Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову вказується, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2010 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у будинку значаться: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які за місцем реєстрації з листопада 2019 року не проживають. З підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 12 березня 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, у тому числі і шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Причини неявки суду неповідомленні. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2010 року, зареєстрованого у реєстрі № 1-1392, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до інформації отриманої з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області від 06 січня 2021 року та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 25 лютого 2021 року, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно із актами обстеження житлово - побутових умов від 29 листопада 2019 року, 24 лютого 2020 року, 07 серпня 2020 року громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з листопада 2019 року у будинку [ADDRESS] не проживають. Факт не проживання відповідачів за вказаною адресою підтверджується сусідами: [PERSON] , [PERSON] , про що зазначено у актах. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У правовій позиції у згаданій справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідачі не проживають та не користуються житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , витрат по його утриманню не несуть, таким чином відповідно до частини першої статті 391 ЦК України їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Сервітут на користування спірним нерухомим майном із відповідачами не встановлений. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - по 840 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved