Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У Дзержинський районний суд м.Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011 р незаконними і покладання обов'язку на відповідача по виданню наказу про скасування пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011р. Позивачем у додатку до позову були надані документи про реорганізацію відповідача: копія Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.07.2012 № 529 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»з 27.12.2012р. в Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» та копія виписки з Статуту ПАТ «Укргазвидобування». Відповідно до зазначених документів Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» є законним правонаступником Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». В обґрунтування свого позову позивач посилався на незаконність пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011р про його поновлення на роботі з 7 грудня 2011р. на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. та звільнення 7 грудня 2011р. у зв'язку з закінченням терміну дії контракту № 30 від 08.12.2006р. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві. Пояснили суду, що оскаржувані пункти 2 і 3 наказу № 194-к від 01.12.2011р. не відповідають вимогам КЗпП України, Закону України «Про виконавче провадження», відповідним нормативним актам з оформлення кадрової документації з особового складу, та рішенню Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 березня 2010р. про поновлення [PERSON] на роботі, що набрало законної сили та яке допущено до негайного виконання. Також звернули увагу суду на такі обставини: оскаржуваний наказ відповідачем не вручений позивачу у встановленому законом порядку ні особисто під розпис, ні поштою, ні через повноважного представника відповідача; позивач з копією тексту наказу ознайомився з власної ініціативи в матеріалах цивільної справи 28.01.2015р.; на письмовий запит позивача про висилку йому належної копії наказу, відповідач відповів письмовою відмовою, який отримано позивачем 17 лютого 2015р.; оскаржуваний наказ був виданий відповідачем лише через один рік і вісім місяців після постанови рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі; ухвалою від 03.06.2011р. та рішеннями Дзержинського районного суду від 31.03.2010р. та від 29.01.2013р., які вступили в законну силу, встановлено період вимушеного прогулу з 27.02.2008р. по 21.01.2013р. включно, який відповідач частково добровільно і частково в процесі виконавчого провадження сплатив у розмірах, встановлених судовими рішеннями. Вважають, що факт встановлення в судовому порядку рішеннями, які набрали законної сили, періоду вимушеного прогулу з 27.02.2008 р по 21.01.2013 р та її оплати відповідачем відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню в інших справах з участю цих же сторін доведенню не підлягає. Також пояснили суду, що 28.09.2012 року, через десять місяців після видання оскаржуваного наказу, [PERSON] від відповідача отримав телеграму із запрошенням в м.Київ в офіс ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» на 03.10.2012 р для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2012 г . У зв'язку з хворобою позивач з'явитися в офіс відповідача не мав можливості, про що повідомив у відповідь телеграмою від 02.10.2012 р Крім того, про постановлення Дзержинським районним судом м.Харкова рішення від 31.03.2012 р про його поновлення на роботі, як зазначено в телеграмі, йому нічого не було відомо. Вважають, що тримісячний строк, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, на оскарження зазначених пунктів наказу позивачем не пропущений. Наказ по особовому складу є особистою інформацією, що стосується трудових прав і обов'язків [PERSON] і відповідача. Тому відповідач відповідно до вимог чинного законодавства зобов'язаний був після видання оскаржуваного наказу під особистий розпис ознайомити з ним позивача. Відповідач свій обов'язок належним чином і в установленому законодавством порядку не виконав, чим порушив законні права позивача. Враховуючи зазначені обставини, позивач до теперішнього часу вважає себе не відновленим на роботі відповідно до установленому законом порядку. Позивач та його представник просили суд, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі. Пояснив суду, що вважає пункти 2 і 3 наказу № 194-к від 01.12.2011р. діючими; виданими на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. про відновлення [PERSON] на роботі, та відповідно до ч.1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач також пояснив суду, що позивачеві неодноразово пропонувалося з'явитися в офіс відповідача для ознайомлення з наказом №194-к від 01.12.2011р, але позивач не з'явився. В той же час інших фактів, крім вказаної телеграми, яки б документально підтверджували запрошення позивача для ознайомлення з цим наказом, або які б свідчили про вручення копії наказу позивачеві особисто під розпис уповноваженою належним чином (за дорученням) особою або шляхом поштового рекомендованого відправлення відповідач суду не надав. Крім того, представник відповідача послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 06.08.2014р., рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.01.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2015р., в яких на його думку був встановлений факт законності спірного наказу та в яких зазначено, що на момент їх постанови наказ [PERSON] ні оскаржив. Крім того, представник відповідача пояснив, що, на його думку, позивачем пропущено строк позовної давності на оскарження наказу, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, так як позивач повинен був дізнатися про існування оскаржуваного наказу з телеграми відповідача від 28.09.2012р., а також в результаті розглянутих Дзержинським районним судом м.Харкова цивільних справ за позовами [PERSON] Відповідач просив у задоволенні позову пред'явленого [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у суді здійснюється на умовах змагальності та свободи, в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом в ході розгляду справи встановлено такі обставини, факти і відповідні їм правовідносини сторін. З 27.12.2012 р на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.07.2012 №529 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відповідач реорганізований в Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування ». Копія виписки зі статуту ПАТ «Укргазвидобування» та копія наказу від 18.07. 2012 № 529 надані суду позивачем і містяться в матеріалах справи. 31 березня 2010 рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова позивач [PERSON] був поновлений на роботі на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 27 лютого 2008, і з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2008 по 31 березня 2010 з визначенням підлягають до виплати грошових сум відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100 (з наступними змінами та доповненнями). У частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 5 серпня 2010 рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 березня 2010 залишено без зміни і воно вступило в законну силу. 20 вересня 2010 ухвалою Верховного суду України відповідачу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» було відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010 р та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05.08.2010 р за позовом [PERSON] до ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» у зв'язку з відсутністю порушень застосування норм матеріального і процесуального права. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2011р., за заявами державного виконавця та стягувача [PERSON] про встановлення способу і порядку виконання рішення, був встановлений спосіб і порядок виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі і на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 31.03.2010р. про поновлення на роботі за період з 1 квітня 2010р. по 3 червня 2011р. з визначенням належних до оплати грошових сум відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, та з урахуванням обов'язкових платежів до Пенсійний фонд України та інших платежів. Ухвала суду від 03.06.2011р. вступило в законну силу. На виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. та ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2011р. відповідачем частково були оплачені періоди вимушеного прогулу позивача з 27.02.2008р. по 31.03.2010р. та з 01.04.2010р. по 03.06.2011р. За позовом [PERSON] про стягнення частково невиплаченого середнього заробітку за вимушений прогул та про стягнення невиплаченого середнього заробітку за період невиконання рішення суду (період триваючого вимушеного прогулу), та про проведення відрахувань до Пенсійного фонду України страхових внесків, відшкодування заподіяної моральної шкоди, Дзержинським районним судом м.Харкова 29 січня 2013р. було постановлено рішення, яким його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Відповідно до вказаного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. з відповідача були додатково стягнуті суми недонарахованого середнього заробітку за вимушений прогул за періоди з 27.02.2008р. по 31.03.2010р., з 01.04.2010р. по 03.06.2011р., а також стягнуто середній заробіток за вимушений прогул у зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.06.2011р. по 21.01.2013р. Суд також зобов'язав відповідача провести відрахування до Пенсійного фонду України за вказані періоди з відображенням цього в щомісячної звітності Пенсійному фонду України. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2013р. і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 21 серпня 2013р. рішення суду першої інстанції залишено без зміни і вступило в законну силу. На теперішній час відповідачем у повному обсязі виконана резолютивна частина рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.01.2013р. На виконання вище перелічених судових рішень, які вступили в законну силу, відповідачем виплачено [PERSON] відповідні суми середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 27.02.2008р. по 21.01.2013р. Відповідні банківські виписки представлені позивачем і є в матеріалах справи. Виконавши рішення Дзержинського районного суду від 29.01.2013р. в повному обсязі, відповідач тим самим підтвердив факт перебування [PERSON] в вимушеному прогулі в період з 27.08.2008р. по 21.01.2013р. включно. Відповідач ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2013р. до Верховного суду України в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України (в редакції на момент постановлення ухвали) не оскаржував. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільних, господарських або адміністративних справах, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2013р. встановлено, що наказ № 194-к від 01.12.2011р. не може вважатися належним доказом виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р., а його зміст не відповідає вимогам визначення Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2011р. про встановлення способу і порядку виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2013р., зазначено, що задовольняючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в зв'язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі в період з 04 червня 2011р. по 21 січня 2013р. суди правильно керувалися ст.236 КЗпП України та обґрунтовано виходили з того, що позивач на час винесення цього судового рішення не був поновлений на роботі. Таким чином, факт знаходження позивача [PERSON] в вимушеному прогулу в період з 27.02.2008р. по 21.01.2013р. включно, є встановленим. Судом встановлено, що відповідач 01.12.2011р. видав наказ № 194-к пунктом 2 якого відновив [PERSON] на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» лише з 7 грудня 2011р., при цьому підставою вказано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. Пунктом 3 цього ж наказу [PERSON] звільнений з роботи 7 грудня 2011р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту №30 від 08.12.2006р. Наказ № 194-к від 01.12.2011р. не відповідає вимогам діючого законодавства, регулюючого трудові взаємовідносини та Наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» №489 від 05.12.2008р. (із змінами, внесеними згідно із Наказом Державного комітету статистики України № 496 від 25.12.2009р), яким затверджена і введена в дію з 1 січня 2009р. типова форма первинної облікової документації підприємств, установ, організацій: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу», № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)». Зазначений наказ Держкомстату узгоджений з Міністерством праці та соціальної політики України. Обидві форми наказу містять обов'язкові вимоги (у вигляді спеціальної графи) про особисте ознайомленні під розпис з такими наказами працівників, яких вони стосуються, із зазначенням дати ознайомлення. Крім того, в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 19.10.2005р. № 09-487 «Про реєстрацію наказів щодо особового складу» передбачена обов'язковість ведення кадровими службами підприємств, установ, організацій книги реєстрації наказів по особовому складу строго встановленої форми, в якої є графа про особистий підпис працівника про отримання наказу. Книга реєстрації наказів є документом суворої звітності і постійного зберігання. Відповідачем книга реєстрації наказів по особовому складу в 2011р. суду не представлена, відсутні докази того, що оскаржуваний наказ був зареєстрований і виданий [PERSON] під особистий розпис. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач відразу після видання оскаржуваного наказу особисто позивача з ним не ознайомив під розпис або не вручив його через довірену особу. Наказ також не був направлений відповідачем поштою рекомендованим відправленням. на адресу позивача. На письмову заяву позивача, нотаріально завірену від 26.01.2015р. про висилку на його адресу копії наказу, відповідач письмово 10.02.2015р. у видачі наказу позивачу відмовив, мотивувавши тим, що [PERSON] мав можливість ознайомитися з наказом № 194-к від 01.12.2011р. в матеріалах цивільних справ, які розглядалися в Дзержинському районному суді м.Харкова. Таким чином, відповідачем були порушені не тільки особисті немайнові права позивача, передбачені ст.ст.302, 303 ЦК України, ст.ст.18, 23, 31, 32 Закону України «Про інформацію», а й вимоги чинного законодавства, що регулюють відносини роботодавця та працівника у сфері трудових відносин, пов'язані з документальним оформленням та обігом документів з особового складу. Пункт 2 наказу № 194-к від 01.12.2011р. про відновлення [PERSON] на роботі з 07.12.2011р. видано з порушеннями вимог пункту 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. №58, а саме: відповідачу не видано наказ про скасування визнаного судом незаконним наказу про звільнення позивача 26.02.2008р. №114-к та визнання запису в трудовій книжці про його звільнення недійсною. Без видання такого наказу неможливо зробити передбачені вимогами «Інструкції» відповідні записи в трудовій книжці позивача про поновлення на роботі. Наказ ДК «Укргазвидобування» від 01.12.2011р. №194-к про відновлення [PERSON] на роботі з 07.12.2011р., а не з 27.02.2008р., як це встановлено нормами чинного трудового законодавства, і відразу ж звільнений у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту № 30 від 08.12.2006р., не може свідчити про його поновлення на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. Судом встановлено, що для ознайомлення з наказом № 194-к від 01.12.2011р. [PERSON] був запрошений телеграмою від 28.09.2012р., тобто через десять місяців після його видання. У зв'язку з тим, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні, про що свідчить представлена ним суду довідка Харківської міської поліклініки № 26 від 02.10.2011р. він з'явитися для ознайомлення з наказом не міг, про що повідомив відповідачу також телеграмою від 02.10.2012р. Іншими можливими і передбаченими законом способами (пересилання примірника справжнього наказу або належно завіреної копії рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням, вручення під розпис через уповноважену за дорученням відповідача особою) відповідач до теперішнього часу наказ №194-к від 01.12.2011р. [PERSON] не вручив. З копією наказу [PERSON] вперше ознайомився 28 січня 2015р. в матеріалах цивільної справи № 638/14779/13-ц (виробництво № 2/638/1972/15), яке розглядалося Дзержинським районним судом м.Харкова за його позовом. Причиною ознайомлення з матеріалами справи стало заперечення відповідача на позов [PERSON], до якого він доклав копію наказу без вручення позивачеві примірника заперечень і копії наказу, і яке усно було викладено відповідачем в ході судового розгляду. Таким чином, вважати, що позивач порушив процесуальний термін, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, для оскарження наказу № 194-к від 01.12.2011р, у суду немає підстав. Пункт 3 наказу від 01.12.2011р. № 194-к про звільнення [PERSON] з роботи 07.12.2011р. у зв'язку із закінченням терміну дії контракту № 30 від 08.12.2006р. також не може бути розцінений як законний. Трудовий контракт №30 від 08.12.2006р. між позивачем та відповідачем було розірвано з ініціативи відповідача шляхом видання наказу №114-К від 26.08.2008р. про звільнення позивача, який визнаний незаконним у судовому порядку, і до теперішнього часу в установленому законом порядку не поновлювався. Не може бути розірвано трудовий контракт, який на момент видання наказу не був відновлений. Не може бути прийнято як доказ про неможливість видання наказу про відновлення [PERSON] на роботі пояснення представника відповідача про те, що рішенням Дзержинського суду м.Харкова від 31.03.2010р. не зазначена дата його відновлення. У резолютивній частині рішення зазначено про стягнення на користь [PERSON] суми вимушеного прогулу з 27 лютого 2008р., що відповідно до вимог ст.235 КЗпП України і є датою відновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці за час затримки виконання рішення суду. Відповідно до п.8.2 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Мін'юстом України від 15.12.1999р. №74 / 5 (у редакції від 01.12.2011р.) рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним в повному обсязі при фактичному допуск незаконно звільненого працівника до своїх обов'язків із складанням державним виконавцем відповідного акта. Виходячи зі змісту ч.1 ст.76 (у редакції від 01.11.2011р.) Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Виконання рішення суду вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Наказ про відновлення незаконно звільненого працівника повинен відповідати резолютивній частині рішення суду. Таким чином, [PERSON] повинен бути відновлений на роботі з 27 лютого 2008р. Міністерство праці та соціальної політики України у своїх листах від 07.08.2007р. № 205/06 / 187-07 та від 06.01.2011р. № 10/06 / 186-11 дало роз'яснення щодо поновлення на роботі працівників у разі їх незаконного звільнення. Зазначені роз'яснення полягають у наступному: - Наказ про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника повинен бути складений на підставі рішення суду про поновлення на роботі працівника, а зміст наказу має відповідати рішенням суду; - Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника; - Наказ про поновлення працівника на роботі та внесення змін до трудової книжки працівника вносяться відповідно до пункту 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. № 58, визнається недійсним запис, зроблений в відповідно до наказу, який визнаним судом незаконним. У своєму листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012р. № 1-1389 /0/4-12 в п.5 вказав: «Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується відновленням стану, який існував до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі) ... » Не може бути прийнято судом як доказ в обґрунтування своїх заперечень на позов, посилання відповідача на ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 06.08.2014р., рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.01.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09.04.2015р., що набрали законної сили, як свідчення законності оскаржуваного наказу. Зазначені судові рішення ухвалювалися за позовом [PERSON] предметом якого не був наказ № 194-к від 01.2011р. Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи це законоположення, відповідачем не виконано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р. про поновлення на роботі відповідно до вимог чинного законодавства. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що пункти 2 і 3 наказу №194-к від 01.12.2011р., який виданий з порушенням чинного трудового законодавства, не можуть мати жодних законних правових наслідків для позивача і відповідача, і не можуть свідчити про належне (законне) відновлення [PERSON] на роботі, а тому є незаконними і підлягають скасуванню. Виходячи з викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved