Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У грудні місяці 2013 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Житлосервіс «Куренівка», про визнання права користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2009 року на підставі договорів оренди, укладених з ДП «Екос» вона була заселена у кімнату [ADDRESS], в якій проживає до цього часу. Позивачка зазначає, що на час укладення вказаних договорів оренди, житловий будинок перебував у власності ПАТ «ХК «Київміськбуд», проте розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації вказаний був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Києва та в подальшому прийнятий на баланс КП «Житлосервіс» Куренівка». Позивачка зазначає, що вона поселилася та користується цим житлом з письмового дозволу власника жилого приміщення, постійно в ньому проживає, несе витрати по оплаті приміщення. На неодноразові звернення позивачки до відповідача з приводу укладення договорів найму жилого приміщення, відповідачі не реагують, договір найму не укладають. Зважаючи на викладене вище. позивачка просить визнати за нею право користування жилим приміщенням кімнати [ADDRESS]; зобов»язати КП «Житлосервіс «Куренівка» укласти з нею договір найму вказаного жилого приміщення. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник КП «Житлосервіс «Куренівка» позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 01.06.2009 року [PERSON] постійно проживає в кімнаті [ADDRESS] . Підставою для проживання позивачки у вказаному жилому приміщенні є договори оренди жилого приміщення, укладені 04.01.2011року та 28.02.2012 року між [PERSON] Дочірнім підприємством «Екос». Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 року № 1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж ПАТ ХК «Київмісьбуд» до комунальної власності територіальної громади [ADDRESS] був переданий до комунальної власності територіальної громади та згідно розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.10.2012 року №524 прийнятий на баланс КП «Житлосервіс «Куренівка». З часу заселення та до теперішнього часу позивачка користується кімнатою [ADDRESS] сплачує за комунальні послуги. Факт постійного проживання позивачки у спірному житловому приміщенні, понесення нею витрат по оплаті та утримання приміщення підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2009 році вона заселяла позивачку в спірну кімнату та з тих пір позивачка користується жилим приміщенням. Після скорочення з роботи, позивача почали виселяти з кімнати, проте до цього часу позивачка в жилому приміщенні проживає, утримує його, сплачує за комунальні послуги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона неодноразово приходила до позивачки додому, в кімнаті [ADDRESS] позивачка постійно проживає з 2009 року, сплачує за комунальні послуги . В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 08 липня 2009 року, як така, що потребує поліпшення житлових умов. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (з наступними змінами) зазначено, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членом сім»ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача ( власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому. Статтею 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем чи членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Так, як позивачка вселилися в спірне жиле приміщення з письмового дозволу власника житлового приміщення (договорів оренди), постійно в ньому проживає, несе витрати по оплаті та утриманні жилого приміщення, не має реєстрації в іншому житловому приміщенні, суд вважає, що позивачка набула право користування спірним жилим приміщенням. Зважаючи на те, що КП «Житлосервіс «Куренівка» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS], проте договір найму жилого приміщення з позивачкою не укладає, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved