Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту нікчемним. В обґрунтування позову зазначивши, що 22 травня 2012 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №160 по вулиці Чернігівській в м. Дніпропетровську. 20 листопада 2012 року під час звернення позивача до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини останній дізнався, що [PERSON] 20 січня 2012 року склав заповіт, згідно з яким заповів відповідачу [PERSON] все своє майно. Під час розгляду цивільної справи про визнання заповіту недійсним було встановлено, що заповіт по формі не відповідає вимогам законодавства, а тому він звернувся до суду та просить суд визнати заповіт [PERSON] посвідчений Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 12 січня 2011 року на користь [PERSON] нікчемним та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та встановлені під час розгляду цивільної справи №199/545/13. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, підтримали надані письмові заперечення, посилаючись на те, що заповіт складений у відповідності до вимог чинного законодавства. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність та ухвалення рішення на розсуд суду, згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши письмові докази, дослідивши матеріали цивільної справи №199/545/13 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], де треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, приходить до наступного. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], де треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним було відмовлено у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 22 травня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 844. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №160 по вулиці Чернігівській в місті Дніпропетровську. За життя 12 січня 2011 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3-49, яким заповів відповідачу [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача. Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Посвідчення заповіту, що здійснюється із порушенням норм ст. 1251 ЦК, є підставою нікчемності заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК. Суд не може погодитися з посиланнями позивача та його представника щодо нікчемності заповіту лише тому, що в тексті заповіту запис «мною прочитано вголос і власноручно підписано» виповнено не [PERSON], що не заперечувала і нотаріус [PERSON] під час розгляду цивільної справи №199/545/13, технічний запис судового засідання було досліджено під час розгляду даної цивільної справи, у звязку з неявкою нотаріуса [PERSON] в судове засідання, та підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи №1573-13 від 12 липня 2013 року, дослідженої в судовому засіданні, оскільки це не є істотною умовою для визнання заповіту нікчемним. Крім того, не містить вимог щодо зазначення в заповіті про прочитання та підписання заповіту заповідачем і безпосередньо ст. 1248 ЦК України, та п.157 Наказу Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882) (який діяв на час посвідчення заповіту) (далі Інструкція). Дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним, що також встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року. Доказів протилежного позивачем суду не надано, тоді як обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. По формальним причинам скасувати заповіт не є можливим. Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача щодо порушення при складанні заповіту вимог ст.1253 ЦК України та п.158 Інструкції, оскільки доказів бажання заповідача [PERSON] щодо складання заповіту при свідках в суді не добуто. Таким чином, виходячи з правових підстав заявленого позову, встановлених обставин по справі та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed