Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20000,00 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, проте відповідач не проживає з нею та не приймає участь у вихованні та утриманні дітей. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно у достатньому розмірі на їх утримання не надає, тому остання звернулась до суду з даним позовом. Зазначає, що на утримання дітей щомісячно витрачає приблизно 25 000 грн. Ухвалою суду від 01.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що заявлена у позові сума аліментів є надмірною та значно перевищує його дохід. Також, повідомив, що перераховував на дітей 2000 грн. щомісячно, але наразі кошти не перераховує в зв`язку з погіршенням відносин з позивачем, яка не дає йому можливості бачитись з дітьми. Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем, що не заперечувалось відповідачем. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, є фізичною особою - підприємцем, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання двох малолітніх дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем щомісячно витрат на утримання дітей у розмірі 25 000, 00 грн., про що зазначено у позові, а також доказів наявності у відповідача доходу в розмірі, достатньому для сплати аліментів у сумі 20000 грн. на утримання дітей. Жодних клопотань про витребування доказів на підтвердження вказаних обставин ні позивачем, ні відповідачем заявлено не було, що, однак, не перешкоджає в подальшому можливості звернення вказаних осіб з вимогами про збільшення чи зменшення розміру аліментів, визначеного судом, за наявності відповідних доказів. Судом, у відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», враховано наданий позивачем висновок ЛКК № 931/2021 від 15.09.2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю в зв`язку з наявністю захворювання (строк дії до 21.01.2022р.), однак, матеріали справи не містять жодних доказів понесення позивачем у зв`язку з цим витрат на утримання дитини у більшому розмірі, що обумовлено необхідністю реабілітації динити чи специфічним лікуванням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Діти сторін є малолітніми віком до 6 років (2017 та 2019 року народження), а отже, прожитковий мінімум на їх утримання складає 2100 грн. на кожну дитину. При цьому, суд враховує визначений у Сімейному кодексі України обов`язок утримання дітей, що в рівній мірі покладено на обох батьків. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що діти проживають з позивачем, а відповідач отримує нерегулярний, мінливий дохід від здійснення діяльності як ФОП, ухиляється від надання постійної і регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей у достатньому розмірі, при цьому, приймаючи до уваги вік і стан здоров`я дітей, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність у нього на утриманні інших осіб, які потребують його матеріальної допомоги, а також встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме вважає необхідним визначити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача, з метою забезпечення гармонійного розвитку дітей та з врахуванням принципу справедливості і розумності, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Щодо вимог позивача стосовно стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання двох дітей єдиною сумою, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд зазначає, що вказана норма у відповідності до вимог ч.2 ст. 183 СК України підлягає застосуванню виключно у разі визначення розміру аліментів на двох і більше дітей у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на їх утримання, а тому вважає, що у даному випадку розмір аліментів підлягає визначенню у твердій грошовій сумі на утримання кожної дитини окремо до досягненню кожної з них повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial