Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

у вересні 2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з стягнути з відповідача позивача додаткові витрати на розвиток здібностей [PERSON] , [INFO] та його лікування у розмірі 185248 грн 70 коп., стягнути щомісячно з відповідача до закінчення терміну дії договору між [PERSON] та ТОВ «Заклад освіти «Астор» від 23.05.2019 №197, тобто до 31.05.2024 додаткові витрат на розвиток здібностей [PERSON] , [INFO] у твердій грошові сумі у розмірі 7000 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2013 розірвано, у якому в них народилася дитина, однак питання про участь батьків у витратах на дитину судом не вирішувалося, нотаріального договору про це між позивачем на відповідачем не укладалося, при цьому після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та добровільно участі в утриманні та у додаткових витратах не бере, а позивач з метою забезпечення здібностей дитини вибрала місце для навчання спільного сина НВК «Святошинська гімназія», про що було укладено договір від 08.04.2015 №177 про освітні послуги, який діє до 31.08.2019 та на виконання умов договору за період з 08.04.2015 по 07.06.2020 позивачем було сплачено кошти на загальну суму 393135 грн 00 коп. у тому числі в межах строку позовної давності за період з 19.10.2017 по 07.06.2019 сплачено 167950 грн 00 коп., також дитина з 01.09.219 та до цього часу навчається у закладі освіти «Астор» про що було теж укладено договір, термін дії якого з 23.05.2019 по 31.05.2014 та сплачено грошові кошти у розмірі 199277 грн 40 коп., тому з врахуванням того, що відповідач теж рівноправний учасник виховання спільного сина має сплатити половину від вже сплачених сум, разом з тим позивач також просить стягнути з відповідача половину суми вже сплачених позивачем в період з 19.10.2017 до дня подання позову додаткових витрат на дитину, а саме 183613 грн 70 коп., крім цього дитина розвиває свої здібності шляхом платних послуг на підставі договору від 23.05.2019 №197 укладеного між позивачем та ТОВ «Заклад освіти «Астор» на умовами якого вартість послуг становить 500 доларів США 00 центів до 31.05.2014, а тому з відповідача теж належить до сплати додаткові витрати у розмірі 7000 грн 00 коп., окрім цього через гостре отруєння дитини, яке трапилося під час прогулянки відповідача із сином, позивач звернулася до лікувального закладу «Євролаб», вартість медичного обстеження в якому становить 3270 грн 00 коп. Ухвалою судді від 29.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 45). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2020 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 50). 12.11.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього додаткових витрат на дитину у розмірі 1635 грн коп., які стосуються лікування дитини ц лікувальному центрі «Євролаб» у розмірі половини суми сплачених коштів,у решті позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачем подано докази, які не підтверджують оплати, що були чи будуть здійсненні, а лише фіксує домовленість, які можуть бути змінені (а.с. 67-70). 24.11.2020 позивачем подано відповідь на відзив, зазначивши, що аргументи відповідача є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідач помилково вважає, що витрати на навчання дитини не спрямовані на розвиток здібностей дитини, іншої мети крім розвитку навчання не передбачає, разом з тим відповідач до червня 2020 р. не приймав участі в утриманні дитини і відмовлявся сплачувати аліменти у добровільному порядку, а кошти які він сплачує у вигляді аліментів у мінімальному розмірі не стосуються предмету позову, у відзиві відповідач стверджує, що він є безробітним і не отримує доходу, однак ним не подано рішення суду про встановлення такого факту, а звернення відповідача до податкових органів, не доказує відсутність доходів, а свідчить про ухилення від сплати податків, оскільки у відповідача є в наявності автомобіль, а також він декілька разів на рік відпочиває за кордоном, тому витрати на такі цілі вказують на наявність у відповідача доходів (а.с. 90-95). 03.12.2020 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що одноосібне рішення позивача віддати дитину навчатися саме до платної приватної школи з високою вартістю при можливості дитини відвідувати державну школу не є особливою обставиною, а тому батько який не приймав участі у виборі школи і не має фінансової можливості оплачувати таке навчання не зобов`язаний нести половину витрат, що стосується вимог позивача надати докази, які підтвердять, що переказані їй кошти були втрачені на розвиток здібностей є незрозумілими, оскільки вона сама вирішувала, на що саме вони будуть витрачені, а також у відповідача не було встановлено судом жодних зобов`язань щодо матеріального утримання дитини, а всі платежі здійснювалися добровільно, тому не завжди платі містив призначення, до того ж відповідачем не доведено належним та допустимими доказами будь-яких джерел доходів відповідача, а щодо отримання відповідачем послуг на правову допомогу, чим на думку позивача підтверджується наявність доходу у відповідача, зазначив, що оскільки позивач звернулася до суду із позовними вимогами суми які для відповідача є непідйомними, тому йому необхідно було звернутися до адвоката для досягнення справедливого рішення, що не доводить ніяких доказів для підтвердження того, які суми витрачає відповідач на правову допомогу і чи витрачає взагалі, крім цього позивач підтверджуючи витрачені кошти на навчання не надала банківських квитанцій, що підтверджують факт перерахування коштів на рахунок ліцею (а.с. 99-103). Ухвалою суду від 17.12.2020 закрито підготовче провадження (а.с. 112). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.08.2008 укладено шлюб у ВРАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис №1005, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2013 розірвано (а.с. 9-11). У вказаному шлюбі у позивача та відповідача є син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). 08.04.2015 між ТОВ «НВК «Святошинська гімназія» та [PERSON] укладено договір №177 про надання освітніх послуг НВК «Святошинська гімназія» згідно умов якого гімназія бере на себе зобов`язання за рахунок коштів батьків здійснювати виховання, навчання, харчування учня (учениці) на умовах, визначених договором на підставі чого [PERSON] було зараховано першого класу, строк дії договору до 31.08.2019 (а.с. 17-20). Згідно додаткової угоди до договору №177 від 21.04.2017 було внесено зміни до п. 1.1.3 договору, а саме: що щомісячний платіж за надання освітніх послуг у розмірі 9000 грн 00 коп. не нараховується (а.с. 21). Також згідно додатку №1 до договору №177 від 08.04.2015 вартість послуги за надання освітніх послуг на організацію начального процесу становить 12000 грн 00 коп. до 20.05.2015 (а.с. 22, 23). Як вбачається із довідки від 21.09.2020 №149 виданої ТОВ «Київський ліцей» за надання освітніх послуг дитині [PERSON] у період з 08.04.2015 по 07.06ю2019 отримано платежі на загальну суму 393135 грн 00 коп. (а.с. 24). Крім цього згідно довідки вих. 226/20 від 28.09.2020 [PERSON] , [INFO] навчається у 6 класі ТОВ «Заклад освіти «Астор» (а.с. 26), про що також свідчить договір про надання освітніх послуг №197 укладений між ТОВ «Заклад освіти «Астор» та [PERSON] згідно якого вартість послуг за один місяць складає 500 доларів США 00 центів, строк дії договору до 31.05.2024 (а.с. 28-30). В якості доказів оплати послуг позивачем надано товарні чеки від 23.05.2019 із відбитком ТОВ «Заклад освіти «Астор» (а.с. 31, 32). А також позивачем подано квитанції до прибуткового касового ордеру №197/3 від 08.01.2020, 05.02.2020, №197/25 від 27.02.2020, №197/4 від 04.09.2020 про оплату за освітні послуги (а.с. 33-36). З приводу зазначених обставин позивач звернулася до відповідача із листом в якому запропонувала йому у добровільному порядку компенсувати їй половину суми на витрати на розвиток спільного сина, крім цього просила у добровільному порядку оформити майнові права спільної дитини на право проживання у квартирі де проживає відповідач за адресою: [ADDRESS] , а у разі відмови до нього буде та до власниці квартири подано цивільний позв про визнання майнових прав на частину квартири за малолітньою дитиною (а.с. 38-41). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пунктом 18 Постанови визначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Проте, подані позивачем квитанції про оплату послуг є неналежним доказом оплати таких витрат, оскільки порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320). Пунктом 3.3. глави 3 Положення передбачено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис Оплачено із зазначенням дати (число, місяць, рік) (пункт 3.12. глави 3 Положення). Проте позивачем не надано банківських квитанцій, які б підтверджували оплату витрат на вказаними договорами на рахунок закладів з якими укладено зазначені договори, а тому вимоги про долдаткові витрати не підлягають задоволенню. Зважаючи на викладені обставини та враховуючи те, що відповідач визнав вимогу позивача про оплату на лікування дитини у лікувальному закладі «Євролаб» половини суми сплачених коштів у розмірі 1635 грн 00 коп., та беручи до уваги ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial