Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS] . [INFO] помер його брат - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач та відповідач, який не подавав заяву про прийняття спадщини. Після смерті брата спадкоємцями є позивач, як спадкоємець другої черги, та відповідач, як спадкоємець першої черги, який також не приймав спадщину. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини після смерті мати та брата, позивач отримав дві постанови про відмову у вчиненні нотаріально дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Причину пропуску строку позивач вважає поважною, оскільки сторони, [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважав, що проживаючи на момент смерті разом з матір`ю та братом, вважався таким, що прийняв спадщину. Проте, коли він почав збирати документи для подання заяви про відкриття спадщини, нотаріусу необхідно було надати довідку про реєстрацію місця проживання спадкодавців. Коли позивач отримав довідку, виявилось, що спадкодавці були зареєстровані за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Проте позивач завжди був впевнений що його мати та брат зареєстровані за адресою фактичного проживання. За такого вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, залучено Миколаївську міську раду. У судове засідання, призначене на 17.01.2020 10:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, та винести рішення в підготовчому засіданні на підставі частини третьої статті 200 ЦПК України. Представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи причини своєї неявки не повідомив пояснень на позовну заяву не надав. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з тим, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.02.2007 Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради згідно з розпорядженням від 19.02.2007 №598-р, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачу на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках по 1/4. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №123. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено відповідний актовий запис №435. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті його матері та після смерті його брата, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини у шестимісячний строк. Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на запит приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Моцар Ю.С. від 06.09.2019 за №19.03.03.-12/6646/19, станом на 05.09.2019 відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] відсутні. Відповідно до відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на запит вищевказаного приватного нотаріуса від 06.09.2019 за №19.03.03.-12/6645/19, 05.09.2019 [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із смертю. Як вбачається із змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач є спадкоємцем за законом та спадкові справи після смерті спадкодавців не заводилась. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, для подальшого витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. За такого, суд вважає, що надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене та той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved