Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона виховує та повністю утримує свою внучку [PERSON] , [INFO] . Мати внучки [PERSON] померла [INFO] . Дитина постійно проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. З донькою не спілкується, не цікавиться її життям та здоров`ям, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду, який просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14:40 год 08 січня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 лютого 2019 року постановлено звернутися з судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації. Доручено компетентному суду Російської Федерації провести певні процесуальні дії: вручити відповідачу [PERSON] (який мешкає за адресою: [ADDRESS] ), копію ухвали про відкриття провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Провадження по справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або до іншого компететного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. 16.06.2021 року на адресу Томашпільського районного суду надійшов лист від міжрегіонального управління у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про те, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повертає без виконання матеріали доручення Томашпільського районного суду щодо вручення судових документів [PERSON] . В судові засідання Щербинського районного суду м. Москви [PERSON] не з`являвся. Ухвалою Томашпільського районнго суду від 22 червня 2021 року провадження у даній справі було відновлено. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22 липня 2021 року. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Оскільки відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Томашпільської селищної ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, висновок органу опіки та піклування підтримує. Від неповнолітньої [PERSON] надійшли письмові пояснення суду про те, що [PERSON] є її батьком і все її життя ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймав участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неї. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Розглянувши заяви учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 150 СК України, 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 164 СК України, 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. 5. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається із роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Як видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Шкробове Яновського району Чернігівськї області (а.с. 5). З повідомлення Великорусавської сільської ради видно, що на підвідомчій раді території проживає дитина без статусу - [PERSON] , [INFO] . Її мати померла у липні 2017 року за межами ради. Батько, зі слів родичів, в даний час проживає в Російській Федерації. Будь-якої участі в утриманні та вихованні він не приймає. Дитина знаходиться на повному утриманні бабусі - [PERSON] , 1944 року народження (а.с.6). З копії листа від 20.08.2018 року видно, що Томашпільська районна державна адміністрація зверталася з даним листом до [PERSON] про надання інформації, як проводилася робота з його сторони відносно виховання та утримання його доньки (а.с.8). Як видно з висновку органу опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 58-5980). Об`єктивних причин з яких [PERSON] не виконував покладені на нього батьківські обов`язки судом не встановлено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як слідує із змісту ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає доведеним те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON] , її навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з донькою, не виявляє турботи та інтересу до її життя, внутрішнього світу, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батька суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками з виховання дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин, суд вважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на користь опікуна на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved