Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» про визнання договору оренди недійсним, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати договір оренди земельної ділянки від 07.12.2015, укладений між [PERSON] та ПП СВ «ВІД-АГРО» недійсним та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з ПП СВ «ВІД-АГРО» компенсацію за період фактичного користування земельною ділянкою у розмірі 6076,20 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником земельної ділянки площею 2,00 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 965123, виданого 30.07.2009 року на підставі рішення сесії Нетечинецької сільської ради № 5 від 29.05.2009, кадастровий номер 6820685000:03:003:0001. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 150057412 від 18.12.2018 року, позивач дізнався, що 14.12.2015 року на підставі договору оренди землі від 07.12.2015 року, укладеного між ним та відповідачем було зареєстровано інше речове право (право оренди земельної ділянки) за № 12590540, згідно з яким відповідач отримав зазначену земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції у строкове платне користування строком на 15 років. Позивач зазначений договір не підписував, з умовами щодо об`єкта оренди, строку його дії, розміру орендної плати, порядку її виплати та іншими істотними умовами, зазначеними в тексті договору не ознайомлювався, тому вважає його незаконним, і таким що порушує його майнові права, зокрема обмежує право вільного володіння, користування та розпорядження власним майном. Крім того вказував, що згідно з умовами договору оренди (п. 8) орендна плата вноситься орендарем у натуральній/грошовій формі та розмірі 1519,05 гривень на рік, що становить 5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому просить стягнути з відповідача компенсацію за період фактичного користування земельною ділянкою за 4 роки, починаючи з 07.12.2015 по 07.12.2019 року у розмірі 6076,20 грн. Ухвалою судді від 02.01.2019 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.02.2019 року у підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача Грицишин О.П. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження на час призначення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 25.03.2019 року провадження у справі поновлено за клопотанням представника позивача Грицишин О.П. у зв`язку з необхідністю витребування оригіналу оспорюваного договору оренди. Ухвалою суду від 12.04.2019 року клопотання представника позивача Грицишин О.П. про витребування оригіналу договору оренди задоволено, витребувано із відділу з питань державної реєстрації Віньковецької районної державної адміністрації оригінал договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6820685000:03:003:0001, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО» 07.12.2015 року. Ухвалою суду від 19.04.2019 року провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 20.11.2019 року підготовче провадження поновлено. 25.11.2019 року та 06.12.2019 року до суду надійшли заяви позивача [PERSON] про уточнення (збільшення) позовних вимог. Ухвалою суду від 09.12.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Грицишин О.П. позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Зокрема представник Грицишин О.П. наголошувала на тому, що позивач договору не підписував, у нього відсутній його примірник, з умовами договору він ознайомлений не був, про його державну реєстрацію не знав, орендну плату за фактичне використання земельної ділянки відповідач [PERSON] не сплачував, тому з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 07.12.2015 року, скасувати державну реєстрацію цього договору, та стягнути з ПП СВ «ВІД-АГРО» на користь [PERSON] 6076,20 грн за період фактичного користування земельною ділянкою протягом чотирьох років, а також стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що приблизно п`ять років тому до нього додому в с. Нетечинці заїхав директор ПП СВ «ВІД-АГРО» [PERSON] і вони усно між собою домовились про укладення договору оренди земельної ділянки площею 2,00 га, яку [PERSON] вже до того почав обробляти. Для оформлення договору [PERSON] передав директору підприємства копію паспорта та ідентифікаційного коду, і чекав, коли [PERSON] надасть йому договір для підпису. Однак після цього на руки договір позивачу ніхто не надав, з умовами не знайомив, і він нічого не підписував. З приводу орендної плати кілька років тому до нього хтось телефонував і пропонував два мішки цукру, але [PERSON] відмовився, бо у нього щодо оренди земельної ділянки немає документів. Також позивач стверджував, що в рахунок орендної плати протягом 2016-2017 років у с. Дашківці від [PERSON] мінеральних добрив він не брав, а приїжджав у с. Дашківці, де розміщувалось товариство [PERSON] , щоб дізнатись про договір оренди. Представник відповідача, директор ПП СВ «ВІД-АГРО» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В заперечення пояснив, що маючи намір орендувати майнові паї у с. Нетечинці за усною домовленістю із пайовиками підприємство з метою покращення стану землі почало обробляти земельні ділянки шляхом засіву седератів, в тому числі і земельну ділянку, яка належить позивачу. Потім [PERSON] особисто заїхав до [PERSON] додому в с. Нетечинці, та під час розмови вони обговорили строк оренди земельної ділянки на 10 років, розмір орендної плати, строки її виплати. Позивач надав копію паспорта, ідентифікаційного коду, а через деякий час після складання договору [PERSON] залишив його [PERSON] для підписання. Приблизно через два тижні підписаний договір [PERSON] забрав та передав [PERSON] для державної реєстрації договору за його дорученням, однак чи підписував договір особисто позивач, [PERSON] не бачив. Що стосується орендної плати, то [PERSON] виявив бажання отримувати не гроші, а на вказану суму цукор та мінеральні добрива, хоча у відомостях зазначено, що він отримував кошти. Представник відповідача Теліцин А.М. проти задоволення позову заперечував, та надав суду письмові пояснення. Зазначив, що станом на 2015 рік позивач знав відповідача по справі, а також те, що останній заключає договори оренди з його односельцями. [PERSON] не спростовує того, що міг давати копії документів відповідачу, на підставі яких укладається договір оренди земельної ділянки, не заперечує, що знав, хто обробляє його земельну ділянку, а також факт перебування відповідача у нього вдома можливо в 2015 році. Тому слід прийняти до уваги докази, які свідчать про фактичне прийняття та виконання умов договору з боку позивача, а саме передача земельної ділянки в користування відповідачу та отримання ним орендної плати, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також іншими письмовими доказами. [PERSON] підтвердила, що мала телефону розмову з [PERSON] , який не оспорював умов договору, а лише запитував про велику плату за нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. Щодо стягнення з відповідача компенсації за період фактичного користування земельною ділянкою у розмірі орендної плати, установленої в договорі, представник звертав увагу суду на те, що позивач відмовлявся фактично прийняти таку орендну плату за 2019 рік. Інших належних та допустимих доказів відсутності волевиявлення позивача та не підписання ним оспорюваного договору матеріали справи не містять, а висновок судово-почеркознавчої експертизи не може бути взятий судом до уваги, бо в ньому міститься лише припущення про виконання підпису в договорі оренди не [PERSON] , а іншою особою. У судове засідання 01.04.2020 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Представник позивача Грицишин О.П. та представник відповідача Теліцин А. М . надали суду письмові заяви, у якому просили судове засідання проводити за їхньої відсутності. Тому з огляду на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу 01.04.2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши сторони, їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 965123, виданого 30.07.2009 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018 року [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 6820685000:03:003:0001 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Згідно договору оренди земельної ділянки від 07.12.2015 року, укладеного між ПП СВ «ВІД-АГРО», як орендарем, та [PERSON] , як орендодавцем, укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,00 га (рілля), кадастровий номер 6820685000:03:003:0001, строком на 15 років. Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 30381 грн. 14.12.2015 року даний договір оренди земельної ділянки було зареєстровано реєстраційною службою Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області, номер запису про інше речове право 12590540. Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону). Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону). Положеннями частини першої статті 16 Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У ч. 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією стороною факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1628/1629/19-26 від 24.10.2019 року, підпис від імені [PERSON] на Договорі оренди земельної ділянки від 07.12.2015 року, сторонами якої є [PERSON] та Приватне підприємство сільськогосподарського виробництва «ВІД-АГРО», об`єктом оренди у якій є земельна ділянка з кадастровим номером 6820685000:03:003:0001 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів та ймовірно виконано не [PERSON] а іншою особою. Крім того допитана судом в режимі відеоконференцзв`язку старший судовий експерт Хмельницького відділення КНДІСЕ [PERSON] повністю підтримала свій висновок, та пояснила, що з огляду на просту будову об`єкта дослідження, а саме підпису від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки, вона зробила висновок про те, що даний підпис ймовірно виконаний не ним, а іншою особою. Однак для такого висновку у неї було достатньо інформації, а в разі недостатності графічної інформації вона надала б висновок про неможливість вирішення поставленого в ухвалі суду питання. Отже висновок судово-почеркознавчої експертизи є допустимим та достовірним доказом на підтвердження факту непідписання позивачем оспорюваного договору та в сукупності з поясненнями позивача про те, що договір він не підписував, не реєстрував, примірника договору не отримував, з його умовами ознайомлений не був, а також на підставі свідчень [PERSON] , яка підтвердила, що дійсно в реєстраційній службі спірний договір реєструвала особисто вона за дорученням [PERSON] , а не позивач, суд доходить висновку, що відсутнє й волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного договору оренди між ним та ПП СВ «ВІД-АГРО» від 07.12.2015 року, у зв`язку з чим ця угода є недійсною. Водночас в силу ч. 3 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, то суд зазначає таке. Фактично земельну ділянку було передано орендодавцем орендарю 07.12.2015 року на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду. Директор ПП СВ «ВІД-АГРО» [PERSON] у суді даючи пояснення та за його згодою будучи допитаним як свідок не заперечував факт користування належною позивачу земельною ділянкою та стверджував, що орендну плату [PERSON] отримав за 2016, 2017 та 2018 роки, але не грішми, а в натуральному виразі - цукор та мінеральні добрива. При цьому на підтвердження своїх пояснень [PERSON] надав для дослідження суду відомості за 2016-2017 роки на виплату грошей за пай, у яких зазначено, що за 2016 рік позивач отримав 1222,83 грн, за 2017 рік - 3700 грн, за 2018 рік - 1222,83 грн, та вказав, що за 2019 рік [PERSON] орендної плати не отримував. Водночас позивач [PERSON] факт отримання орендної плати за 2016 -2018 роки як грішми, так і в натуральному виразі категорично заперечував. Положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договорів оренди) визначено, що однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договорів оренди) було передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно з пунктами 8-11 договору оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у натуральній /грошовій формі та розмірі: 1519,05 грн, що становить 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та становить в натуральному виразі не менше 900 кг зерна. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати допускається. Суд вважає, що в судовому засіданні доводи позивача щодо неотримання ним орендної плати жодними доказами відповідачем не спростовані, тому з урахуванням зазначеного розміру орендної плати у договорі оренди земельної ділянки з відповідача на користь позивача належить стягнути за період з 07.12.2015 року по 07.12.2019 року 6076,20 грн (1519,05х4). При цьому, на думку суду, показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є належними, достовірними та достатніми доказами, які б дали змогу суду дійти висновку про отримання позивачем орендної плати за спірний період у натуральному виразі. Так, свідок [PERSON] показав, що раніше він працював директором ТОВ «Дашковецька птиця», засновником якого був [PERSON] Товариство розміщувалось на території колишнього консервного заводу у с. Дашківці і там зберігались належні [PERSON] мінеральні добрива. [PERSON] пам`ятає, як двічі, а саме влітку 2016 та 2017 року [PERSON] по телефону дав йому усно вказівку, щоб в рахунок оренди за земельну ділянку [PERSON] видати мінеральні добрива. Перший раз [PERSON] взяв близько 20 мішків, по 50 кг кожен, а другий -- близько півтонни, однак [PERSON] це ніяк не обліковував і позивач за отримані міндобрива ніде не розписувався. Згідно з показаннями [PERSON] у с. Нетечинці в неї є земельна частка (пай), яку вона здала в оренду ПП СВ «ВІД-АГРО». Всього товариство орендує на території Нетечинецької сільської ради земельні ділянки у 35 громадян, та у зв`язку з цим [PERSON] за усним дорученням [PERSON] веде облік виплати пайовикам орендної плати, яка у відомостях зазначена як гроші, а фактично на вказану суму пайовикам за кожен пай було видано по 9 центнерів зерна і по мішку цукру. У 2016, 2017 та 2018 роках [PERSON] також отримав в рахунок орендної плати за себе і за дружину [PERSON] по мішку цукру, але зерна і гроші він не брав, а в 2019 році на запитання [PERSON] щодо отримання орендної плати грішми, цукром чи пшеницею, [PERSON] по телефону відповіла, що вона з чоловіком від усього відмовляється. Отже вказаними свідченнями підтверджуються пояснення [PERSON] про неотримання ним зазначених у відомостях грошей за оренду земельної ділянки, а інших належних доказів на підтвердження своїх заперечень та спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката суду надано договір про надання правової допомоги від 03.12.2018 року, укладеного між адвокатом Грицишин О.П. та позивачем [PERSON] , згідно з якою останній уповноважив Грицишин О.П. бути його представником у суді; акт про прийняття - передачі наданих послуг на загальну суму 5000 гривень та розрахунок витрат за надання правової допомоги від 15.11.2019 року; копію квитанції № 0011651 від 15.11.2019 року про отримання Грицишин О.П. 5000 гривень гонорару. Крім того, як вбачається із акту № 1628/1629/19-26 здачі-приймання висновку судового експерта від 24.10.2019 року та копії банківської квитанції, позивачем [PERSON] було сплачено за проведення судової почеркознавчої експертизи 3454 гривні. Тому із врахуванням наданої правничої допомоги позивачу адвокатом Грицишин О.П., та зокрема складності справи, надання консультацій, ознайомлення із матеріалами справи, тривалості участі у судових засіданнях, підготовки клопотань, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача 5000 гривень на користь [PERSON] як витрат на правничу допомогу адвоката, 3454 гривні за проведення судово-почеркознавчої експертизи та 1409,60 гривень понесеного судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved