Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNG0GK00005974 від 03 жовтня 2006 року [PERSON] отримав кредит в сумі 12000,00 доларів США строком до 06 жовтня 2026 року зі сплатою відсотків банку на придбання квартири, виконання зобовязань за яким забезпечено порукою співвідповідача [PERSON] за договором поруки від 03 жовтня 2006 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, а позивач набув право дострокового повернення кредиту, тому позивач, просив суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів борг станом на 30 вересня 2014 року в сумі 17823,82 долари США, що за курсом НБУ станом на 30 вересня 2014 року складає 30640,23 грн. (12,94 грн. на 1 долар США), з яких сума основного боргу 14935,13 доларів США, сума відсотків, що підлягає сплаті 961,16 долар США, комісія в сумі 144,00 долари США, пеня - 1783,53 долари США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, заперечуючи проти задоволення позову тим, що розрахунок заборгованості не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки складений невідомою особою на підставі припущень, оригінал меморіального ордеру на підтвердження видачі відповідачем [PERSON] коштів позивачем не надано, а виписка по рахунку не є первинним документом для підтвердження кредитних зобов?язань та всі подані документи не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітності в Україні. Крім того, 09 липня 2012 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNG0GK00005974 за якою затверджено новий графік погашення кредиту та збільшено щомісячний платіж з 157,53 доларів США до 233,20 доларів США, проте на таке збільшення обсягу зобов?язань поручитель [PERSON] згоди не надавала та з нею додатковий договір поруки не підписувався, тому зобов?язання поруки з [PERSON] припинені, а вимоги позивача до цього відповідача безпідставні, тому представник відповідачів просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши поясненням представників сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 03 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір № DNL0A000812795, копія якого долучена до справи (а.с.21-24), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 12000,00 доларів США на придбання квартири, а також у розмірі 1260,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості ануїтетними платежами по 157,53 долари США з 21 по 28 число щомісяця, а також сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту щомісяця в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту (п.1.1, 1.2 кредитного договору), а відповідач [PERSON], отримавши кошти у вказаному розмірі, зобов?явлася використати їх згідно цільового призначення, у визначеному ліміті, сплатити відсотки за користування та повернути у визначений договором строк - до 06 жовтня 2026 року (п.1.1, 1.2, 2.3, 2.4 договору). В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 09 липня 2012 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNL0A000812795 від 03 жовтня 2006 року, за яким сторони у п.1 обумовили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшена на 1661,00 долар США, а саме: відсотки в розмірі 0,00 доларів США, комісія в розмірі 0,00 доларів США, пеня в розмірі 1661,00 доларів США. Відповідно до умов п.2 вказаної додаткової угоди у разі порушення позичальником будь-якого з зобов?язань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує банку штраф в сумі 1661,00 долар США. Також за п.3 цієї додатковою угодою змінений пункт 1 кредитного договору від 03 жовтня 2006 року та за умовами редакції зміненого пункту 1.1 договору: банк зобов?язується надати позичальнику грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк по 06 жовтня 2026 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 12000,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлової нерухомості, а також у розмірі 7455,49 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених у п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту, відповідно до п.3.11 договору. Періодом сплати вважати з 21 по 28 число кожного місяця. Відповідно до п.5 додаткової угоди від 09 липня 2012 року до кредитного договору Графік погашення кредиту викладений в новій редакції, згідно якого щомісячний платіж становить 233,20 доларів США (а.с. 138-149). За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Судом встановлено, що позивач умови кредитного договору виконав повністю та відповідач 03 жовтня 2006 року отримав кредит в сумі 12000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно було 60600,00 грн. і що підтверджується випискою по рахунку за період з 03 жовтня 2006 року по 12 грудня 2014 року. Доводи представника відповідачів про те, що меморіальний ордер представлений позивачем в копії не є належним доказом, оскільки оригінал суду так і не був представлений, а подана копія не містить підписів та печатки уповноваженої особи, не спростовують висновків суду про виконання банком умов договору в частині видачі кредиту та фактичного отримання коштів відповідачем [PERSON], оскільки вказані обставини підтверджуються випискою по рахунку, ордером розпорядження про надання кредиту №DNG0GK00005974 від 03 жовтня 2006 року, та фактом використання відповідачем [PERSON] цих коштів на визначені договором цілі придбання за 60600,00 грн. квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року, а також фактом укладення та сплати платежів за договорами страхування майна від 03 жовтня 2006 року та особистого страхування від 03 жовтня 2006 року, оригінали яких з кредитної справи досліджені судом та долучені в копії в судовому засіданні (а.с.189,191, 196, 198). Крім того, представник відповідачів в судовому засіданні не заперечував факт придбання відповідачем вказаної вище квартири за кошти кредиту. Також судом встановлено, що останній раз відповідач [PERSON] вніс платіж 31 березня 2014 року в сумі 210,53 долари США, що підтверджується випискою по рахунку за період з 03 жовтня 2006 року по 12 грудня 2014 року (а.с.102-107), копіями квитанцій про оплату кредиту, поданих представником позивача (а.с.63-84). За встановлених обставин, належить дійти висновку, що відповідач [PERSON] в порушення ст.ст. 529, 530, 536, 10561 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обовязку і строків виконання за графіком, а відтак, боржник за ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив. Відповідно, банк згідно п.2.2.7 кредитного договору, ч.2 ст. 1050 ЦК України набув право дострокового виконання зобов'язання в повному обсязі з нарахуванням процентів за користування коштами до дня кінцевого розрахунку. 14 жовтня 2014 року позивачем направлено відповідачам рекомендованим поштовим відправленням повідомлення за вих. №30.1.0/02 (а.с.16, 18-20) про наявність простроченої заборгованості та вимога дострокового виконання зобовязань в повному обсязі у разі несплати прострочених платежів. Доводи представника відповідача про фальшивість даного листа банку у звязку з тим, що на сайті УДППЗ «Укрпошта» відсутні відомості про відправлення за вказаними у реєстрі штрих-кодами, суд не може прийняти до уваги, оскільки до реєстру рекомендованих поштових відправлень від 14 жовтня 2014 року додана квитанція про оплату вказаних поштових відправлень, а інформація з інтернет-сайту УДППЗ «Укрпошта» є лише довідковою, зберігається обмежений проміжок часу протягом 6 місяців, про що вказано на самому сайті, тоді як представник відповідачів подав роздруківку з даного інтернет-ресурсу станом на 26 жовтня 2015 року, натомість представником позивача подана разом з реєстром поштових відправлень копія квитанції про оплату вказаних відправлень 14 жовтня 2014 року, що є первинним підтвердженням здійснення поштового відправлення. Також суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] після звернення банка з позовом до нього, отримавши копію позовної заяви та уповноваживши представника для представництва своїх інтересів за цим позовом, а відтак достовірно знаючи про вимогу банку про дострокове виконання зобов?язання в повному обсязі, жодних платежів до часу розгляду справи по суті не здійснював та вимогу банку залишив без виконання, тому доводи представника відповідача про те, що позивач не набув права вимоги дострокового виконання зобов?язань суд до уваги не приймає. За перевіреним у судовому засіданні розрахунком позивача, з урахуванням даних про сплачені відповідачем [PERSON] кошти згідно поданих ним квитанцій, даних виписки по рахунку, а також з огляду на положення договору щодо черговості зарахування платежів, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором від 03 жовтня 2006 року складає: за тілом кредиту 14935,13 доларів США, та за період з липня 2012 року по 30 вересня 2014 року за процентами 961,16 долар США та по комісії за користування кредитом - 144,00 долари США. Доводи представника відповідачів про те, що [PERSON] не отримував коштів за додатковою угодою від 09 липня 2012 року до кредитного договору і розрахунок боргу не відповідає дійсності, суд до уваги не приймає, оскільки додатковою угодою від 09 липня 2012 року, яку відповідач [PERSON] підписав на кожній сторінці та Графік платежів до неї, змінені умови договору і відповідач з ними погодився, продовжуючи здійснювати платежі за Графіком. При цьому, вказана додаткова угода укладена у зв?язку з простроченням боргу відповідачем та цей борг зменшено на суму нарахованої пені в розмірі 1661,00 долар США та збільшено загальний розмір кредиту за рахунок розміру для оплати страхових платежів. Крім того, у пункті 4 додаткової угоди сторони обумовили, що вказана угода не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Належне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, окрім іпотеки та поруки, було забезпечено неустойкою у відповідності із ст. 549 ЦК України, розмір якої на випадок прострочення та порядок нарахування, обумовлені п.4 кредитного договору у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми прострочення платежу за кожен календарний день прострочення. Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно зі ст. 550 ЦК України та п. 4 кредитного договору з часу укладення додаткової угоди 09 липня 2012 року, коли нарахована за кредитним договором від 03 жовтня 2006 року пеня в сумі 1661,00 долар США була списана, до 30 вересня 2014 року складає 122,43 долари США, тоді як позивачем заявлена сума пені в розмірі 1783,53 доларів США без урахування списаної суми за угодою від 09 липня 2012 року, у зв?язку з чим суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення пені лише частково в сумі 122,43 долари США. Інші вимоги про стягнення неустойки у виді штрафів, передбачених пунктами 2 та 7 додаткової угоди від 09 липня 2012 року до кредитного договору від 03 жовтня 2006 року позивачем не заявлялись. Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до п.7 додаткової угоди від 09 липня2012 року до кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами договору тривалістю 50 років. Розв?язую вимоги позивача до відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Належне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] за договором № DNL0A000812795 зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, неустойки, дострокового повернення кредиту були забезпечені порукою співвідповідача [PERSON] за договором № DNG0GK00005974 03 жовтня 2006 року, укладеним згідно ст.553 ЦК України, за умовами якого, співвідповідач зобовязалася відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник та у випадку невиконання ним зобовязань за договором: повертати кредит в сумі 12000,00 доларів США, сплачувати відсотки в сумі 1% на місяць від суми залишку боргу, щомісяця вносити платежі в розмірі 157,53 долари США на погашення кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту в розмірі 2,7% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості, сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 0,20% на місяць від суми виданого кредиту, пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості (а.с.25-26). Разом з тим, після укладення 09 липня 2012 року додаткової угоди до кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], яким збільшений щомісячний платіж з 157,53 доларів США до 233,20 доларів США, збільшений розмір страхового платежу з 2160,00 доларів США до 7455,49 доларів США, додатково визначена неустойка у виді штрафів в розмірі 1661,00 долар США у разі порушення зобов?язань за графіком погашення більше ніж 31 день, в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків та в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, а відтак, збільшено обсяг кредитних зобов?язань, позивач додатковий договір поруки з новим обсягом відповідальності з відповідачем [PERSON] не укладав, про укладення додаткової угоди до кредитного договору відповідача [PERSON] в інший спосіб не повідомляв, у зв?язку з чим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України порука вважається припиненою з 09 липня 2012 року, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарної відповідальності [PERSON] разом з позичальником [PERSON] за кредитним договором та ухвалення рішення про відмову в позові у цій частині вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial