Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У своєму позові [PERSON] посилався на те, що він є власником мотоцикла «BMW» 800GS, д.н.з. [NUMBER] . 30 березня 2020 року о 12 годині 57 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «ДЕУ», д/н [NUMBER] , на перехресті пр. Гагаріна та вул. Паторжинського в м. Дніпрі, повертаючи ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «BMW», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року по справі № 201/3287/20, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована згідно поліса, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант». Страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» було відшкодовано на користь потерпілого 16473,94 грн. Однак, відповідно до дефектовочної відомості, яку позивачу надав ПП [PERSON] , загальна вартість запасних частин та матеріалів мотоцикла, які були пошкоджені відповідачем, складає 83046,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що під час ДТП було також пошкоджено його екіпіровку на загальну суму 37173,50 грн. Враховуючи наведене, розмір необхідного відшкодування, на думку позивача, складає: 83046 грн. (ремонт мотоциклу) + 37173, 50 грн. (пошкоджена екіпіровка) - 16473,94 грн. (часткова виплата страхової) = 1063745,56 грн. А тому позивач просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 83526,06 грн., а з [PERSON] - 20219,50 грн. Крім того, позивач вказує на те, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 127521 грн., та просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 121144,95 грн., а з [PERSON] - 6376,05 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн. Від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» 06 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що 31 березня 2021 року [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомлення про настання ДТР та з заявою про страхове відшкодування, в якій останнім було зазначено, що він згоден із способом та розміром збитку, розрахованим страховиком. 23 квітня 2020 року, в присутності [PERSON] було проведено огляд його пошкодженого мотоцикла «BMW» д.н.з. [NUMBER] . На підставі проведеного огляду пошкодженого мотоцикла «BMW», д.н.з. [NUMBER] , аварійним комісаром було складено аварійний сертифікат № 41-D/70/9 від 02 червня 2020 року, відповідно до якого матеріальний збиток складає 20968,73 грн. (з ПДВ) та 17473,94 грн. без ПДВ. Таким чином, 23 червня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16473,94 грн. на рахунок, вказаний [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» жодним чином не порушило прав позивача, виплата страхового відшкодування відбулася в порядку та в строки, визначені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Надана позивачем дефектовочна відомість є первинним документом щодо обстеження технічного стану транспортного засобу та зазначенням необхідних ремонтних дій станом на невідому дату. Позивачем не надано рахунок на оплату, акту виконаних робіт, платіжного доручення щодо оплати ремонтних послуг або квитанції чи касового чеку, тобто не надано доказів того, що ним здійснено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу та його вартості. Також представник відповідача зазначив, що вимога позивача про відшкодування витрат за купівлю нової екіпіровки є незаконною та недоведеною. Враховуючи наведене представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Позивач надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, в якій останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 30 березня 2020 року о 12 годині 57 хвилин, керуючи автомобілем «ДЕУ», д/н [NUMBER] , на перехресті пр. Гагаріна та вул. Паторжинського в м. Дніпрі, повертаючи ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «БМВ», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року по справі № 201/3287/20, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року є преюдиційними і доведенню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована згідно поліса № АМ/ 9915557, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант». 31 березня 2021 року [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомлення про настання ДТР та з заявою про страхове відшкодування, в якій останнім було зазначено, що він згоден із способом та розміром збитку, розрахованим страховиком (а.с. 19-20). 23 квітня 2020 року, в присутності [PERSON] було проведено огляд його пошкодженого мотоцикла «BMW» д.н.з. [NUMBER] . На підставі проведеного огляду пошкодженого мотоцикла «BMW», д.н.з. [NUMBER] , аварійним комісаром було складено аварійний сертифікат № 41-D/70/9 від 02 червня 2020 року, відповідно до якого матеріальний збиток складає 20968,73 грн. (з ПДВ) та 17473,94 грн. без ПДВ (а.с. 43). 23 червня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16473,94 грн. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 34.2 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 141 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На виконання припису пункту 34.3 статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», в присутності [PERSON] , 26 листопада 2020 року було здійснено огляд пошкодженого мотоцикла «BMW» д.н.з. [NUMBER] ., зафіксовано виявлені пошкодження, про що складено аварійний сертифікат № 41-D/70/9 від 02 червня 2020 року. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Судом встановлено, що оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалася безпосередньо позивачу, суму страхового відшкодування було зменшено на розмір ПДВ. А тому сума виплаченого страхового відшкодування склала 16473,94 грн. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 касаційний суд зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України. На підтвердження суми, заявленої до відшкодування, позивачем до суду надано копію дефектовочної відомості, яку позивачу надав ПП [PERSON] , відповідно до якогої, загальна вартість запасних частин та матеріалів мотоцикла, складає 83046,00 грн. Суд погоджується із твердженням представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що надана позивачем дефектовочна відомість є первинним документом щодо обстеження технічного стану транспортного засобу та зазначенням необхідних ремонтних дій станом на невідому дату. Позивачем не надано рахунок на оплату, акту виконаних робіт, платіжного доручення щодо оплати ремонтних послуг або квитанції чи касового чеку, тобто не надано доказів того, що ним здійснено відновлювальний ремонт свого транспортного засобу та його вартості. Враховуючи вищенаведене, слід дійти до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням та стягненням збитків за екіпіровку, оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів заявленої до відшкодування суми матеріального збитку та підтверджень того, що його екіпіровку було пошкоджено саме внаслідок ДТП, яка сталася 30 березня 2020 року. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст. 261 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи положення вказаної норми законодавства, моральна шкода, яка підлягає стягненню з страховика, стягується лише у випадку здійснення відшкодування шкоди, яка пов`язана з ушкодженням здоров`я потерпілої особи в ДТП. В даному випадку виплата страхового відшкодування у зв`язку з ушкодженням здоров`я відсутня, а тому і стягнення моральної шкоди зі страхової компанії є безпідставним, а отже в задоволенні вимог позивача в цій частині слід відмовити. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 127521 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП він пережив сильний стрес. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його мотоцикла на значну суму грошей, порушенні звичайного укладу життя, він був позбавлений можливості користуватись мотоциклом для своїх потреб. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 2500 грн. За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а шо стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правничну допомогу, то позивачем на підтвердження факту отримання юридичних послуг надано лише копію ордеру, а докази сплати коштів за таку допомогу в матеріалах справи відсутні. З оглядну на вищевказане, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні такої вимоги у зв`язку із недоведеністю. Що стосується вимоги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. До матеріалів справи представником відповідача долучені: копія витягу з договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, копія завдання-доручення № 81 від 24 вересня 2020 року, копія детального розрахунку та опису робіт від 30 вересня 2020 року. Згідно наданого до суду платіжного доручення № ID-147869 від 01 жовтня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено Адвокатському бюро «Грідін і партнери» 5000 грн. за надані послуги. Тому суд, оцінивши рівень адвокатських витрат, вважає за необхідне задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial