Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва в якому просила стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 29200, 00 доларів США та 86 843,15 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2005 між нею та відповідачем укладено договір позики грошових коштів в розмірі 29 200,00 доларів США строком до 30.12.2018, про що складено розписку. Проте у вказаний в розписці строк відповідач борг не повернув, її вимоги про повернення грошових коштів залишені відповідачем без задоволення. За захистом своїх прав позивач звернулась до суду та просила також стягнути з відповідача три проценти річних - 40093,79 грн та інфляційну складову боргу - 46749,36 грн за прострочення виконання відповідачем зобов`язань. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом, 07.09.2020, направлений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] . Згідно відповіді на запит від 07.10.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.10.2020 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду у спрощеному порядку з повідомленням сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався у відповідності до вимог ЦПК України, заяв про розгляд справи у його відсутності; чи про відкладення розгляду справи; відзив на позовну заяву не подавав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами 23.03.2005 укладено договір позики, що підтверджено розпискою, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 29 200,00 доларів США, які мав повернути до 31.12.2018. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідач у встановлений в договорі строк грошові кошти не повернув. Доказів зворотного суду не надано. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 29200,00 доларів США та мав їх повернути позивачу до 31.12.2018. Позовною вимогою є стягнення з відповідача боргу саме в іноземній валюті - 29 200,00 доларів США, це підтвердив і представник позивача в судовому засіданні. При цьому судом враховується те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці - гривні, з урахуванням бажання позивача. Враховуючи вимоги законодавства України та встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в розмірі 29 200,00 доларів США знайшла своє підтвердження в суді та підлягає задоволенню. Що стосується стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, перевіривши розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, вважає його обґрунтованим та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, за період з 01.01.2019 по 31.12.2018, 3% річних від простроченої суми (609 днів прострочки) в розмірі - 40 093,79 грн та інфляційну складову боргу за період з 01.01.2019 по 31.12.2018, в розмірі - 46749,36 грн на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору у сумі 1051,00 грн та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 7034,48 грн.

Outcome: approved