Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати договір поруки №145938 від 28.09.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] припиненим, посилаючись на ті підстави, що 28.0.2007 між АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено Договір кредиту №11225604000, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 80000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами був укладений договір поруки №145938, відповідно до якого вона зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання своїх зобов'язань позичальником. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував (а.с. 135). Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» явку свого представника не забезпечив, повідомлявся належним чином (а.с. 89, 95, 124), заяви про слухання справи без їх участі не надіслано. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином (а.с. 123, 133). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11225604000, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 80000 доларів США на умовах сплати відсотків за його користування (а.с. 6-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами був укладений договір поруки №145938, відповідно до якого позивач зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання своїх зобов'язань позичальником (а.с. 5). Пунктом 1.1 Договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Починаючи з червня 2011 р. у позичальника утворилась заборгованність за кредитним договором №11225604000 від 28.09.2007 у зв'язку з простроченням повернення чергової частини позики, що підтверджується листом відповідача ПАТ «Укрсиббанк» (а.с. 118). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Відповідно до п. 3.1 договору поруки, який укладено між позивачем та відповідачами, договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Враховуючи вищевикладені норми матеріального права, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, [PERSON], а відтак і [PERSON], первинно взяли на себе зобов'язання повернути суми кредитів з відповідними процентами, сплачуючи заборгованість частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 10-12). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з п.п. 1.2.2., 1.3.4. договору кредиту , додатком №1 до нього, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17.09. 2014 у справі 6-53цс14. Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для суду відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, за договором поруки, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON], порука припинилася стосовно щомісячних зобов'язань, які боржник повинен був сплатити до 28.09.2017, порука стосовно щомісячних платежів не є припиненою, тому позивач повинна нести разом із боржником кредиту солідарну відповідальність за погашення заборгованості по щомісячним платежам. Доводи представника позивача про припинення поруки у повному обсязі не ґрунтуються на нормах матеріального права, аналіз яких надано у рішенні суду. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь позивача підлягають пропорційному стягненню витрати по сплаті судового збору з кожного по 243 грн. 00 коп., понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial