Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів, яким, з урахуванням уточнення предмету, просила суд визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯИ № 138694, виданий 09 вересня 2009 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року № 7-ХХІІ, та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010952400356 від 09.09.2009 року на ім'я [PERSON], на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; скасувати кадастровий номер 5122786400:02:001:2547 земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 5122786400:02:001:2547, яка розташована за адресою: [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON], та [PERSON] 13 листопада 2009 року, та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1773; Усунути перешкоди у здійсненні права власності, користування та володіння спірною земельною ділянкою, витребувати від [PERSON] та [PERSON] в порядку віндікації земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів солідарно судовий збір. Адвокат [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області яким просила суд визнати недійсним державний акт серії І-ОД № 040983, виданий 30 грудня 1997 року на ім'я [PERSON], на право власності на землю, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати в порядку право власності на земельну ділянку, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] стягнути з [PERSON] понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.07.2013 року зустрічна позовна заяви прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, і позови об'єднані у одне провадження. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат [PERSON] вимоги свого довірителя підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, за наступних підстав: [PERSON] на підставі державного акту серії І-ОД № 040983, виданого Фонтанською сільською радою 30 грудня 1997 року, є власником земельної ділянки, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як стверджує [PERSON], у вересні 2012 року їй стало відомо про те, що на належну їй земельну ділянку на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року № 7-ХХІІ, на ім'я [PERSON] Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано державний акт серії ЯИ № 138694, який було зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010952400356 від 09.09.2009 року. На думку позивача, оскільки виданий на ім'я [PERSON] державний акт порушує її право власності на спірну земельну ділянку, в зв'язку з чим має бути визнаний судом недійсним. Крім того, на думку позивача, має бути визнаний недійсним укладений 13 листопада 2009 року між [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу спірної земельної ділянки, скасовані державна реєстрація права власності та присвоєний кадастровий номер. В задоволенні зустрічного позову адвокат [PERSON] просила відмовити. В свою чергу адвокат [PERSON] просила в судовому засіданні задовольнити саме поданий нею в інтересах [PERSON] зустрічний позов, при цьому послалась на те, що виданий на ім'я [PERSON] державний акт є недійсним, оскільки її прізвище відсутнє у додатку до рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. В силу положення ст. 392 ЦК України, на думку адвоката [PERSON], підлягає захисту невизнане право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. З цих же підстав первісний позов адвокат [PERSON] в повному обсязі не визнала. Представник Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання повторно не з'явився, подав письмове заперечення, в яких вимоги [PERSON] залишив на розсуд суду, і просив визнати [PERSON] добросовісним набувачем, і дійсним договір купівлі- продажу спірної земельної ділянки, укладений 13.09.2012 року. [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, був сповіщений про дату, час та місце його проведення за правилами ст.ст. 74-76 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду не надіслав. Представник Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області просив частково задовольнити вимоги [PERSON], зокрема, відмовити в частині витребування майна в порядку віндикації, і просив частково задовольнити вимоги [PERSON], зокрема, в частині визнання недійсним первісного державного акту на право власності на земельну ділянку, що виданий на ім'я [PERSON] Представник державної реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області листом від 24.03.2014 року просив справу розглядати за своєї відсутності. Приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Заслухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: На підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28 грудня 1997 року № 28-ХХІІ, 30 грудня 1997 року головою Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім'я [PERSON] видано державний акт серії І-ОД №040983 на право приватної власності на землю, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 898. (а.с. 9) Згідно наявних у справі аркушів книги обліку сплати земельного податку Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області до 2009 року земельний податок на вказану земельну ділянку сплачувала [PERSON] (а.с. 14-18) Згідно довідки від 29.05.2013 року № 1821 Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області згідно реєстру земельних ділянок в с. Фонтанка, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], перебувала у власності [PERSON] з 30.12.1997 року до 13.11.2009 року. Згідно книги платежів земельного податку № 3 (сторінки 443, 560) [PERSON] сплачувала земельний податок з 2004 року по 2009 рік. [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 19) Зі змісту архівної довідки районного державного архіву Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 31.01.2013 року № 38 судом встановлено, що у рішенні від 28.12.1997 року сесії № 28-ХХІІ «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» та у додатках до нього прізвище [PERSON] не зазначено. (а.с. 86) Згідно відповіді Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.07.2013 року надання [PERSON] у власність спірної земельної ділянки здійснювалось на підставі рішення від 28.12.1997 року сесії № 28-ХХІІ з земель запасу, і, станом на момент надання відповіді, у зв'язку із передачею документів на зберігання до державного архіву, рішення в сільраді відсутнє. Зі змісту листа Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області від 02.12.2013 року згідно наявних в Управлінні Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року, відсутні записи щодо реєстрації державного акта серії І-ОД № 040983, виданого 30 грудня 1997 року головою Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім'я [PERSON] на право власності на землю. На підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ, 09 вересня 2009 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на ім'я [PERSON] видано державний акт серії ЯИ №138694 на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010952400356, та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5122786400:02:001:2547. 13.11.2009 року між [PERSON] в інтересах [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі- продажу даної спірної земельної ділянки, що був посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1773. На зворотній стороні зазначеного державного акту існує запис про перехід права власності на спірну земельну ділянку до [PERSON] Зі змісту архівної довідки районного державного архіву Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 31.01.2013 року № 38 судом встановлено, що у рішенні від 12.03.1998 року сесії № 7-ХХІІ «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» та у додатках до нього прізвище [PERSON] не зазначено. (а.с. 86) Зі змісту листа № 78 від 19.05.2011 року ДП «Укргеоінформ» Одеське відділення (організація, яка виготовляла технічну документацію на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], за замовленням [PERSON]), архівні матеріали пошкоджено та втрачено внаслідок пожежі, що сталася 31.05.2009 року. В матерілах справи наявний акт про пожежу від 31.05.2009 року, яким підтверджується факт пожежі у підвальному приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 95, що було орендовано ДП «Укргеоінформ» Одеське відділення. Зі змісту листа від 08.11.2012 року відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області вбачається, що до архіву цього відділу технічна документація на відведену [PERSON] земельну ділянку не передавалась. Отже, судом встановлено, що на спірну земельну ділянку в різний період часу Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано [PERSON], [PERSON] державні акти на право власності в порядку передачі у власність земель запасу. Встановивши дійсні правовідносини, суд звертається до положень законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: У відповідності до ст. 13 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У відповідності до ст. 6 Земельного Кодексу України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року. Проте суд враховує, що дію ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, суд дійшов висновку, що п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. В силу п.п 1 п. 3.1 ч. 3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Держкомзему України від 15.04.1993 року № 28, зареєстрованого в Мін'юсті України від 23.04.1993 року № 31 (що діяв на час видачі [PERSON] спірного державного акту), державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою нардних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] в передбачений законом спосіб отримала у власність спірну земельну ділянку, зареєструвала своє право власності в порядку, що був встановлений законодавцем у той час для реєстрації прав власності (державних актів) на земельні ділянки. Правові обгрунтування адвоката [PERSON] щодо відсутності в земельному кадастрі відомостей про реєстрацію права власності (державного акта) на ім'я [PERSON], і, як наслідок, відсутність доказів державної реєстрації за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, з вищенаведених підстав суд вважає помилковими. Крім того, згідно з п.7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Отже, [PERSON] в силу ст. 41 Конституції України має обгрунтоване сподівання на захист державою її права власності на спірну земельну ділянку. Вирішуючи питання правомірності набуття [PERSON] на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], суд виходить з наступного: В силу положення ч. 1 ст. 1 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. В силу припису ст. 6 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). В силу положення ст. 17 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Отже, передумовою отримання у власність земельної ділянки, на час прийняття оскаржуваного рішення, є відповідне рішення Ради народних депутатів. Аналіз наведених норм матеріального права у сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, відсутністю прізвища [PERSON] у додатку до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ, а саме, списку громадян Фонтанської сільської ради народних депутатів, яким передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в їх користуванні, дозволяє суду дійти до висновку, що оскаржуване рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області по відношенню до [PERSON] не приймалось, питання відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки на сесії не розглядалось. Також, суд вважає, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, порушило б наявне у [PERSON] права власності на цю ж земельну ділянку, відтак у правовий спосіб не могло бути прийнято. Вирішуючи питання незаконності та скасування виданого на ім'я [PERSON] Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області державного акту на право власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного: Згідно ст. 83 Земельного Кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ і міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. У відповідності до п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До виниклих правовідносин, що пов'язані з отриманням [PERSON] оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку, суд застосовує положення ст. 155 Земельного Кодексу України, в силу якої, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналіз наведених норм матеріального права, дає суду підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом місцевого самоврядування на підставі не існуючого рішення про передачу земельної ділянки, тобто без достатніх на те законних підстав, визнається судом недійсним. Таким чином, суд дійшов до висновку, що на ім'я [PERSON] Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області неправомірно, у порушення встановленого законом порядку, був виданий оскаржуваний державний акт, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині позову, і в частині скасування присвоєного земельній ділянці кадастрового номеру, обгрунтовані та підлягають задоволенню обгрунтовані та підлягають задоволенню. В силу ст. 26 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як наслідок незаконності державного акту, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації цього державного акту. Судом встановлено, що [PERSON] в інтересах [PERSON] за договором купівлі-продажу продав земельну ділянку [PERSON], тому суд вважає, що відповідач [PERSON], у взаємозв'язку із безпідставністю отримання [PERSON] у власність земельної ділянки, набула право власності на земельну ділянку без відповідної правової підстави. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки [PERSON] без достатньої правової підстави набув право власності на спірну земельну ділянку, він не міг відчужувати її у законний спосіб, і, як наслідок, в повній мірі є порушеними права власника земельної ділянки - [PERSON], оскільки її власність на момент вчинення [PERSON] правочину купівлі - продажу земельної ділянки не була припинена в установленому законом порядку та ніким не була оспорена. В силу ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд дійшов до висновку, що договір купівлі- продажу земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер 5122786400:02:001:2547, яка розташована за адресою: [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] 13 листопада 2009 року, та посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1773, має бути визнаний судом недійсним. Крім того, суд вважає за необхідне визначити, що спірний договір є недійсним з моменту його вчинення. Отже вимоги [PERSON] в частині визнання договору купівлі- продажу недійсним є законними і підлягають задоволенню. Доводи Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області щодо необхідності визнання [PERSON] добросовісним набувачем, і, як наслідок, необхідності відмовлення у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання недійсним оспорюваного договору купівлі- продажу, суд вважає помилковими з наступних підстав: В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положенням ч.5 ст.12 ЦК України законодавцем встановлюється презумпція добросовісності та розумності особи при реалізації нею своїх цивільних прав. В силу положення ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже добросовісність [PERSON] під час вчинення нею 13 листопада 2009 року договору купівлі- продажу встановлена законом, і встановленню додатково відповідним судовим рішенням не потребує. В силу положення ст. 388 ЦК України - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Свою позицію в аналогічних правовідносинах висловив Верховний Суд України. Зокрема, у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України. Таким чином, вимоги [PERSON] до [PERSON] в цій частині обгрунтовані і підлягають задоволенню, а до інших відповідачів - [PERSON], Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області є безпідставними, і не можуть бути задоволені. Вирішуючи питання розподілу судового збору за первісним позовом [PERSON], суд, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, вважає можливим покласти судовий збір на відповідачів Фонтанську сільську раду Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] в рівних частинах, оскільки солідарного обов'язку, в сенсі встановлених судом правовідносин, у відповідачів не виникло, а вимоги до [PERSON] в цій частині позову є безпідставними в силу наведених вище норм матеріального права, та загальних положень ст. 22 ЦК України. Що стосується правових підстав зустрічного позову, як обгрунтування можливості скасування державного акту, виданого на ім'я [PERSON], зокрема, відсутності технічної документації на земельну ділянку, відутності прізвища [PERSON] у рішенні органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, та у додатку/додатках до нього, суд виходить з наступного: Положенням ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Отже, набувши в установленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку, [PERSON] має сподівання на захист цього права з боку держави, а можливі допущені порушення з боку органів місцевого самоврядування, інших органів, не можуть бути достатньою підставою для припинення права власності, а повинні оцінюватись в сукупності з іншими встановленими судом фактичними обставинами і доказами. Так, суд враховує, що в теперішній час неможливо достовірно встановити факт виготовлення/ відсутності технічної документації на спірну земельну ділянку під час передачі її у власність [PERSON], що доведено наявними у справі доказами. Що стосується відсутності прізвища [PERSON] у рішенні органу місцевого самоврядування про передачу останній у власність спірної земельної ділянки та у додатку до нього, суд, оцінюючи встановлені обставини в сукупності, вважає, що така обставина не може бути достатньою підставою для задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним і скасування державного акту на ім'я [PERSON], оскільки така правова підстава може бути заявлена як підстава для поставлення під сумнів правомірності вибуття/передачі спірної земельної ділянки з комунальної власності, і не може бути обгрунтуванням захисту права [PERSON], оскільки її право на спірну земельну ділянку в повній мірі залежитиме від правомірності набуття права власності на цю ж земельну ділянку [PERSON] В розумінні ст. 392 ЦК України, з цих же правових висновків, не може бути захищене право [PERSON] на спірну земельну ділянку. Разом із тим, суд вважає можливим роз'яснити [PERSON] іі право на звернення до суду із позовому до [PERSON] для відшкодування понесених збитків (шкоди). В силу положення ст.88 ЦПК України судові витрати за зустрічним позовом підлягають віднесенню на рахунок [PERSON], і не можуть бути покладені на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial