Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте фактично вони ніколи там не проживали та проживають окремо, з обліку реєстрації її домоволодіння не знялися та в добровільному порядку не бажають робити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, а також розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог Ванчиковецької сільської ради об`єднаної територіальної громади звернувся до суду із заявою про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачів та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154917340 від 04 лютого 2019 року. Відповідачі зареєстровані, однак ніколи не проживали у вказаному домоволодінні, що підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , а також наявним у справі актом опитування сусідів № 380 від 30 жовтня 2019 року, затвердженого головою Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Більше того, з наявних в матеріалах справи копій погосподарських книг № 173 та № 774 вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були одночасно зареєстровані в господарствах, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням. В той же час, згідно роз`яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. Оцінюючи у\~сукупності досліджені\~докази та\~враховуючи,\~що відповідачі\~більше одного\~року без\~поважних причин\~не користуються\~житлом позивача,\~оскільки фактично\~постійно проживають\~у іншому\~місці,\~суд вважає,\~що відповідачі\~порушу ють право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачі повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим будинком позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved