Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати відповідача привести у відповідність до проекту добудови з надбудовою двоповерхової споруди до будинку [ADDRESS], стягнення витрат на технічне обстеження. У вересні 2013 року позивач на підставі заяви про зміну позовних вимог змінив предмет позову та просив зобов'язати відповідача знести самочинно збудовану двоповерхову прибудову до будинку [ADDRESS] залишивши вимогу про стягнення витрат на технічне обстеження. Свої вимоги мотивує тим, що є власником 17/50 частин будинку [ADDRESS], відповідач на час звернення до суду здійснює самовільну надбудову двоповерхової споруди, без згоди співвласників та погодження з відповідними службами, з порушенням будівельних та санітарних норм, яка руйнує будинок, створює загрозу руйнування першого поверху частини будинку, якою користується позивач. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяви, пояснень даних у ході розгляду справи та наданих доказів. Відповідач, [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність пояснивши, що спірна прибудова на момент набуття права власності позивачем вже була побудована, а тому при прийнятті в дар 17/50 частини будинку [ADDRESS] позивач прийняв і прибудову до вказаного будинку. Крім того, зазначив, що має всі необхідні погодження відповідних служб, а також необхідну проектну документацію щодо будівництва прибудови. Третя особа, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору скористалися, пояснивши, що дозвільних документів на проведення будівельних робіт за вказаною адресою на ім'я відповідача не видавала та не реєструвала, інформації про прийняття в експлуатацію об'єкту відсутня, окремо зазначивши, що відповідача 03.02.09р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільно збудований навіс до приватного житлового будинку та самовільні будівельні роботи у підвалі будинку [ADDRESS] З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 20.02.2008 року позивача отримав у дар 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS], який складався з житлового будинку (на плані під літ «А»), житловою площею 96,20 кв.м. нежитловою площею 160 кв.м., а також сараї (на плані під літ. «В», «Г», «Д»), погріб (на плані «під В»), вбиральня (на плані під літ.»Ж»), спорудження ( на плані №№1-7, І-V). (а.с. 6). Також у п.2 вказаного договору дарування від 20.02.08р. міститься інформація про довідку характеристику з якої вбачається наявність побудованих самовільно приміщень: підвал (на плані «під А») - тамбур І пл.-1,0 кв.м., підсобне ІІ - пл.20,3 кв.м., підсобне ІІІ - пл..22,7 кв.м., які згідно з довідкою комунального підприємства «Голосіївприватсервіс» від 12.09.07р. №155 належать співвласникам. Відповідно до реєстраційного посвідчення №000475 вказаний договір дарування від 20.02.08р. зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим номером №12554 від 06.03.08р. (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2003 року власниками 20/50 у рівних долях житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.10.03р. видане на житловий будинок жилою площею 99,5 кв.м, зазначеного на плані літерою «А», а також наступних господарчих та побутових будівель та споруд: сарай з погребом, зазначений на плані літерою «В» , сараї, зазначені на плані літерами «Г», «Д», вбиральня, зазначена на плані літерою «Ж», спорудження, зазначені на плані « 1-7, І-V. (а.с.14). Відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі вказане свідоцтво зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим номером №12554 від 01.12.03р. (а.с.14). Одночасно суд звертає увагу на те, що Реєстраційний напис вчинений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на Свідоцтві від 22.10.03р. посвідчує реєстрації права власності на 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON], інформації про реєстрацію права власності на спадкове майно [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до Розпорядження представника Президента України №78/1 від 17.02.93р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку [ADDRESS] розміром 6,5м*11м, та проведення переобладнання у 8/30 частині будинку згідно з розробленим проектом, погодженим з відповідними службами з умовою, що буде знесений сарай літерою «Б» (а.с.13). Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого станом на 03.08.04р. до самовільного будівництва віднесено прибудову під літ «А`» площею 67,8 кв.м. згідно з відповідним штампом, датованим 06.12.02 р. (а.с.17-22). Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження приватного будинку [ADDRESS] стан конструкцій цегляних стін головного та дворового фасадів незадовільний та потребує ремонтно-реставраційних робіт (а.с.27-35). Суд критично відноситься до вказаного доказу, оскільки підготовка вказаного звіту проводилася на підставі візуального обстеження, що в свою чергу, на думку суду, не надає можливості достеменно встановити причинно-наслідковий зв'язок між пошкодженнями цілісності будинку 1953 року побудови та будівництвом прибудови. Суд вважає за належний доказ свідчення свідка [PERSON], який підтвердив наявність пошкодження цілісності будинку [ADDRESS] ще до набуття права власності позивачем на частину вказаного будинку та до проведення будівельних робіт по будівництву спірної прибудови. Одночасно суд звертає увагу, що ні свідки, ні сторони не підтвердили дату фактичного початку виконання спірних будівельних робіт. Окремо суд, вважає за необхідне звернути увагу на складений Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державним стандартів і правил складаний головним державним інспектором Інспекційного відділу №2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві Іваніцьким С.І. 11.09.12р., відповідно до якого, в ході позапланової перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державним стандартів і правил було встановлено наявність незакінченого будівництва двоповерхової прибудови до житлового будинку та лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві від 13.09.12р., з якого вбачається відсутність дозволу на виконання будівельних робіт чи зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт. (а.с. 60,61). В свою чергу з постанови №65 про накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення від 03.02.2009 р. вбачається притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за виявлене 28.01.2009 р. правопорушення, яке полягало у самовільно збудованому навісу до приватного житлового будинку та самовільні будівельні роботи у підвалі по [ADDRESS] (а.с.62). Крім цього, судом встановлено, що згідно з приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт , які не відповідють законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та нормативно-правовим актам б/н від 05.02.2014р. головного державного інспектора Інспекційного відділу №2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві Голівець Д.П. встановлено, що гр.[PERSON] розпочато будівництво прибудови літ. «А1» до будинку літ. «А» над підвалом та двоповерхової прибудови біля приміщення підвалу, а також розпочате будівництво навісу літ. «З». (а.с. 123). Також, при здійснені зазначеного будівництва встановлено порушення ч.1 ст.34 Закону України « Про регулюванні містобудівної діяльності». Відповідно до вказаного припису головний державний інспектор Інспекційного відділу №2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві вимагає з 05.02.2014 р. зупинити виконання будівельних робіт до усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності та усунути порушення містобудівного законодавства відповідно до вимог чинного законодавства. Суд приймає до уваги зазначений доказ, разом з тим, звертає увагу на те, що вказаний припис був виданий лише 05.02.2014р., тобто після звернення до суду позивача за захистом порушених, на його думку, прав, крім того, слід зазначити, що даний припис не містить вимог знесення самочинного будівництва. Суд критично відноситься до фотоматеріалів, які містяться на а.с. 139-143, як до доказів законних підстав для проведення будівельних робіт по будівництву спірної прибудови, оскільки з вказаних документів не можливо встановити дату видачі, погодження, затвердження та їх розроблення проектною організацією. Також, при вирішення даного спору суд, вважає за необхідне врахувати правову позицію, викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Так, відповідно до п.2 вказаної Постанови №6 суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Згідно з п. 4 Постанови №6 при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Належним дозволом є передбачений Законом України Про регулювання містобудівної діяльності № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Проектом залежно від категорії об'єкта будівництва є відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України Про архітектурну діяльність № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Так, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання 18/30 частини житлового будинку [ADDRESS]. Також, позивачем не заявлено вимогу про усунення будь-яких перешкод у користуванні та розпоряджанні 18/30 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Таким чином, позивач реалізував право на звернення до суду з відповідним позовом вважаючи наявність підстав для зобов'язання відповідача знести самочинно збудовану двоповерхову прибудову до будинку [ADDRESS] разом з тим, не надав доказів перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю часткою у спільному майна. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, у Конституції закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту всіх форм власності. Відповідно до ст.13 Конституції України «власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству». Ця норма не лише покладає на власника обов'язки, а й вказує на його зобов'язання. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.11.50), що набрала чинності для України з 11.09.97 та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст.9 Конституції. Статтею 41 Конституції України визначено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом... Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі». Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на проведення технічного обстеження у розмірі 2130 грн. суд зазначає, що підстави для стягнення вказаних витрат не відносяться до судових, а від так їх стягнення мало бути обґрунтовано позивачем. Так, позивачем не доведено правових підставі стягнення витрат на проведення технічного обстеження, у зв'язку з чим останні є необґрунтовані та безпідставні, а відповідно дані позовні вимоги не можуть бути задоволені. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed