн. 20 квітня 2010 року, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення основної суми заборгованості, заборгованості по процентам, пеням та штрафам у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed