Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що квартира [ADDRESS] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить їй та її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . На теперішній час вона є єдиним власником житла. Проте, в квартирі зареєстровані її онук [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] . Відповідачі не проживають в даній квартирі з 2014 року, добровільно з реєстрації не знімаються, платежі за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні даної квартири не приймають. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою [PERSON] та [PERSON] не проживають понад один рік, а позивач має нести витрати по комунальних платежах і за зареєстрованих за даною адресою відповідачів, тому позивач просила задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала до суду заяви про розгляд справи без її участі, в яких позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. (а.с. 40-58) Відповідачі в судове засідання не з`явилися,\~про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталися. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 вересня 1996 року належала на праві приватної часткової власності [PERSON] та її чоловіку [PERSON] по 21,8 м2 на кожного. (а.с.7) Як вбачається з витягу з домової книги для реєстрації громадян у квартирі [ADDRESS] , та підтверджується довідками з місця реєстрації № 24 та № 25 від 09 січня 2019 року, виданими виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, за вищевказаною адресою зареєстровані з 28 жовтня 1997 року [PERSON] , [INFO] , та з 09 вересня 2009 року [PERSON] , [INFO] . (а.с.9, 16, 17) Актом обстеження соціально-побутового становища громадянки [PERSON] , складеного депутатом Білицької міської ради [PERSON] , встановлено, що крім позивача за адресою [ADDRESS] зареєстровані її донька [PERSON] , 1973 року народження, та онук [PERSON] , 1993 року народження, які не проживають у цій квартирі з 2014 року. Останні проживають у Росії. (а.с.13) Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17 жовтня 2012 року Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області. (а.с.8) Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 1973 року міськ.РАЦС м.Бекабада Уз.РСР, яка від прийняття спадщини як спадкоємець першої черги спадкування після смерті батька [PERSON] відмовилася, що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини від 03 квітня 2013 року. Крім позивача [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався, що підтверджується копією спадкової справи №58/2013, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 квітня 2013 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є єдиним власником спірного житла, а відповідачі є членами сім`ї позивача, та понад один рік без поважних причин не мешкають в квартирі [ADDRESS] , суд вважає, що вони втратили право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved