Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини, надання дозволу на перетинання дитиною лінії розмежування для виїзду на непідконтрольну територію України та виїзду з нею без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з 27 червня 2009 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 10.05.2012 року по справі № 0540/1806/2012. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем донька проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, та не створює умов для отримання нею освіти. Вона та її дитина - [PERSON] є внутрішньо-переміщеними особами, про що свідчить відповідна довідка. На теперішній час вони мешкають у м. Дніпро. У м. Донецьк у неї залишилися родичі, які не мають можливості виїхати на підконтрольну територію. Крім того, у м. Донецьк залишилося майно, тому вона змушена періодично відвідувати м. Донецьк для спілкування з родичами та перевірки стану майна. Також, періодично виникає можливість виїжджати до Російської Федерації для відвідування родичів. На прохання щодо оформлення довіреності відповідач відмовив, пояснив, що для оформлення довіреності з непідконтрольної території він виїжджати не бажає. Просить суд: -надати дозвіл на періодичні виїзди неповнолітньої дитини - [PERSON], до неконтрольованої території України та виїзду з нею до досягнення нею 16-річного віку без згоди батька; -надати дозвіл на періодичні тимчасові виїзди за межі України, до Російської Федерації. Неповнолітньої дитини - [PERSON], до досягнення нею 16-річного віку без згоди батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладене в позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 27.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 10.05.2012 року по справі № 0540/1806/2012 (а.с.7). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1243002322 від 05.08.2016 року, слідує, що [PERSON] разом з неповнолітньою донькою - [PERSON] взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, яка раніш постійно проживала за адресою: [ADDRESS], і перемістилася за адресою: [ADDRESS], як особа переміщена з тимчасово окупованої території України (а.с.10). Позивачкою зазначено, що відповідач [PERSON] проживає окремо, його останнє відоме місце проживання, розташоване за адресою: [ADDRESS]. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Частинами 2, 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 2,4,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 7, 15 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На теперішній час на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція, а м. Донецьк Донецької області знаходиться в районі бойових зіткнень, на неконтрольованій органами державної влади території. Багаторазові перетинання лінії зіткнення, створюють загрозу для життя та здоров'я дитини [PERSON], наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такій дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дітей», в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування. У зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичне перетинання через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції з її неповнолітньою дочкою, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. Закон України «Про порядок виїзду з України, та в'їзду в Україну» та правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги зазначила лише намір на виїзд у майбутньому за межі України, а саме до Російської Федерації для відвідування родичів. Однак, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, має тимчасовий характер та здійснюється в інтересах дитини, зокрема не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну, крім того, не вказано конкретний час перебування дитини за кордоном, що є обов'язковим. Крім того, позивачкою не надано будь-яких доказів того, що вона зверталась до відповідача з питанням про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Приймаючи до уваги, що законодавством не передбачено вирішення спору на майбутнє, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичний виїзд за межі України, до Російської Федерації, з неповнолітньою дочкою, без згоди батька дитини, також не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у задоволенні заявлених нею позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed