Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить стягнути безпідставно набуті грошові кошти: - з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - у розмірі 6 532,51 грн; - з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича - у розмірі 1 169,96 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі скасованого судом виконавчого напису нотаріуса № 4417 від 20.01.2021, у порядку його примусового виконання, приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. було безпідставно стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» грошові кошти в розмірі 7 702 грн 47 коп., з яких: 6 532,51 грн - кошти по виконавчому провадженню № 64953480 за виконавчим написом № 4417 від 20.01.2021, стягнуті з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», та 1 169,96 грн - витрати виконавчого провадженя та основна винагорода приватного виконавця, стягнуті з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. Ухвалою судді від 15.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 05.10.2021 приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. подав відзив на позов, в якому просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з приватного виконавця на користь позивача грошових коштів у розмірі 1 169,96 грн. 05.10.2021 представник позивача подав заяву про відмову від позову в частині стягнення грошових коштів з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. та закриття провадження у справі в цій частині, у зв`язку з добровільною сплатою останнім 1 169,96 грн. Ухвалою суду від 05.10.2021 прийнято відмову [PERSON] від позову до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави; провадження у справі за позовом [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, - закрито. 05.10.2021 розгляд справи відкладено на 26.10.2021, у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 26.10.2021 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином; позивач та представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про причини неявки суду не повідомили; представник позивача у письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.03.2021 приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович відкрив виконавче провадження № 64953480 на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 4417, виданого 20.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Протягом квітня - травня 2021 року в рамках виконавчого провадження №64953480 з позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 7 702,47 грн, з яких 6532, 51 грн - кошти по виконавчому провадженню № 64953480 за виконавчим написом № 4417 від 20.01.2021, стягнуті з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», та 1 169,96 грн - кошти, стягнуті з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича (витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2021 року у справі № 750/4096/21, яке набрало законної сили 24 липня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. від 20.01.2021 (реєстровий № 4417), яким з [PERSON] стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 23.12.2019 №1246614, що виникла за період з 27.03.2020 по 28.11.2020, в сумі 19 000 грн 00 коп. і 930 грн за вчинення виконавчого напису. Позивач у справі стверджує про те, що зазначені кошти стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» без достатньої правової підстави (у зв`язку із визнанням таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого ці кошти стягнуто), отже відповідач має їх повернути власнику. Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як убачається з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. А якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. З аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведених норм законодавства вбачається, що оскільки підстава для набуття ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» коштів позивача відпала внаслідок визнанння таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса № 4417 від 20.01.2021, на виконання якого з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому провадженні були стягнуті відповідні кошти, відповідне майно має бути повернуто власнику, як одержане без належної правової підстави. Таким чином, позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, підлягає задоволенню. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Сірий І.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 07.09.2021. Згідно квитанції №0.0.2289936655.1 від 05.10.2021, [PERSON] сплатив адвокату 4 700,00 грн за правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, який в ході судового розгляду не висловив свої заперечення щодо розміру цих витрат. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved