Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] року в с. В. Русава померла [PERSON], яка доводилася позивачу бабою. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,8372 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 044850. Позивач вказала, що є спадкоємцем майна баби за заповітом. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено з підстав наявності розбіжностей в правовстановлюючому документі, а саме у заповіті бабу записано, як [PERSON] та [PERSON] а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на [PERSON] коли в свідоцтві про смерть баба вказана як [PERSON]. Рішенням Томашпільського районного суду від 28 жовтня 2014 року встановлено факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року у с. Велика Русава Томашпільського райорну Вінницької області, - державного ату на право власності на земельну ділянку серії ВН № 044850, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 12 березня 2003 року на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 12 лютого 2003 року № 60. В зв'язку із вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке Належало [PERSON], а саме на земельну ділянку площею 2,8372 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, просить справу розглянути за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. В. Русава Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а. с. 5). Згідно довідки, виданої 3 грудня 2014 року Томашпільською районною державною нотаріальною конторою, спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON] не заведена. Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН № 044850, виданого 12 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,8372 га на території Великорусавської сільської ради (а.с.6) Як вбачається із заповіту посвідченого 10 травня 2000 року Великорусавською сільською радою [PERSON] заповіла [PERSON] земельний сертифікат серії ВН № 0243532 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], 27 вересня 2004 року [PERSON]. вийшла заміж за [PERSON], після чого змінила прізвище на «[PERSON] (а.с.3). Згідно довідки № 3782 від 11 грудня 2014 року, виданої відділом Держземагентства у Томашпільському районі, 12 березня 2003 року [PERSON] виданий державний акт серії ВН № 044850 взамін сертифіката серії ВН № 0243532, про що в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди зроблено запис № 85. Належність спадкодавцю земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності на земельну частку (пай) серії ВН № 044850, підтверджується також довідкою № 691 від 26 листопада 2014 року, виданою виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради. Також згідно вищезгаданої довідки спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом залишилася [PERSON]. (а.с.12). Як вбачається з відповіді державного нотаріуса, заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не може бути прийнята нотаріальною конторою, так як відповідно до ст. 1270 ЦК України, пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а правовстановлюючий документ - державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає документу, вказаному у заповіті. Окрім того, ім'я по батькові спадкодавця не відповідає імені та по батькові, вказаному у свідоцтві про смерть (а.с.7). Рішенням Томашпільського районного суду від 28 жовтня 2014 року, встановлено факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року у с. Велика Русава Томашпільського райорну Вінницької області, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 044850, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 12 березня 2003 року на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 12 лютого 2003 року № 60. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, так як відповідачем позов визнано та [PERSON] єдина спадкоємиця за заповітом, суд дійшов висновку про задоволення її позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved