Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований він, його дружина [PERSON] та відповідач по справі. Реєстрація відповідача відбулася за його проханням, оскільки це було йому необхідне для оформлення пенсії, оскільки будь-якого житлового приміщення у власності останній не мав. Будучи прописаним у квартирі позивача, [PERSON] фактично жодного дня не мешкав за вказаною адресою, житлом квартири не користувався, не ввозив особистих речей, та не зберігає й сьогодні, що підтверджується актом про непроживання. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] в належній позивачу квартирі, останній повинен сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує його право на володіння та розпорядження своєю власністю, оформлення субсидії. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. З запереченнями чи заявою про розгляд справи без її участі до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 30.03.2005 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6905132 від 04.04.2005 року. Згідно долученої до матеріалів справи копії Домової книги та Акту квартального комітету №149 Дніпровського району м. Запоріжжя від 04.12.2018 року, [PERSON] , [INFO] , будучи з 24.03.2007 року зареєстрованим у вищевказаній квартирі фактично ніколи у ній не мешкав. Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] також підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.12.2018 року. Згідно пояснень позивача, реєстрація останнього за вказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим останній не може оформити державну допомогу субсидію, а крім того, [PERSON] не сплачує вартість нарахованих комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Таким чином, [PERSON] фактично більше року не проживає у належній позивачу квартирі, житловим приміщенням якої не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки з позивачем не підтримує жодних стосунків, тому в силу ст.. 406 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved