Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить визначити місце проживання їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народилась донька [PERSON], а [INFO] року - донька [PERSON]. З вересня 2013 року вони з відповідачкою припинили спільне проживання й з того часу діти проживають разом із ним та його батьками за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Зазначає, що відповідачка не ставила питання про проживання дітей разом із нею, не цікавиться вихованням дітей та не приймає участі в їх забезпеченні. Натомість ним створено усі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Оскільки вони не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти в подальшому, й відповідачка з метою уникнення сплати аліментів в будь-який час може без його згоди забрати у нього дітей, тому просить визначити місце проживання доньок разом із ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлені позовні вимоги, пояснивши, що батьком дітей створено усі належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, натомість мати дітей з ними не спілкується, не проявляє материнської турботи та не цікавиться дітьми, вона не може забезпечити належних умов для проживання дітей, що є виключними, на його думку, обставинами для того, щоб визначити місце проживання дітей із батьком. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вказавши, що заперечує проти визначення постійного місця проживання дітей разом із батьком. При цьому зазначила, що на даний час вона не може забрати дітей до себе через відсутність нормальних умов для їх проживання, а тому не заперечує, щоб діти до літа проживали із батьком, поки вона не створить умов для їх проживання. Вказує, що через неприязні відносини із батьком дітей та його сім»єю вона не може належним чином спілкуватись з дітьми, оскільки останні чинять їй перешкоди. Представник органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації Кантонистий І.В. підтримав позовні вимоги, вказавши, що позивач створив належні умови для проживання та розвитку дітей. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Стецьківської сільської ради Красноголовець Л.Я. також підтримала позов та вважає, що дітям буде краще проживати з батьком. Представник органу опіки та піклування виконкому Старокостянтинівської міської ради Дерун А.І. підтримав позов, вказавши, що у відповідачки відсутні нормальні житлово-побутові умов для того, щоб діти проживали разом із нею. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 жовтня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народилась донька [PERSON], а [INFO] року - донька [PERSON]. З вересня 2013 року сторони припинили спільне проживання і рішенням Старокостянтинівського районного суду від 26 листопада 2013 року шлюб між ними розірвано. З моменту припинення спільного проживання між сторонами склались неприязні відносини. До 11 вересня 2013 року діти проживали разом із матір»ю у найманому будинку по [ADDRESS]. 11 вересня 2013 року [PERSON] забрав дітей та перевіз їх до будинку своїх батьків в [ADDRESS], де діти разом із ним та його батьками проживають по даний час. [PERSON] навчається у 3 класі Стецьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня, а [PERSON] відвідує старшу підготовчу групу, яка створена при цій же школі. У будинку [ADDRESS], окрім дітей та позивача, проживають батьки останнього [PERSON] та [PERSON] та його сестра [PERSON] Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 24 вересня 2013 року, складеним комісією органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації (а.с.18), а також акту обстеження житлово-побутових умов від 20 січня 2014 року, складеним комісією органу опіки та піклування виконавчого комітету Стецьківської сільської ради (а.с.19) у будинку створено усі належні умови для проживання дітей: є 3 кімнати, газове опалення, уся необхідна побутова техніка, діти мають окрему мебльовану кімнату. До січня 2014 року [PERSON] працював водієм в ПП [PERSON], а з січня 2014 року звільнився з роботи й на час розгляду даної справи - не працює. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за місцем проживання дітей та позивача - в [ADDRESS], однак фактично проживає в будинку своєї матері [PERSON] по [ADDRESS]. [PERSON] має постійне місце роботи і працює продавцем у ПП [PERSON] Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідачки, складеного комісією органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 06 лютого 2014 року, санітарно-гігєнічний стан помешкання по [ADDRESS] задовільний, у будинку 3 кімнати та пічне опалення, однак опалюється лише дві кімнати, в помешканні відсутня вода та комунальні зручності. Окрім [PERSON] у будинку проживають: її мати [PERSON], малолітня сестра [PERSON], вітчим [PERSON] та брат [PERSON] Вищезазначені обставини сторонами не оспорюються. За весь час, поки діти проживають із батьком, відповідачка [PERSON] через неприязні відносини із позивачем лише один раз у листопаді 2013 року відвідувала дітей, однак спілкується із дітьми по телефону, передає їм подарунки, що підтверджується поясненнями сторін, а також показаннями допитаних судом свідків: матері відповідачки [PERSON], медичного працівника с. Кучівка [PERSON], а також матері позивача [PERSON] При цьому, свідок [PERSON] показала, що візит відповідачки до дітей у листопаді 2013 року був не тривалим близько 10 хвилин, діти неохоче з нею спілкувались, а після її від»їзду - плакали. Також свідок підтвердила, що [PERSON] телефонує до дітей, однак за її рахунок, а тому вона перестала підіймати слухавку, коли та телефонує. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч.1 ст.ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено й не встановлено такого судом, що [PERSON] зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, веде аморальний спосіб життя, що може зашкодити розвиткові дітей, а також наявність в її поведінці інших будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітніх дітей з нею. Згідно ч.5 та ч.6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації від 14 листопада 2013 року проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком визнано доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей. Аналогічний висновок надав суду також і орган опіки та піклування виконкому Стецьківської сільської ради від 05 лютого 2014 року. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради у своєму висновку від 07 лютого 2014 року не заперечує проти проживання дітей з батьком [PERSON] Як пояснив в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації Кантонистий І.В. при формуванні свого висновку орган опіки та піклування не проводив обстеження житлово-побутових умов матері дітей [PERSON] та не з»ясовував думку старшої дитини щодо вирішення спору, яка на час складання висновку досягла 9 років. При формуванні свого висновку орган опіки та піклування Стецьківської сільської ради також не проводив обстеження умов проживання відповідачки, не викликав її на комісію, не з»ясовував думку старшої дитини, що підтвердила в судовому засіданні представник цього органу Красноголовець Л.Я. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради взагалі обмежився лише оглядом умов проживання відповідачки, дійшовши висновку, що дітям буде краще з батьком. З огляду на викладене, суд не може прийняти до уваги висновки вищезазначених органів опіки та піклування щодо вирішення даного спору, оскільки вони є недостатньо обґрунтованими, зроблені однобічно, без повного з»ясування та перевірки усіх необхідних даних. Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім»ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім»ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. В зв»язку із вищезазначеними нормативними положеннями, судом було заслухано старшу доньку сторін Крістіну, якій виповнилось 9 років. Під час спілкування дитина перебувала у пригніченому стані, неохоче відповідала на запитання, лише вказала, що проживає з батьком, відвідує місцеву школу, що її доглядає батько і тітка - рідна сестра позивача, і що бажає проживати з батьком. Отже, враховуючи, що на час розгляду справи малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком, який перебуває з матір»ю дітей у неприязних відносинах, й таке тимчасове проживання дітей із батьком позивачкою не заперечується, принаймні доки вона не створить належних умов для проживання дітей, що відповідач на час розгляду справи не працює й не надав доказів того, що він має дохід, враховуючи вік малолітніх доньок сторін 9 та 5 років, потребу у цьому віці в материнській турботі та догляді, відсутність, передбачених ч.2 ст.161 СК України, чи будь-яких інших виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітніх дітей з їх матір»ю, на що наголошено у Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. Посилання позивача на те, що він має більше можливостей створити належні умови для проживання і виховання дітей, а також те, що відповідачка, на думку позивача, була поганою дружиною та матір»ю для дітей, не є достатньою підставою для визначення місця проживання дітей з ним.

Outcome: dismissed