Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: [PERSON] , АКІБ «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він виступає поручителем за договором поруки, який було укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальником за яким є [PERSON] . Вказувала, що згідно договору поруки, як зазначено в п.1.2. термін виконання основного зобов`язання - 27 липня 2018 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання. Строк дії самого договору поруки і порядок його припинення зазначені у п.3 договору, де зазначено, що цей договір діє до повного припинення зобов`язання. За п.5.3. сторони домовились, що строк позовної давності за Договором складає 60 днів. 05.01.2021 року Печерський районний суд м. Києва відкрив провадження в справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, в своїй письмовій заяві вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. У встановлений строк від третьої особи АКІБ «Укрсиббанк» надійшли пояснення на позовну заяву. У встановлений строк від третьої особи [PERSON] не надійшли пояснення на позовну заяву За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Остапчук Т.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2021 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, плдав до суду заяву про розгляд справи у відсутність та просив задовільнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове не зявився, належним чином був повідомленний про причини неявки суд не повідомляла, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності Представик третьої особи АКІБ «Укрсиббанк» до суду подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи що 29 липня 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (далі - Банк), в особі начальника відділення №385 АКІБ «УкрСиббанк» Зайчуковської Ірини Сергіївни, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., за реєстровим №297, з однієї сторони, і Громадянка України [PERSON] [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України В Одеській області від 21.10.1999 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер за ДРФО [NUMBER] (далі - Позичальник), з іншої сторони, уклали договір про надання споживчого кредиту №11377727000. За умовами цього договору Банк зобов`язується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 68 350,00 доларів США 00 цнт. Та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених Договором про надання споживчого кредиту. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 331 053,23 грн. 23 коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору. Згідно цього Договору та з метою забезпечення виконання зобов`язань майновим поручителем виступила [PERSON] , згідно іпотечного договору від 29.07.2008 р., що передала Іпотекодержателю власне нерухоме майно: 3-ох кімнатну квартиру, загальною площею 76,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та як поручителями виступили [PERSON] , код за ДРФО [NUMBER] , за договору поруки № 220476 від 29.07.2008 р., та [PERSON] , код ДРФО [NUMBER] , згідно договору поруки № У 472 від 29.07.2008 р. Згідно договору поруки, як зазначено в п.1.2. термін виконання «основного зобов`язання - 27 липня 2018 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання. Строк дії самого договору поруки і порядок його припинення зазначені у п.З договору, де зазначено, що цей договір діє до повного припинення Зобов`язання. За п.5.3. сторони домовились, що строк позовної давності за Договором складає 60 днів. Згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України в редакції 2004 р. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Судом встановлено, що в договорі поруки від 29.07.2008 р., укладеному між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється. Отже, договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тобто зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом із цим, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач станом на день розгляду справи в суді не звертався до позивача із вимогою про погашення наявної заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій за кредитним договором, укладеним між банком та третьою особою. Враховуючи те, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк його дії, при цьому строк основного зобов`язання встановлений до повного виконання зобов`язань, а також з урахуванням того, що відповідач скористався свої правом та звернувся до суду з позовом до третьої особи з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором про що ухвалене рішення, суд приходить до висновку про те, що банк повинен був пред`явити позов до поручителя протягом року з дня ухвалення рішення Суворовським районним судом м. Херсон - 10.11.2004 р. Узагальнюючи вищенаведене є всі підстави прийти до висновку, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Отже враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 840 грн. 80 коп., у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Outcome: approved