Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову посилалася на те, що сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені в квітні 2016 року. З цього моменту відповідач з дітьми не спілкується, не надає ні якої матеріальної допомоги. Таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток; не спілкується з дітьми взагалі; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей. На теперішній час позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей. Крім того, позивачка несе додаткові витрати на дітей, в яких відповідач також участі не бере. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; зобов'язати Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Крім іншого зазначила, що відповідач постійно погрожує їй, викрав доньку рік тому, у зв'язку з чим вона зверталася до органів поліції. З донькою та сином працювали психологи. Відповідач неодноразово піднімав на нею руку на очах сина. На теперішній час ані син, ані донька не хочуть проживати з батьком та бачитися з ним. Представник третьої особи органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Просив врахувати висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Стосунки між сторонами припинені в квітні 2016 року. Відповідач [PERSON] дітей не відвідує, не приймає участі у їх вихованні, станом здоров'я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Дані обставини підтверджуються наданими доказами - характеристикою з Комунального закладу освіти «Вечірня (змінна) середня загальноосвітня школи №38» Дніпровської міської ради від 29.12.2017; письмовими свідченнями Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №86»» Дніпровської міської ради від 29.12.2017. Крім того, дані обставини підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні свідків. Так, діти сторін [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що батько з ними не спілкується, не поздоровляє з днем народження, не відвідує батьківські збори. Проживати з батьком вони не бажають. Свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача. Відповідач неодноразово бив позивачку, у зв'язку з чим остання зверталася до поліції. Дітям не допомагає, не спілкується з ними. Свідок [PERSON] показала, що є другом сім'ї протягом 8 років, відповідач вспильчива людина, завжди всім незадоволена. У [PERSON] гірші стосунки з сином, ніж з донькою, але він дітям не допомагає, не спілкується з ними. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 12 лютого 2018 року за №4/4-141 визнано доцільним позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню його дітей, достовірно встановлено в судовому засіданні, при цьому [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання дітей, що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 до участі в додаткових витратах на дитину можуть залучатися тільки батьки. Оскільки відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], він зобов'язаний брати участі в додаткових витратах на дітей. Утім, в судовому засіданні було встановлено, що додаткових витрат потребує донька сторін по справі [PERSON], яка займається англійською мовою, а тому слід стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 07 грудня 2017 року до повнолітня дитини. Що стосується стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON], [INFO], то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів, які самі додаткові витрати понесені нею на утримання сина [PERSON]. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи слід cтягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., а також на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640,80 грн.

Outcome: partial