Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 23 березня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачкою була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 5 294,48 грн. на строк до 31 березня 2017 року, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним - 18 % річних від розміру заборгованості, а всього вносити щомісячний платіж в розмірі не меншому, ніж 264,94 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплатити неустойку (пеню, штраф). Крім цього, в разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 28 травня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 17 258,12 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 4 646,56 грн.; - заборгованість за процентами - 3 324,60 грн.; - заборгованості за пенею та комісією - 8 344,38 грн.; - нарахованого штрафу в розмірі 942,58 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 23 березня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачкою був укладений кредитний договір в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, Умов і правил надання банківських послуг, діє з моменту його укладення до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Відповідно до договору, банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 5 294,48 грн. на строк до 31 березня 2017 року, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним - 1,5 % на місяць (18 % річних) від розміру заборгованості, а всього вносити щомісячний платіж в розмірі не меншому, ніж 264,94 грн. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплатити неустойку (штраф в розмірі 942,58 грн.). Крім цього, в разі порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно належним чином не виконувала умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. У зв`язку з цим станом на 28 травня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором, зокрема, заборгованість за кредитом в розмірі 4 646,56 грн., за процентами (в межах строку дії договору та узгодженого сторонами строку користування кредитними коштами - з 23 березня 2015 року по 31 березня 2017 року) в розмірі 1 491,54 грн., що підтверджується розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Проте проценти, нараховані банком після припинення строку дії договору та узгодженого сторонами строку користування кредитними коштами стягненню не підлягають, оскільки сторонами не узгоджено можливість нарахування банком та стягнення процентів після припинення строку дії договору та узгодженого сторонами строку користування кредитними коштами. А відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте позивачем не заявлено вимог про забезпечення прав та інтересів банку в порядку ст. 625 ЦК України. Аналізуючи іншу частину позовних вимог, суд виходить з наступного. Надані позивачем докази, зокрема Генеральна угода, Умови і правила надання банківських послуг не містять умов, що б вказували на узгодження сторонами платежів у формі комісії (пені) у нарахованих банком розмірах. В той же час, згідно виписки з рахунку позичальника, вказані платежі (8 344,38 грн.) не є комісією чи пенею, а нараховані в якості штрафу за прострочення за кредитом, що у нарахованих банком розмірах також не передбачені умовами договору. Водночас, банком двічі здійснено нарахування позичальнику неустойки у формі пені (штрафу) за одне й те ж порушення умов договору. Однак цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Умов і Правил надання банківських послуг за порушення зобов`язань по поверненню кредитних коштів нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15. За встановлених обставин в сукупності, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню лише один з видів неустойки, що підтверджений умовами договору, а саме штраф у розмірі 942,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 788,19 грн. судового збору (1 921 грн. (сплачений судовий збір) х 41,03 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial