Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем ЗАТ «ТСМ К» був укладений договір позики № 3/ФЛ/1, за умовами якого відповідач отримав від [PERSON] 12 146 885 доларів США, які відповідач повинен був повернути не пізніше 27.04.2011 року. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 23.04.2010 року. Угодою про відступлення права вимоги від 23.04.2010 року до позивача перейшли всі права та обов'язки [PERSON] по відношенню до відповідача, які випливають із вищезазначеного договору позики на суму 7 300 000 доларів США. Оскільки відповідач взяті грошові кошти в обумовлений договором строк не повернув, позивач, користуючись правом нового кредитора, просив суд стягнути суму основного боргу у розмірі 7 3000 000 доларів США та відсотків у розмірі 768 000 доларів США солідарно з боржника і поручителя. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача Закритого акціонерного товариства «ТСМ К» у судовому засіданні підтвердив, наявну суму боргу перед позивачем, в той же час пояснив, що повернути борг на теперішній час немає можливості. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на розірвання 23.04.2011 року між нею та позивачем, укладеного між ними договору поруки. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, оцінивши надані докази, дослідивши матеріалі справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною або сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже суду має бути представлений оригінал договору та має бути встановлений факт передання за ним грошей. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 07.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем ЗАТ «ТСМ К» був укладений договір позики № 3/ФЛ/1, за умовами якого відповідач отримав від [PERSON] 12 146 885 доларів США, які відповідач повинен був повернути не пізніше 27.04.2011 року, що підтверджується, наявним в матеріалах справи оригіналом вказаного договору. (а.с. 21). В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 23.04.2010 року (а.с. 4), який 23.04.2011 року був розірваний (а.с. 246). Угодою про відступлення права вимоги від 23.04.2010 року до позивача перейшли всі права та обов'язки [PERSON] по відношенню до відповідача, які випливають із вищезазначеного договору позики на суму 7 300 000 доларів США, оригінал якого долучений до матеріалів справи (а.с. 20). Пунктом 3.1. Угоди встановлено, що за відступлення права вимоги [PERSON] виплатив до підписання Угоди, тобто до 23.04.2010 року, грошові кошти в сумі 5 000 500 (п'ять мільйонів п'ятсот тисяч) доларів США. Дані обставини були підтверджені представником позивача, а також не спростовувалися представником третьої особи. Відповідачі будь-яких доказів щодо сплати ними суми боргу [PERSON] суду не надали, як і доказів на підтвердження того, що ЗАТ «ТСМ К» не брав гроші в борг за договором позики. За таких обставин суд приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позову в частині стягнення суми боргу за договором позики, укладеним між сторонами. Вирішуючи ж питання про солідарне стягнення вказаних грошових коштів з поручителя за договором поруки, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки договір поруки, укладений 23.04.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON], був розірваний 23.04.2011 року. Разом з цим частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк зобов'язання встановлений кінцевим терміном повернення позики - 27.04.2011 року. До поручителя позивач звернувся у жовтні 2013 року, тобто зі спливом шестимісячного строку на таке звернення. Ніяких вимог до поручителя до звернення до суду кредитором пред'явлено не було. З огляду на викладене суд вважає, що порука у відношенні [PERSON] - припинена. Крім того, статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки п. 1.1 договору позики від 07.07.2008 року встановлений інший розмір процентів, а саме 2 % річних, підлягає стягненню з ЗАТ «ТСМ К» на користь позивача 2% річних від суми боргу, що становить 768 000 доларів США, розрахований як ((7 3000 000,00 доларів США х (2% /365 днів) х 1920 прострочених днів з 07.07.2008 по 08.10.2013 року)). Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір (а.с. 2) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial