Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У вересні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, відповідно до якого просив виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] на проживання у житлову квартиру [ADDRESS] . Мотивував тим, що у його власності перебуває 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , в ній зареєстрований відповідач, який відмовляється в добровільному порядку висилятися, та вчиняє протиправні дії відносно позивача, що стало підставою для звернення в поліцію. Також відповідач має квартиру, яка йому належить на праві спільної сумісної власності, проте там проживати відмовляється. Ухвалою суду від 24.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача, який не повідомив про причини свої неявки та від якого відзиву не надходило, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що знає [PERSON] та [PERSON] тривалий час, зазначила, що відносини у сторін негативні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що знає позивача та відповідача тривалий час, відносини у сторін негативні. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності налетить житловий буд. [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу від 11.09.2001. 17.05.2017 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після смерті [PERSON] 16.11.2018 утворилася спадщина відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] з 30.11.2001 і по теперішній час зареєстрований по [ADDRESS] . [PERSON] 16.06.2021 на адресу відповідача надіслав пропозицію знятись з реєстрації житлового будинку в добровільному порядку. 16.06.2021 [PERSON] звернувся до начальника Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області з проханням зупинення зі сторони [PERSON] протиправної поведінки, погроз фізичною розправою. 30.06.2021 органом поліції надано відповідь про те, що з [PERSON] проведено роз`яснювальну бесіду норм адміністративного та кримінального законодавства за вчинення домашнього насильства. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Вислухавши свідків, та оцінюючи докази суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки права позивача порушуються, а дії відповідача негативно впливають на психологічний та фізичний стан [PERSON] , та беручи до уваги те, що відповідач має у розпорядженні квартиру, якою по суті він також користується і яка належить йому на законних підставах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене та

Outcome: approved