Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] (том 1 а.с.2-3). [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська М.В., [PERSON] , у якому з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] , витребувати від [PERSON] на його користь ј частину квартири та вселити його у квартиру (том 1 а.с.40-41, 72-73, 189-191, том 3 а.с.49-52). [PERSON] також звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська М.В., [PERSON] , у якому з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] , витребувати від [PERSON] на його користь ј частину квартири та вселити його у квартиру (том 1 а.с.89-90, 185-187, том 3 а.с.53-56). 20.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] (том 3 а.с.40-42). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , залишено без розгляду за заявою позивача [PERSON] , у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] здійснила відчуження (дарування) спірної квартири на користь третьої особи [PERSON] (том 3 а.с.106). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2016 року в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення відмовлено. Позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Вирішено питання судових витрат (том 3 а.с.114-117). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.03.2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2016 року залишено без змін, апеляційні скарги [PERSON] , [PERSON] відхилено (том 3 а.с.235-240). Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02.03.2017 року в частині вирішення зустрічного позову [PERSON] скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 02.03.2017 року залишено без змін (том 4 а.с.101-106). Підставою для передання справи на новий розгляд стало те, що суди в повній мірі не визначились з правовою нормою, яка підлягає до застосування у даних правовідносинах. 15.04.2019 року [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаною квартирою (том 4 а.с.145-150). Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами її родини, забезпечені іншим житлом. Відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі з 2013 року, відповідач [PERSON] з 2010 року. Відповідачі комунальні платежі за квартиру не здійснюють, участі у догляді за квартирою не приймають. Тягар утримання квартири повністю покладений на [PERSON] , як на власницю квартири. Вказані обставини позбавляють позивача [PERSON] користуватись та розпоряджатись квартирою, що є перешкодою у користуванні власністю. Відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] надав відзив на позов, у якому зазначає, що позивачем [PERSON] не вірно обрано спосіб захисту нібито порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (том 4 а.с.158-159). Третя особа [PERSON] проти позову не заперечувала, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання призначене на 17.02.2020 року на 16-00 годин не з`явилась, надала суду письмові пояснення по суті справи та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання призначене на 17.02.2020 року на 16-00 годин не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, про що в матеріалах справах містяться відповідні розписки. Представник відповідача Барчук А.В. надала суду клопотання про закриття провадження у справі та просила суд розглядати клопотання у її відсутність. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання призначене\~на 17.02.2020\~року на\~16-00\~годин не\~з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~про слухання\~справи повідомлявся\~своєчасно та\~належним чином\~про,\~що в\~матеріалах справи\~міститься рекомендоване\~поштове повідомлення\~з відміткою\~про вручення\~судової повістки.\~Крім того,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~відповідач [PERSON] \~був повідомлений\~шляхом публікації\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~суду. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання призначене на 17.02.2020 року на 16-00 годин не з`явилась, про слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 05.03.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Марюхніч Ж.Є. за реєстровим номером 162 (том 2 а.с.231). У вказаному договорі дарування дарувальником виступила третя особа [PERSON] . Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 54651920 від 05.03.2016 року (том 2 а.с.246-247). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком третьої особи [PERSON] , шлюб між ними розірвано 02.04.2015 року. Відповідач [PERSON] є сином третьої особи [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . Третя особа [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] на момент виникнення спірних правовідносин та на теперішній час не є членами сім`ї [PERSON] на що і посилається позивач. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, яка видана 29.09.2016 року Дільницею № 47 КП «Жилкомсервіс», відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 17.05.1994 року, відповідач [PERSON] з 23.02.2008 року (том 3 а.с. 58). Відповідача [PERSON] знято з реєстрації у квартирі [ADDRESS] 21.03.2017 року, що підтверджується інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 21.08.2019 року (том 4 а.с.232). Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що відповідача [PERSON] у 2017 році було знято з реєстрації на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02.03.2017 року, яка в подальшому була скасована рішенням касаційної інстанції. Відповідач [PERSON] з 23.02.2008 року зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 21.08.2019 року (том 4 а.с.233). Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що відповідача [PERSON] у 2017 році також було знято з реєстрації на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02.03.2017 року, яка в подальшому була скасована рішенням касаційної інстанції, проте відомості про це не містяться у Відділі обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Сторони по справі вселилась у спірну квартиру в якості членів сім`ї і набули право користуванням майном. В подальшому право власності на спірну квартиру на законних підставах перейшло до позивача [PERSON] . Відповідачі не є членами сім`ї позивача [PERSON] , не пов`язані з позивачем спільним побутом. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] спільним побутом із позивачем [PERSON] не пов`язані, не є членами її родини, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Разом з цим суд враховує, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] судами трьох інстанцій в задоволенні позову про їх вселення у спірну квартиру відмовлено, отже відповідачі право користування квартирою не мають в силу прийнятих судами рішень. В задоволенні позовних вимог відповідачів про визнання договору дарування спірної квартири недійсним також відмовлено. Посилання представника\~відповідача [PERSON] \~ [PERSON] \~у відзиві\~на позовну\~заяву на\~те,\~що позивачем\~ [PERSON] \~не вірно\~обрано спосіб\~захисту порушеного\~права,\~суд вважає\~не обґрунтованими.\~Разом з\~цим суд\~враховує,\~що підставами\~позову є\~обставини,\~якими позивач\~обґрунтовує свої\~вимоги,\~а не\~саме по\~собі посилання\~на норму\~закону. Саме на суд\~покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін\~виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини,\~не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про закриття провадження у справі в чистині позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, у зв`язку з тим, що у березні 2017 року відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації, суд зауважує наступне. Виходячи з положень ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На момент звернення позивача [PERSON] до суду відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі, добровільно зніматися з реєстрації відмовлявся, крім того мав намір в судовому порядку вселитися у квартиру та оспорити факт законності набуття права власності власників квартири. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинив позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні власністю. Зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду апеляційної інстанції, яке в подальшому було скасовано судом касаційної інстанції в цій частині, не є підставою для закриття провадження у справі в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, оскільки позивачем у позовній заяві порушувалось питання захисту її прав шляхом усунення перешкод у користуванні власністю та такі порушення прав позивача були встановлені судом. Захист порушених прав позивача можливий лише шляхом прийняття відповідного судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Суд враховує, що на теперішній час рішення суду в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, є скасованим. Разом з цим, суд враховує позицію позивача [PERSON] , яка у своїх письмових поясненнях заперечувала проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] та наполягала на захисті своїх прав саме шляхом ухвалення судового рішення. За таких обставин, суд, перевіривши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи та надані суду докази, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved