Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулись до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - відповідачі) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно довідки у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у квартирі з 1998 року не проживають без поважних причин, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не має. Враховуючи викладене, позивачі були вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просили суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивачі в судове засідання не з`явились, до суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що вказана квартира на праві власності належить позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб № 109.109/А-2086 від 12.11.2020 року. Відповідачі з 1998 року у даній квартирі не проживають, не несуть витрати по її утриманню. Позивачі вважають, що відповідачі добровільно залишили місце свого проживання, у зв`язку з чим втратили право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Той факт, що відповідачі не проживають у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивачів, Актами від 09.01.2019 року, від 15.04.2020 року, та від 02.12.2020 року про не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несуть, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачують, доказів того, що вони намагались вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вони тривалий час не цікавляться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідачів - [PERSON] та [PERSON] в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 1681,60 грн. по справі слід покласти на відповідачів, а саме 840,80 грн. з кожного.

Outcome: approved