Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона з відповідачем з січня 1999 року по листопад 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.11.2000 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму місячних доходів громадян, починаючи з 17.10.2000 року і до досягнення сином повноліття. Вказувала на те, що на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] досяг повноліття, проте він продовжує навчання та є студентом 1-го курсу географічного факультету Чернівецького національного університету ім.. [PERSON] за спеціальністю «Туризм», де навчається на платній контрактній формі навчання та не отримує стипендію. Загальна вартість навчання відповідно до контракту становить 60000 грн., а плата за один семестр - 7500 грн. У звязку з наведеним син потребує матеріальної допомоги, а самостійно забезпечити належне матеріальне утримання дитини та оплатити його навчання вона немає змоги, оскільки в неї на утриманні також перебувають малолітні діти від другого шлюбу - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на період навчання, щомісячно, починаючи з 20.12.2017 року або до досягнення ним двадцяти трьох років, в залежності від того яка обставина настане першою. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, від [PERSON], яка діє в інтересах позивачки, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. 21.02.2018 року відповідач направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, у звязку з хворобою, при цьому доказів хвороби та перебування на лікарняному не надав і в подальшому до суду не зявлявся. Разом з тим, відповідач [PERSON] подав відзив в якому виклав свою позицію щодо заявлених позовних вимог. Зокрема зазначав, що позивачем не доведено необхідність сплати аліментів на утримання їх сина саме на її користь, оскільки вона є приватним підприємцем, власницею кількох салонів весільного вбрання, а її неповнолітніх дітей від другого шлюбу допомагає утримувати їх батько, у звязку з чим необхідності виплати аліментів саме колишній дружині немає. При цьому вказував на те, що він отримує незначний дохід, працюючи на посаді юриста комунального підприємства, одружений, має на утриманні сина дружини від другого шлюбу, який також є студентом, а також батьків пенсіонерів, а тому стягнення аліментів значно погіршує його матеріальне становище. З урахуванням наведеного просив в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а/с 6). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.11.2000 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти а утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму місячних доходів громадян, починаючи з 17.10.2000 року і до досягнення сином повноліття (а/с 6). За наслідками розгляду справи встановлено, що спільний син позивача та відповідача [PERSON] проживає разом з матірю. На даний час [PERSON] досягнув повноліття, проте продовжує навчання та є студентом І курсу коледжу Чернівецького національного університету ім.. [PERSON], географічного факультету, спеціальність «Туризм» (а/с 4). У відповідності до договору № 02-803 від 17.08.2017 року, загальна варіть навчання становить 60000 грн., а розмір плати за один семестр - 7500 грн. (а/с 8). Так, відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За таких обставин, позивач правомірно звернулась до суду з даним позовом, оскільки таке її право, як того з батьків з ким проживає дитина, передбачено законом, у звязку з чим заперечення позивача проти позову з цих підстав не приймаються до уваги. Згідно зі\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, отримує стабільний офіційний заробіток, оскільки працює на посаді юриста КЖРЕП -14, що підтверджується довідкою №575 від 13.10.2017 року та не заперечується відповідачем у відзиві (а/с 12). Той факт, що у відповідача є батьки пенсійного віку, а також майновий стан позивача з якою проживає дитина, не є тими безумовними обставинами, які звільняють його від обовязку утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. У звязку з чим заперечення відповідача проти позову з цих підстав також відхиляються судом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з цим її потребує. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 199 СК України, з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання повнолітнього сина [PERSON] у Чернівецькому національному університеті ім.. [PERSON]. Саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення його навчання. Крім того, відповідно до ст.ст.\~201,\~191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 14.12.2017 року, направивши позовну заяву по пошті, що підтверджується поштовим штемпелем на відповідному конверті. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за ставками, які були чинними на час звернення позивача до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved