Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати факт порушення відповідачем його права на повагу до гідності та честі, поширивши без перевірки на відповідність дійсності твердження у зверненні начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Панової Н.В. від 19 березня 2012 щодо упередженості [PERSON] під час проведення внутрішнього аудиту; визнати інформацію у формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «при аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою» та у поданні від 05 лютого 2013 № 18-48/58 - «за результатами роботи [PERSON] протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості... проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області» такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати Міністерство юстиції України, яке порушило особисте немайнове право позивача шляхом поширення недостовірної інформації у формі бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обов'язків і завдань за 2012 рік та у поданні від 05 лютого 2013 року № 18-48/58, спростувати поширену недостовірну інформацію у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21 листопада 2011 року по 15 січня 2014 року позивач працював на посаді головного спеціаліста Контрольно-ревізійного управління та Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Посадові особи відповідача - [PERSON] (колишній начальник Управління внутрішнього аудиту) та [PERSON] (колишній заступник начальника Управління внутрішнього аудиту - начальник відділу) при виконанні своїх посадових обов'язків допустили поширення відносно позивача неправдивої інформації, а саме: у Формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік - «При аудиті ФГД ГУЮ в Закарпатській області займався вивченням питань, не передбачених програмою»; у поданні від 05 лютого 2013 року № 18-48/58 на адресу заступника Міністра юстиції - керівника апарату - «За результатами роботи [PERSON] протягом 2012 року спостерігається різке зниження якості... проведеного ним внутрішнього аудиту ГУЮ у Закарпатській області». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року за позовом [PERSON] до Національного агентства України з питань державної служби про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії встановлено, що «допущення позивачем вказаного порушення було встановлено на підставі звернення начальника управління ДВС ГУЮ у Закарпатській області Панової Н.В. від 19 березня 2012 року щодо упередженості [PERSON] під час проведення аудиту». Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача підтвердила, що за результатами розгляду звернення Панової Н.В. від 19 березня 2012 року повторний аудит ГУЮ у Закарпатській області - не призначався та не проводився». При цьому, не існує жодного належного документального доказу щодо встановлення факту невідповідності офіційної документації, складеної позивачем за результатами цього внутрішнього аудиту, що вплинуло на об'єктивність його висновків. Позивач зазначає, що він проводив перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління юстиції, що відображено в аудиторському звіті, складеному за результатами внутрішнього аудиту. Будь-якого зауваження від керівника аудиторської групи [PERSON] під час проведення внутрішнього аудиту та протягом року після завершення внутрішнього аудиту від керівництва підрозділу не було заявлено. Поширення посадовими особами відповідача недостовірних відомостей відбулося після звернення позивача щодо їх протиправних дій до посадових осіб міністерства, державних органів та до суду.Панова Н.В. станом на 19 березня 2012 року перебувала у відрядженні, що підтверджується відповідною довідкою ГУЮ у Закарпатській області, а тому не могла подати на той час дане звернення. Неправдивість поширеної відповідачем інформації у поданні від 05 лютого 2013 року № 18-48/58 та формі бланка щорічної оцінки виконання посадових обов'язків і завдань за 2012 рік підтверджується висновком Державної фінансової інспекції України від 03 липня 2013 року. Таким чином, посадові особи відповідача поширили недостовірну інформацію, яка містить фактичні дані та підлягає спростуванню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 21 листопада 2011 року по 15 січня 2014 року [PERSON] працював на посаді головного спеціаліста Контрольно-ревізійного управління та Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року задоволено позов [PERSON] до Національного агентства України з питань державної служби про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність щодо не проведення повного та об'єктивного службового розслідування фактів протиправних дій окремих осіб, викладених у зверненні від 11 травня 2013 року. У вказаній постанові також зазначено, що «допущення позивачем вказаного порушення було встановлено на підставі звернення начальника управління ДВС ГУЮ у Закарпатській області Панової Н.В. від 19 березня 2012 року щодо упередженості [PERSON] під час проведення аудиту». Згідно довідки ГУЮ у Закарпатській області від 27 березня 2013 року № 2980/06-23 Панова Н.В. станом з 19 березня 2012 року по 21 березня 2012 року включно перебувала у відрядженні у м. Києві. У висновку Державної фінансової інспекції України від 03 липня 2013 року № 21-16/250 про результати перевірки зовнішньої оцінки внутрішнього аудиту зазначено, що «за період 2012 рік - 5-ть місяців 2013 року внутрішні оцінки якості внутрішнього аудиту фактично у дослідженому періоді не проводились». Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34), а згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Згідно вимог ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація, яка була поширена. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи - під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Міністерства юстиції України стосовно позивача було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності. Зазначена обставина підтверджується наявними у матеріалах справи постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року, довідкою ГУЮ у Закарпатській області від 27 березня 2013 року та висновком Державної фінансової інспекції України від 03 липня 2013 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання інформації такою, що не відповідає дійсності, та спростування недостовірної інформації. На підставі викладеного та

Outcome: approved