Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Актив+», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 06.07.2017 року приватним нотаріусом Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис № 7527 за кредитним договором № 11363612000 від 25.06.2008 року про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» грошових коштів в розмірі 245497,61 грн. та суму за вчинення виконавчого напису в сумі 1400 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Желтіковою О.А. 21.07.2017 року відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, позивач вказує, що в матеріалах наданих відповідачем позивачу наявний лише розрахунок заборгованості позивача, однак, виписки із особового рахунку боржника, матеріали не містять. Приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису залишено поза увагою наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак не перевірено однозначну безспірність заборгованості. На підставі викладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. і зареєстрований за № 7527. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Просив позивачу відмовити, посилаючись на письмовий відзив та те, що виконавчий напис вчинено в межах, передбачених законом строків, на підставі належних документів, які, зокрема, свідчать про безспірність заборгованості. Треті особи в судове засідання не з»явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заяви про розгляд справи без їх участі, в зВ»язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Документи, які підтверджують заборгованість мають відповідати вимогам, встановленим для бухгалтерських документів, на підставі яких відповідно до закону обліковується заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також на підставі ч. 4, 5 ст. 9 зазначеного Закону господарські операції відображуються у облікових регістрах. Аналогічні положення містяться у п. 2.1.1. та 2.1.2. Положення «Про організацію бухгалтерського обліку та звітності у банках України», затвердженого Постановою НБУ № 566 від 30.12.1998 р. Таким чином, лише первинні документи та облікові регістри є доказами, які можуть підтвердити наявність безспірної заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що 06.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 7527, за яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «ФК «Актив+» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11363612000 від 25.06.2008 року за період з 25.06.2008 року по 19.06.2017 року в розмірі 245497,61 грн. (т. 1 а.с.8). 21.07.2017 року постановою головного державного виконавця Желтікової О.А.. було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 7527 від 06.07.2017 року (т. 1 а.с.7). Крім того, судом встановлено, що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.01.2017 року у справі № 373/1362/14-ц, заяву ТОВ «ФК «Актив+» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено та замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 373/1362/14-ц, виданим Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області на виконання рішення суду від 29.07.2014 року про стягнення з [PERSON] 153574,62 грн. заборгованості за кредитним договором № 113636612000 від 25.06.2008 року та 1535,74 грн. судового збору (т. 1 а.с.46). З тексту зазначеної ухвали вбачається, що 29.07.2014 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області була розглянута справа № 373/1362/14-ц та винесено заочне рішення про стягнення із [PERSON] 153574,62 грн. заборгованості за кредитним договором № 113636612000 від 25.06.2008 року та 1535,74 грн. судового збору. У справі стягувачу видано виконавчий лист. В період з 09.03.2015 року по 30.03.2017 року позивач перебував на службі у Збройних силах України та перебував в зоні проведення антитерористичної операції (т. 1 а.с.88-90). Постановою головного державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ від 18.08.2017 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області № 2-581/14 від 15.09.2014 року щодо стягнення із [PERSON] заборгованості в сумі 155110,36 грн., - було закрито, в зв»язку із погашенням боргу в повному обсязі (а.с.10). В обґрунтування позовних вимог стороною позивача зазначено, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, та нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши належним чином надані позивачем документи, зокрема, в частині безспірності боргу. Суд погоджується із вказаними обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, про що свідчить, зокрема, рішення суду про стягнення заборгованості, а також суд звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані доводи позивача в цій частині та не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, зокрема, заборгованість була безспірною. Твердження відповідача про те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи, зокрема, і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, суд відкидає, оскільки, в матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Окремо, слід звернути увагу на те, що докази направлення приватним нотаріусом та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - матеріали справи також не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, а також зважаючи на стягнення заборгованості в судовому порядку, суд вважає позов обгрунтованим та законним, в зв»язку з чим останній підлягає задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що позивач, відповідно до закону, був звільнений від сплати судового збору за подачу позову, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved