Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що в мережі Інтернет була розміщена стаття під назвою «Аптекарь» Майдана Шолойко возглавила новую коррупционную схему в ГЭЦ» на веб-сайті http://antikor.com.ua/articles/207986-aptekarj_majdana_sholojko_vozglavila_novuju_ korruptsionnuju_shemu_v_gets. Статтю підписано [PERSON] . При цьому була поширена інформація, що його стосується наступного змісту: «Схема работы между заказчиком (фармкомпания) и ГЭЦ выстроена с привлечение фирм-посредников. Как правило, это консалтинговые структуры, оказывающие услуги подготовки полного пакета документов для регистрации лекарственных препаратов. Сегодня, в сговоре с руководством ГЭЦ Минздрава работает как минимум два таких консалтинговых агентств: Фармагейт и Кратия. Посредник минимизирует контакт заказчика с исполнителем и формализирует финансовые отношения, которые по сути своей являются все той же взяткой за регистрацию лекарства без полного досье, с недоказанной эффективностью или же надуманными характеристиками в инструкции, - поясняет наш собеседник, работающий сегодня на фармрынке страны.». Тобто відповідач у своїй статті публічно заявив, що товариство отримує рішення про реєстрацію лікарських засобів за допомогою корупційних схем. Вказав, що дана інформація розміщена в мережі Інтернет, стосується товариства безпосередньо, є недостовірною, негативною та порушує права. Вказано, що товариство надає послуги з супроводу та підготовки документів для реєстрації лікарських засобів на території України. Зараховано до Американської торгової палати, включено до Асоціації операторів ринку медичних засобів. Вони мають репутацію надійної, стабільної та чесної компанії. Але дана інформація порушує особисті немайнові права заявника на повагу до недоторканості ділової репутації. Жодних неправомірних дій ним не вчинялось, а дана інформація носить також дискредиційний характер. Викладена інформація є неправдивою. Через опублікування статті в мережі Інтернет статті, до товариства почали надходити дзвінки від клієнтів з проханням пояснити ситуацію. Тому вимушений звернутись до суду з позовом про визнання інформації недостовірною, її спростування. Зазначили, що через неправомірні дії відповідача, товариству було завдано моральну шкоду. Однак товариство не має наміру заявляти великий розмір компенсації та просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 1 грн. Просив суд визнати недостовірною інформацію, розміщену [PERSON] на сайті http://antikor.com.ua/articles/207986-aptekarj_majdana_sholojko_vozglavila_novuju_ korruptsionnuju_shemu_v_gets; зобов`язати [PERSON] спростувати іномрацію про ТОВ «Кратія ЛТД», зазначивши, що ТОВ «Кратія ЛТД» в жодних корупційних схемах із керівництвом Державного експертного центру МОЗ України не перебуває; стягнути з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 1 грн. У судове засідання представник позивач не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, подану заяву підтримали. Просили задоволити подану заяву у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на адресу зареєстрованого місця проживання. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив суду також не подав. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що ТОВ «Кратія ЛТД» має наступні види діяльності: консультування з питань комерційної діяльності й керування, дослідження кон`єктури ринку та виявлення громадської думки, надання послуг перекладу, інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.у. (основний). З копії сертифікату членства ТОВ «Кратія ЛТД» є членом Асоціації «Оператори ринку медичних виробів» та Certificate of Membership зараховано до Американської торгової палати. З поданих суду роздруківок з мережі Інтернет (а.с. 4-5) на веб-сайті http://antikor.com.ua/articles/207986-aptekarj_majdana_sholojko_vozglavila_novuju_\~korruptsionnuju_shemu_v_gets було розміщено статтю під назвою «Аптекарь» Майдана Шолойко возглавила новую [INFO] в ГЭЦ», де зазначено: «Замглавы [PERSON] экспертного центра [PERSON] причастна к организации целой схемы регистрации препаратов сомнительного качества. Об этом речь идет в материалах уголовного дела СБУ. О деталях работы новой схемы рассказал один из участников отечественного фармрынка. Схема работы между заказчиком (фармкомпания) и ГЭЦ выстроена с привлечение фирм-посредников. Как правило, это консалтинговые структуры, оказывающие услуги подготовки полного пакета документов для регистрации лекарственных препаратов. Сегодня, в сговоре с руководством ГЭЦ Минздрава работает как минимум два таких консалтинговых агентств: Фармагейт и Кратия. Посредник минимизирует контакт заказчика с исполнителем и формализирует финансовые отношения, которые по сути своей являются все той же взяткой за регистрацию лекарства без полного досье, с недоказанной эффективностью или же надуманными характеристиками в инструкции, - поясняет наш собеседник, работающий сегодня на фармрынке страны. Глава ГЭЦ Татьяна Думенко, по словам бизнесмена, не только в курсе всего происходящего, но и в доле. Шолойко курирует все вопросы. Без нее не принимается решение ни по одному препарату. Думенко - в доле, хотя прямых контактов и переговоров с фармой (компаниями-производителями, -уточ.) она по возможности старается избегать, - уточнил собеседник. Описанная схема работает на ура с любыми препаратами, которое необходимо зарегистрировать или перерегистрировать. Из-за несовершенства законодательства, ГЭЦ может не запрашивать дополнительную информацию о лекарстве у производителя, а поэтому всех зашедших по консалтингу регистрирует в очень сжатые сроки. Выигрывает рынок, зарабатывает Шолойко. Пациент остается с носом. Ему впаривают ерунду в красивой упаковке, за большие деньги. При этом, к услугам Наташиной схемы намного чаще прибегают иностранные производители (точнее их представители в Украине), чем наши, - пояснил представитель рынка. Напомним, ранее Наталья Шолойко уже фигурировала в различных коррупционных скандалах. Будучи активным участником событий Майдана, она возглавляла аптечный склад активистов. Позже выяснилось, что значительная часть медицинских препаратов оттуда куда-то испарились. Также, семья Шолойко причастна к громкому коррупционному скандалу вокруг инсулинового завода Индар. Ее супруг в 2012-2015 годах в должности зам председателя правления предприятия закупал для Индара инсулин у подконтрольных себе же фирм. [PERSON] продолжает трудиться на инсулиновым заводе, где и дальше зарабатывает на проверенных схемах. [PERSON] Якушев». На час розгляду справи в суді, за посиланням, зазначеним позивачем стаття в мережі не відкривалась. Але як вбачається з матеріалів справи, тези, які позивач вважає недостовірними, містять інформацію, яка ніяким чином не стосується позивача, а тому будь-яким чином не може порушувати права та інтереси товариства, а інші є оціночними судженнями. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до абзацу 1 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певно фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, для задоволення вимог позивача потрібно довести не лише факт поширення інформації та те, що поширена інформація стосується позивача, а й те, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача. На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України, відповідно до статті 277 ЦК, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови). Твердження про те, що у статтях під назвою «Аптекарь» Майдана Шолойко возглавила новую коррупционную схему в ГЭЦ» в мережі Інтренет http://antikor.com.ua/articles/207986-aptekarj_majdana_sholojko_vozglavila_novuju_ korruptsionnuju_shemu_v_gets, поширено недостовірні дані, які порушують особисте немайнове право позивача, тобто, право на недоторканість ділової репутації є власною оцінкою відповідача, яка ґрунтується на його особистих трактуваннях матеріалів та документів, які були надані ним. Така оцінка не може бути ані доведена, ані спростована, оскільки є вираженням суб`єктивної думки відповідача. Також суд звертає увагу, що законодавець змінив підхід та обов`язок доводити достовірність (недостовірність) поширеної інформації покладається як на особу, яка поширила інформацію, так і на особу, якої стосується поширена інформація. У відповідності ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Поширюючи статтю під назвою «Аптекарь» Майдана Шолойко возглавила новую коррупционную схему в ГЭЦ» і мережі Інтернет http://antikor.com.ua/articles/207986-aptekarj_majdana_sholojko_vozglavila_novuju_korruptsionnuju_shemu_v_gets відповідач реалізовував своє конституційне право на вільне вираження поглядів, а тому задоволення позовних вимог буде порушенням прав відповідача, гарантованих Основним законом. Згідно з частинами першою, другою статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302). Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону №2939 забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити. Разом з тим відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону №2657), у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя, встановлене частиною першою статті 32 Основного Закону України. На думку суду, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями [PERSON] , вираженням його суб`єктивної думки, яка не є предметом судового захисту. Також суду не подано належних та допустимих доказів того, що поширенням суб`єктивної думки товариству було заподіяно шкоду діловій репутації та мало негативні наслідки. Ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. З огляду на ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення. При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди, втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про спростування неправдивих відомостей та не доведеністю позовних вимог, суд відмовляє в позові про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 3, 8, 22, 28, 32, 34, 36, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 23, 269, 271-273, 275-278, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 46, 48, 49 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: dismissed