Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У грудні 2017 року Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (далі-позивач) звернулося до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням у порядку регресу. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/2721/16, 808/2972/16 та №808/3051/16 задоволені вимоги позивачів, визнані протиправними та скасовані накази в частині їх звільнення та поновлення на раніше займаних посадах у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області. На виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2016 у справі №808/2721/16 за платіжними дорученням №10429 від 23.12.2016 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 085,00 грн., та дорученням №2303 від 29.03.2017 виплачено [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 20 265,99 грн. на підставі наказу ГУНП від 23.12.2016 №484 о/с. Загальний розмір виплати за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] становить 27 350,99грн. На виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2016 у справі №808/2972/16 за платіжним дорученням №9298 від 05.12.2016 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3 240,00 грн., та дорученням №3771 від 29.05.2017 виплачено [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 3 996, 00 грн. на підставі наказу ГУНП від 29.11.2016 №391 о/с. Загальний розмір виплати за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] становить 7 236,00грн. На виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі №808/3051/16 за платіжним дорученням №3950 від 29.05.2017 виплачено [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 534,36 грн. на підставі наказу ГУНП від 15.11.2016 №378о/с. Вищезазначеними постановами Запорізького окружного адміністративного суду був скасований наказ ГУНП від 05.09.2016 №307о/с про звільнення [PERSON] зі служби в поліції через службову невідповідність, наказ ГУНП від 22.09.2016 №323 о/с про звільнення [PERSON] зі служби з поліції через службову невідповідність та наказ ГУНП від 06.10.2016 №341 о/с про звільнення [PERSON], що підписані т.в.о. начальника ГУНП [PERSON], повноваження якого підтверджуються наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №5 о/с. Оскільки вказані накази підписано т.в.о. начальника ГУНП [PERSON] та Головним управлінням сплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу то відповідно до вимог чинного законодавства, обов'язок щодо відшкодування шкоди у розмірі 35 121,35 грн. у порядку регресу покладається на відповідача. Тому позивач просив стягнути з відповідача шкоду заподіяну виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 35121,35 грн. та судові витрати. У відзиві на позовну заяву представник відповідач зазначає, що у постановах суду у справах № 808/2721/16, № 808/2972/16 та № 808/3051/16 вказано, що підставою для видання Наказів про звільнення поліцейських стали висновки Атестаційних комісій за результатом проведеної атестації - «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». Зазначені висновки, приймають особисто члени атестаційної комісії і ніякого впливу на їх відкрите голосування керівник органу поліції не має. Більше того, до матеріалів зібраних на вказаних поліцейських були надані атестаційні листи, згідно з якими прямими керівниками поліцейських зроблені висновки про їх не відповідність займаним посадам. Будь яка альтернатива у керівника органів поліції при виконанні висновку зробленого атестаційною комісією відносно поліцейського відсутня. Сторона відповідача вважає недоведеним наявність вини у діях відповідача, а тому позовні вимоги вважає таким, що не підлягають задоволенню. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених позивача та відповідача. Ухвалою суду від 29.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом від 05.09.2016 №307о/с через службову невідповідність звільнено підполковника поліції [PERSON], заступника начальника Васильківського відділу поліції з 05.09.2016 року, підстава: рішення атестаційної комісії ГУ НП у Запорізькій області від 03.08.2016 №8. Наказ підписано т.в.о. начальника генерала поліції третього рангу [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до витягу з наказу від 22.09.2016 №323о/с, через службову невідповідність звільнено старшого сержанта поліції [PERSON], поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУНП з 22.09.2016 року, підстава: подання заступника командира роти ДПС ГУНП від 22.09.2016 року; рішення атестаційної комісії №17 ГУ НП в Запорізькій області від 12.09.2016. Наказ підписано т.в.о. начальника генерала поліції третього рангу [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до витягу з наказу від 06.10.2016 року №341о/с, через службову невідповідність звільнено старшого капрала поліції [PERSON], старшину Більмацького відділення Бердянського відділу поліції з 07.10.2016 року, підстава: подання т.в.о. начальника Більмацького ВП Бердянського ВП від 04.10.2016 року; рішення атестаційної комісії ГУ НП від 15.09.2016. Наказ підписано т.в.о. начальника генерала поліції третього рангу [PERSON] (а.с. 22). Постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/2721/16 від 28.11.2016 року, №808/2972/16 від 28.22.2016 та №808/3051/16 від 14.11.2016 року задоволені вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], визнані протиправними та скасовані накази в частині їх звільнення та поновлено на раніше займаних посадах у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області, стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с. 7-10). Відповідно до витягу з Наказу від 23.12.2016 року №484 о/с скасовано пункт наказу від 05.09.2016 року №307 о/с в частині звільнення з поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» підполковника поліції [PERSON], поновлено його на посаді заступника начальника Васильківського відділу поліції з 06.09.2016 року (а.с. 17). Відповідно до витягу з Наказу від 29.11.2016 року №391 о/с скасовано пункт наказу від 22.09.2016 року №391 о/с в частині звільнення з поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції [PERSON], поновлено його на посаді поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУНП з 22.09.2016 року (а.с. 18). Відповідно витягу з Наказу від 15.11.2016 року №378 о/с скасовано пункт наказу ГУНП в Запорізькій області від 06.10.2016 року №341 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» капрала поліції [PERSON], поновлено його на посаді старшини Більмацького відділення поліції Бердянського відділу поліції з 08.10.2016 року (а.с. 19). Відповідно довідки Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №1306/12/01-2017 від 01.12.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] були виплачені грошові забезпечення за час вимушеного прогулу, про що надані відповідні платіжні доручення (а.с. 11-16). Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. У пункті 8 Узагальнення про практику застосування судами законодавства, відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавця, затвердженого постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 12, було роз'яснено, що згідно з п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП суб'єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Судам слід пам'ятати, що у такому випадку прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому чи переведеному працівникові за період вимушеного прогулу чи виконання нижчеоплачуваної роботи (якщо суд поновив звільненого з роботи працівника або ж визнав переведення неправомірним). Відповідно витягу з Наказу №5/ос від 06.11.2015 року на [PERSON] було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (а.с. 23). Відповідно до підпункту 12 пункту 14 Положення про Головне управління Національної поліції в Запорізькій області затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №24 до повноважень керівника Головного управління належить підписання наказів. Відповідно до підпункту 10 пункту 14 Положення до повноважень керівника належить прийняття на службу та звільнення із служби, призначення на посаду та звільнення з посади поліцейських відповідно до закону. Відповідно до пункту 6 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 Поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення. Проте, як встановлено судом, підставою для видачі наказів, що підписував відповідач у даній справі, були рішення атестаційної комісії, про що варто вказати наступне. Згідно абз. 1 п. 10 Розділу 4 Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.11.2015 №1465 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція) з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. Як передбачено п. 15 Розділу 4 Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу (п. 28 Розділу 4 Інструкції). Отже, вказаною Інструкцією закріплено обов'язок відповідного керівника органу поліції забезпечити виконання атестаційного листа з висновками, шляхом видання відповідного наказу. Ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Положеннями ст. 1199 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що звільнення зазначених працівників сталося не з вини відповідача, що не можу бути підставою про стягнення з цього коштів в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, беручи до уваги, недоведеність позивачем, що з вини тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області [PERSON] було незаконно звільнено підполковника поліції [PERSON], старшого сержанта поліції [PERSON], заступника командира взводу Мелітопольського відділу поліції, капітана поліції [PERSON], яких відповідно поновлено на займаних посадах відповідними постановами Запорізького окружного адміністративного суду та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, тому відповідно до вимог чинного законодавства, обов'язок щодо відшкодування завданої шкоди не можу покладається на відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed