Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6 від 09.01.2019 року житлового будинку [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7 від 09.01.2019 року земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:02:042:0004 по [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] індексний № 45003557 від 10.01.2019 13:38:07; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] індексний № 45003974 від 10.01.2019 13:56:28; стягнути з відповідачів судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що рідна тітка позивача - [PERSON] , [INFO] , в листопаді 2014 року потрапила до психіатричного відділення Павлоградської лікарні. У період лікування було встановлено, що психічною хворобою вона страждає вже декілька років. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року [PERSON] визнана недієздатною, а позивач призначена її опікуном. В той же час, від своїх племінників позивачу стало відомо, що в червні 2014 року житловий будинок та приватизовану земельну ділянку [PERSON] подарувала. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку та приватизованої земельної ділянки, що розташовані по [ADDRESS] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року були визнані недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладені між [PERSON] та [PERSON] , скасовано їх державну реєстрацію. У зв`язку із зазначеним, необхідно також визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладені між [PERSON] та [PERSON] , за якими право власності на житловий будинок та земельну ділянку було зареєстровано на підставі договорів дарування, визнаних судом недійсними. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Зазначила, що в реєстрі нерухомого майна містяться відомості про право власності на будинок та земельну ділянку за відповідачем, що порушує її права. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. До відповідача [PERSON] було застосовано заходи процесуального примусу за порушення порядку під час судового засідання та невиконання ним розпоряджень головуючого у виді попереджень, а після цього у виді видалення із зали судового засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов або заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку з кадастровим номером 1212400000:02:042:0004. Підставами виникнення права власності є договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер 6 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 7, видані 09.01.2019, видавник - приватний нотаріус Кримський Едуард Володимирович, Павлоградський міський нотаріальний округ, Дніпропетровської області (а.с.3-4). За вищевказаними договорами продавцем є відповідач [PERSON] . За змістом п. 1.5. Договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 січня 2019 року та п.1.4. Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 січня 2019 року продавець стверджує, що на момент укладення цього Договору щодо вказаних вище житлового будинку та земельної ділянки не ведуться судові спори (а.с.100-101,102-103). При цьому, слід зазначити, що в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 02 червня 2015 року перебувала цивільна справа № 185/6239/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Реєстраційна служба Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] , [PERSON] , Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко Ольга Миколаївна, про визнання правочинів (договорів відчуження) житлового будинку та земельної ділянки недійсними та повернення майна. Предметом спору є право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року у справі № 185/6239/15-ц, яке набрало законної сили 07 березня 2019 року: визнано недійсними договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 06 червня 2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений Державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори; визнано недійсними договір дарування приватизованої земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] від 06 червня 2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений Державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори; скасовано державну реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] ; скасовано державну реєстрацію приватизованої земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки були укладені між відповідачами в момент, коли був наявний спір про право власності на нерухоме майно, яке є предметом вказаних договорів. Достеменно знаючи про наявність спору в суді, відповідач [PERSON] при укладенні вказаних договорів не повідомила про це нотаріуса та покупця, що свідчить про її недобросовісні дії. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 215 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 202 ЦК України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, згідно до ст. 655 ЦК України. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 288 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Зважаючи на вищенаведене, приймаючи до уваги те, що спірне майно вибуло з володіння [PERSON] не з її волі та було продане не у порядку, встановленому для виконання судових рішень, набрали законної сили судові рішення за якими скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне майно, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] з огляду на вимоги чинного законодавства України підлягає задоволенню в частині визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсними. Також суд вважає за можливе вирішити питання про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] ) та земельну ділянку з кадастровим номером 1212400000:02:042:0004, здійснену приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Кримським Е.М., виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01.04.2014 р. у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру. Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved