Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до відповідача про стягнення аліментів, у якому просить щомісячно стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 25 квітня 2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . З березня 2017 року позивач разом із дитиною проживають окремо від відповідача. 30 жовтня 2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами за наявними у справі доказами, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала (а.с. 33). Відповідач в судові засідання призначені на 22.01.2020р. та 24.02.2020р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 28, 32). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що з 25 квітня 2009 року сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 221 (а.с. 6). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). Позивач і відповідач проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті 180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.\~182\~Сімейного\~кодексу\~України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~Сімейного\~кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 183\~Сімейного\~кодексу\~України передбачено, що частка доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. При визначені розміру аліментів, який відповідач має сплачувати позивачу на утримання їх дитини, суд враховує положення ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно з ч. 1 ст.\~191\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги ст.\~191\~СК\~України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача з 05 грудня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із\~ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved