Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вище вказаним позовом, який ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.01.2018 року за підсудністю передано для розгляду в Першотравневий районний суд м.Чернівці. В обґрунтування своїх вимог ПАТ «[PERSON] Аваль» посилався на те, що 19.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0001/82/44308 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 14200 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 14 % річних. Відсотки за умовами договору нараховувались щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти підлягали сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань між банком та [PERSON] 19.12.2017 року було укладено договір поруки №014/0001/82/44308/П відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати за зобовязаннями боржника, в тому числі повернути основну суму кредиту, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку, пеню, штрафи на умовах визначених договором. Вказував на те, що у звязку з систематичним порушенням умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.05.2012 року стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитом сумі 104356,53 грн. в тому числі борг по неповернутому кредиту, відсотки за користування кредитом та пеня. Зазначав, що вказане рішення суду залишилось без виконання тому банк продовжував нарахування відсотків за порушення графіку погашення кредиту та інших платежів, у звязку з чим за період з 18.05.2012 року по 02.11.2017 року нараховано відсотки в сумі 7984,19 доларів США, що еквівалентно 214535,18 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на дату розрахунку. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів кредиту та поруки, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість по донарахованих відсотках за кредитним договором №014/0001/82/44308 від 19.12.2007 року в сумі 7984,19 доларів США в еквіваленті 214535,18 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позові вимоги підтримав та просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не зявились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином були повідомленні судом про час та місце розгляду справи за реєстрованим місцем проживання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, крім того відповідачем [PERSON] особисто отримано судову повістку про виклик до суду в судове засідання, яке призначене на 17.05.2018 року. Про причини своєї неявки суд не повідомили і не подавли відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 19.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0001/82/44308 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 14200 доларів США на строк до 19.12.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом (а/с 15-30). Таким чином, між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли кредитно-договірні відносини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позичальник належним чином умов договору не виконав, у звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по неповернутому кредиту, відсотків та пені. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.05.2012 року вказаний позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість, яка складається з основного кредитного боргу в розмірі 10670,55 доларів США, нарахований та несплачених відсотків за користування кредитом - 1154,12 доларів США та 1240,31 доларів пені, а також судові витрати. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами вказану суму заборгованості не повернуто та позивачем продовжувалось нарахування відсотків сума яких за період з з 18.05.2012 року по 02.11.2017 року становить 7984,19 доларів США, що еквівалентно 214535,18 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на дату розрахунку (а/с 8). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, судом встановлено, що 19.12.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №014/0001/82/44308П відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обовязок нести відповідальність за виконання в повному обсязі позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором (а/с 41-49). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1206цс15 від 23.09.2015 року. Таким чином, з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню відсотки відповідно до умов кредитного договору за вказаний вище період. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно розяснень, які містяться в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved