Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку у березні 2017 року уточнила та остаточно просила усунути перешкоди в користуванні належним їй будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] і [PERSON] та передачі їй ключів від будинку, а також стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що вона та [PERSON] є спадкоємцями за законом житлового будинку по [ADDRESS] який складається з: А-1 - житловий будинок шлакоблоковий, житловою площею 42,4 кв.м., загальною площею 58,4 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами: Б - сарай шлакоблоковий, В - уборна дощата, Г - сарай шлакоблоковий, № 1,2 - огорожі дощаті, № 3 - водоколонка, після смерті [PERSON]. Про що 27.11.2013 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до вказаного свідоцтва їй належить ? частка зазначеного домоволодіння. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 27.11.2013 року. На даний час у належному їй будинку по [ADDRESS] проживають відповідачі, чим створюють їй перешкоди у користування власністю. 20 серпня 2014 року нею було направлено листа на адресу Відповідачів з пропозицією придбати у неї її частку домоволодіння та проживати у будинку на законних підставах, однак вони відмовилися та продовжують створювати їй перешкоди у користуванні її власністю. Відповідачі добровільно не погодились покинути будинок, вона вимушена звернутися до суду з даними вимогами. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо їхнього виселення з будинку не визнала, та зазначила, що у вказаному будинку почала проживати ще за життя [PERSON], яка була її прабабусею. Спочатку вона проживала там зі своїми батьками. Замість померлої сплачувала борги за комунальні послуги, підтримувала будинок у належному стані, оскільки він вже старенький. Правовстановлюючих документів на будинок вона не має. Позивач звернулась до них з вимогою сплатити суму за її частку у розмірі 30 000 доларів, проте таких коштів їхня сім'я не має. Перешкод у користуванні власністю вони не здійснюють, оскільки до них з вимогами виселитися позивачка раніше не зверталася. Якщо позивач визначить свою частку, готові виселитися та проживати в своїй. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо їхнього виселення з будинку не визнав, та зазначив, що вони дійсно проживають у вказаному будинку. Перешкоджати позивачці користуватися власністю не мають наміру. З пропозиціями розподілити будинок до них ніхто не звертався. Проте, вони готові у разі виділення частини будинку переселитися до належної їм частки. Пропонували позивачці 3000 доларів за її частину, однак та не погодилися. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON], померлій [INFO]. Після її смерті [INFO] року за заявою № 805 поданою від імені [PERSON] про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON], було заведено спадкову справу № 623/1998. 22 вересня 1998 року до спадкової справи долучено заяву № 867 від імені [PERSON] про прийняття спадщини. 27 листопада 2013 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. [PERSON], [INFO], видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку будинку [ADDRESS]. [PERSON], прийнявши спадщину після померлої [PERSON] у вигляді ? частки будинку [ADDRESS], право власності на вказану частку так і не зареєстрував. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 10 квітня 2002 року Відділом реєстрації смерті у м. Дніпропетровську. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 355 ЦК України, передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечується сторонами, у будинку [ADDRESS] на даний час проживають [PERSON] та [PERSON]. Позивач своє звернення до суду з даним позовом обґрунтовує тим, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні належним їй майном, а саме: будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. ст. 78, 79, 80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями сторін у судовому засіданні, [PERSON] належить лише 1/2 частина вказаного будинку. Право власності на іншу частину домоволодіння належним чином не оформлено. А позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо виділення в натурі позивачці частини домоволодіння, щодо якої відповідачі чинять перешкоди в користування власністю, оскільки на даний час 1/2 частка будинку, що належить позивачці, в натурі не виділялася. Враховуючи, що позивачка не є власником всього будинку [ADDRESS], а належна їй частина будинку в натурі не була виділена, то вимоги стосовно усунення перешкод у користуванні будинком в цілому, є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed