Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Просив встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25 вересня 1995 року, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів, на квартиру [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] - [PERSON] . На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що йому на підставі свідоцтва «Про право власності на житло» належить квартира [ADDRESS] ). Під час складання свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає йому володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Звернувшись до органів нотаріату з метою відчуження нерухомого майна, у зв`язку виявленою помилкою у свідоцтві про право власності він не зміг використати своє право. Вказано, що він був вимушений звернутись до органу, який видав правовстановлюючий документ, із зазначенням невідповідності зазначеного його ім`я, на що отримав відповідь, про те, що механічна помилка сталась з вини зазначеного органу та станом на теперішній час не є можливим її виправленням, оскільки посадові особи, які видавали правовстановлюючий документ не працюють, а інші особи позбавлені права видавати новий документ або дублікат. Так, у свідоцтві про право власності на житло його ім`я записано як « [PERSON] », що не збігається із записом його прізвища у паспорті « [PERSON] ». Таким чином, з метою надання йому можливості розпоряджатися своєю власністю у вигляді квартири [ADDRESS] , необхідно встановити факт, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на житло належить йому, [PERSON] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засідання /а.с.16/. Представник заявника надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Заінтересована особа надала заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечувала проти задоволення заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо задоволення заяви у повному обсязі, виходячи з наступного. Із свідоцтва про право власності на житло виданого 25 вересня 1995 року Кіровоградською міською радою народних депутатів, згідно з розпорядженням (наказом) від 25 вересня 1995 року №15017, вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] /а.с.8/. При видачі свідоцтва про право власності на житло в ньому було допущено помилку, яка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на житло ім`я заявника записано « [PERSON] », що не збігається із записом його ім`я в паспорті громадянина України та інших документах. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 02 липня 1999 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника значиться як « [PERSON] », дата народження - [INFO] , місце народження м. Кіровоград /а.с. 4/. Відповідно до картки платника податків виданої Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області 30 вересня 2013 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника вказане - « [PERSON] » /а.с.6/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 13 квітня 1993 року Кіровським рЗАГС м. Кіровограда, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. За ст.ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. На підставі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право зі звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу для заявника має юридичне значення, оскільки з ним пов`язане юридичне оформлення права власності на майно. Внести зміни в позасудовому порядку заявник не має можливості, оскільки такий порядок не передбачений законодавством. Факт належності заявнику, свідоцтва про право власності на житло підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засідання матеріалами справи. За встановлених обставин, зважаючи на те, що внести виправлення у свідоцтво про право власності на житло позасудовим шляхом не вбачається можливим, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved