Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно виконавчого листа №264/537/18, виданого 17.09.2018 року на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти\~ на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із несплатою відповідачем аліментів в повному обсязі, станом на 31.08.2020 року утворилась заборгованість у сумі 112951,21 грн., а відтак і неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2018 року по 31.08.2020 року у розмірі не більше суми заборгованості по аліментам, а саме в розмірі 112951,21 грн., яку просила стягнути з відповідача, також судові витрати по справі покласти на відповідача та стягнути з нього витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Раніш зазначав, що позов не визнає, пояснив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів на утримання свого сина [PERSON] , розмір заборгованості не оспорює. Така ситуація склалась у зв`язку з тим, що він захворів з лютого 2020 року та тривалий час знаходився на лікуванні у КНП «Маріупольський міський протитуберкульозний диспансер», на теперішній час проходить МСЕК, має намір оформити\~ інвалідність. Офіційно працевлаштуватись на роботу не може за станом здоров`я, підробляє приватним чином, з моменту знаходження справи в суді нічого не виплачував позивачці, проживає один. З урахуванням цих обставин та його скрутного матеріального становища, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 17.10.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №767. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.08.2018 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також судом встановлено, що виконавчий лист №264/537/18 від 17.09.2018 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, був пред`явлений до виконання до Кальміуського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (нині Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків)). За змістом ст.196 СК України за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальна форма відповідальності платника, яка спрямована на певну компенсацію одержувачу аліментів його витрат і має необхідний стимулюючий, превентивний вплив на особу, що порушила свої аліментні обов`язки, крім того, стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення майнових прав дитини. У зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС Бузаджи І. від 17.09.2020 року, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим листом №264/537/18 від 17.09.2018 року, по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 31.08.2020 року становить 112951,21 грн. Відповідно до ст.77 ч.2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Таким чином, на аліментні грошові зобов`язання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов`язання, встановлені розділом першим книги п`ятої Цивільного кодексу України.\~ Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~ За таких обставин суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості внаслідок нерегулярної сплати останнім розміру призначених аліментів. Розраховуючи розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України, суд виходить з того, що розрахунок проводиться відповідно до формули: розмір неустойки = сума несплачених за місяць аліментів х 1% х кількість днів прострочки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК (2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Розрахунок суми пені, проведений позивачкою в позовній заяві, відповідачем не спростовано. Відповідно до даного розрахунку неустойка (пеня) складає 112951,21 грн., перевіривши правильність її обчислення, суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до листа КНП «Маріупольський міський протитуберкульозний диспансер» №01-12/398 від 03.12.2020 року, [PERSON] перебуває на обліку вказаної установи з 09.03.2020 року з діагнозом: Туберкульоз із розширеною резистентністю (03.20) нижньої частки лівої легені (інфільтративний), Дестр-, МБТ- М-К- Резист І+ (HRZE) II+ (Km LfxMfx 0,25 Mfx 1,0), Кат 4 (ВДТБ 03.20). На теперішній час продовжує лікування амбулаторно к підтримуючій фазі за 4 Кат. Рішення ЛКК №83 від 17.11.2020 року: хворий за фахом електромонтер, працездатний. Направлення на МСЕК не потребує. Дійсно відповідач страждає тяжким захворюванням, однак є працездатною особою, направлення на МСЕК не потребує, що не позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та сплачувати заборгованість\~ по аліментам, яка утворилась задовго до виникнення захворювання. Інших обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для часткового або повного звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, суд не вбачає. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача, понесених нею судових витрат на сплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналогічна позиція викладена постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц . За положеннями ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони Саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. В матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги №22 від 22.09.2020 року, укладений між адвокатським бюро «Правнича допомога» в особі керівника Лещенко О.Д. та Дуднік М.В., акт наданих послуг від 30.11.2020 року, згідно якого остання, як замовник, отримала послуги професійної правничої допомоги (опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, консультування, підготовка позовної заяви), остаточна сума, яка підлягає сплаті - 800 грн., на підтвердження проведення такої оплати, тобто здійснення відповідних витрат, позивачкою надано суду рахунок-фактуру від 22.09.2020 року та квитанцію від 28.09.2020 року, які суд вважає такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати у сумі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved