Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У вересні 2019 року Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (позивач) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просив стягнути з відповідача суму сплачених за навчання цільових коштів спеціального фонду Державного бюджету в розмірі 48911,04 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, яка є інвалідом третьої групи по слуху, звернулась до позивача з заявою про надання фінансової допомоги на безповоротній основі на оплату вартості навчання у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» за спеціальністю «Соціальна робота». 22.12.2017 р. між ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», позивачем та відповідачем укладено договір про навчання інваліда №116/16, за яким відповідачу надавались освітні послуги з 01.09.2016 р. по 30.06.2019 р. за рахунок коштів позивача. Загальна вартість освітньої програми становила 43200,00 грн, а саме І курс (2016/2017) - 14400,00 грн, ІІ курс (2017/2018) - 14400,00 грн, ІІІ курс (2018/2019) - 14400,00 грн. За умовами договору у разі відрахування з навчального закладу за власним бажанням або за академічну заборгованість студент зобов`язаний повернути фонду суму коштів, відшкодованих на навчання в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції. Позивач отримав наказ ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» №2103-С від 07.09.2018 р. про відрахування [PERSON] за власним бажанням. В зв`язку з цим, станом на 22.08.2019 р. за відповідачем рахується заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 48911,04 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що дійсно 27.12.2017 р. з позивачем було укладено договір про відшкодування витрат на навчання інваліда 116/16 у ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Вказаний навчальний заклад спеціалізується на навчанні студентів з особливими потребами. Так, для участі у навчанні був залучений перекладач з жестової мови, щоб студенти розуміли матеріал, що викладається. Однак, перекладач залучався нерегулярно, а з третього курсу навчання його взагалі не було. Відповідач мала намір написати заяву про неможливість відвідування занять без перекладача, але їй було надано формуляр заяви про відрахування за власним бажанням. Відповідач вважає наказ про відрахування від 07.09.2018 р. незаконним. Крім цього, належних доказів на підтвердження перерахування позивачем коштів за навчання не надано, до того ж розмір заборгованості неправомірно включені кошти за навчання на третьому курсі. Представника позивача в судовому засіданні позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представника відповідача заперечує щодо задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.09.2020 р. залучено ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» в якості третьої особи до участі в справі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 27.12.2017 р між ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», Київським міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, [PERSON] , та її представником укладено договір №116/16 про відшкодування витрат на навчання інваліда. Згідно п. 1.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання надати освітні послуги студенту, а платник здійснити відшкодування витрат на навчання (підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів), а саме: за формою навчання - денна, освітньо-кваліфікаційний рівень: молодший спеціаліст, спеціальність - соціальна робота, термін надання освітньої послуги та період навчання, відповідно до якого здійснюється відшкодування платником витрат на освітню програму, з 01.09.2016 р. по 01.09.2019 р. Згідно п. 5.2 загальна вартість освітньої послуги становить 43200,00 грн , саме І курс (вересень-січень 2016/ лютий-червень 2017) - 14400,00 грн, ІІ курс (вересень-січень 2017/ лютий-червень 2018) - 14400,00 грн, ІІІ курс (вересень-січень 2018/ лютий-червень 2019) - 14400,00 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог про стягнення коштів в розмірі 48911,04 грн. позивач надав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №136 від 27.12.2017 р., №137 від 27.12.2017 р., №37 від 20.03.2018 р., №135 від 14.08.2018 р та платіжні доручення, за якими ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» були перераховані кошти за договором №116/16 в розмірі 7200,00 за І семестр 2016-2017 н.р (вересень-січень), 7200,00 за ІІ семестр 2016-2017 н.р. (лютий-червень), 7200,00 за І семестр 2017-2018 н.р (вересень-січень), 7200,00 за ІІ семестр 2017-2018 н.р. (лютий-червень). (а.с. 10-23) Доказів перерахування коштів за договором №116/16 про відшкодування витрат на навчання [PERSON] за ІІІ курс (вересень-січень 2018/ лютий-червень 2019) в розмірі 14400,00 грн. не надано. Наказом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» №2103-С від 07.09.2018 р. відраховано [PERSON] , студентку 3 курсу денної форми навчання, спеціальність 231 «Соціальна робота», освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», за власним бажанням. (а.с. 24) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Надані позивачем докази - наказ про відрахування №2103-С від 07.09.2018 р. та договір №116/16 про відшкодування витрат на навчання інвалідів є належними і допустимими доказами у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність відповідачем не спростована. Вказані докази недійсними не визнавались, а тому суд вважає їх чинними та приймає до уваги. А тому необгрунтовані посилання сторони відповідача щодо незаконності наказу про відрахування. Свідок [PERSON] працювала перекладачем жестової мови у ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» до 2013 року, повідомила, що перекладач залучався у групи не менше трьох осіб. Кількість перекладачів жестової мови в університеті недостатня, студенти потребували індивідуальної допомоги. Надані свідком показання не стосуються предмету спору - стягнення цільових коштів за навчання та інфляційних витрат. Згідно п. 4.5 договору №116/16 від 27.12.2017 р. «обов`язки студента» у разі відрахування з навчального закладу за власним бажанням або за академічну заборгованість, повернути платнику протягом 30 календарних днів всю суму коштів, відшкодованих останнім за навчання, в повному обсязі з урахування коефіцієнта інфляції. Кошти перераховують на рахунок платника відкритого в територіальному органі Державної казначейської служби України. У разі неповернення коштів у встановлені терміни студент несе відповідальність згідно з чинним законодавством України. [PERSON] отримала від Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів вимогу про повернення коштів в розмірі 28800,00 грн. за освітні послуги в 2016/2017 та 2017/2018 навчальних роках. Судом встановлено, що [PERSON] навчалась у ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» протягом чотирьох навчальних семестрів (2016-2017 н.р. вересень-січень та лютий-червень, 2017-2018 н.р вересень-січень та лютий-червень), що фактично не заперечується стороною відповідача, за навчання останньої за вказаних період було сплачено 28 800 грн. 00 коп. Беручи до уваги те, що [PERSON] відрахована за власним бажанням з ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» згідно наказу №2103-С від 07.09.2018 р., є підстави для стягнення з відповідача 28 800 грн. 00 коп коштів, які були перераховані за навчання останньої. Суд приймає до уваги, що [PERSON] відрахована з ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» у вересні 2018 р., тому підстави для стягнення коштів в розмірі 14400,00 грн за навчання за ІІІ курс (вересень-січень 2018/ лютий-червень 2019) відсутні. Також, позивачем на надано належних та допустимих доказів перерахування коштів за вказаний період у ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Крім цього, п. 4.5 договору №116/16 від 27.12.2017 р. передбачає стягнення коштів з урахування коефіцієнта інфляції. Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано суми інфляційних витрат за період з 08.10.2018 року (після закінчення 30 днів з моменту відрахування) по 22.08.2019 року (як просить позивач), які становлять 1 950,06 грн. На підставі викладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів цільових коштів за навчання в сумі - 28 800 грн. 00 коп. та інфляційні витрати в розмірі - 1950 грн. 06 коп., а всього - 30 750 грн. 06 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 1921 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial