Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом у якому шляхом уточнення позовних вимог просив визнати відмову адміністрації ТОВ «Комплекс Агромарс», негайно виконати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року про поновлення позивача на роботі протиправною; зобовязати відповідача виплатити на його користь грошові кошти в сумі 15\~270, 78 грн. за час затримки виконання рішення суду з 23.08.2016 року по 07.10.2016 року включно із урахуванням коефіцієнта інфляції; відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду неправомірними діями відповідача в сумі 8\~000, 00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він працював на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс ТОВ «Комплекс Агромарс», а 9.06.2016 року наказом позивача його незаконно звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У звязку з чим звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 23.08.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області позивач був поновлений на роботі та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. В добровільному порядку відповідач відмовився виконати назване рішення, що призвело до звернення до відповідних органів з метою примусового виконання рішення, яке відповідачем було виконане лише 07.10.2016 року, тобто через 46 днів після постановлення рішення. Викладені обставини ставили позивача в скрутне становище, у звязку з чим звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що він не обґрунтований, не законний, не підтверджений жодними доказами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 9.06.2016 року [PERSON] наказом № 577 к-з звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 14). 23.08.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області скасовано названий наказ, поновлено [PERSON] на роботі та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2016 року по 23.08.2016 року в розмірі 6\~963, 32 грн. (а.с. 4-5). Згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» № 633 КА/к-п від 04.10.2016 року на виконання рішення Вишгородського районного суду від 23.08.2016 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту з 09.06.2016 року (а.с. 6). З постанови старшого державного виконавця Харитонової Н.О. Вишгородського районного відділу ДВС від 26.10.2016 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] заробітна плата за час вимушеного прогулу, згідно виконавчого листа № 363/2337/16-ц про стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.06.2016 року по 23.08.2016 року в розмірі 6\~963, 32 грн. сплачена в повному обсязі, згідно платіжного доручення № 782 від 18.10.2016 року (а.с. 66). З огляду на встановлені обставини, судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. \~\~\~\~ Згідно статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання в тому числі фізичними особами, а невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. \~\~\~\~ Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права. Згідно частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з наказом про поновлення на роботі від 04.10.2016 року був ознайомлений лише 07.10.2016 року (а.с. 6). З постанови старшого державного виконавця Харитонової Н.О. Вишгородського районного відділу ДВС від 26.10.2016 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] заробітна плата за час вимушеного прогулу була сплачена в повному обсязі, згідно платіжного доручення № 782 від 18.10.2016 року, тобто рішення в частині стягнення середнього заробітну було виконано 18.10.2016 року. Згідно частини 7 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача виплатити грошові кошти в сумі 15\~270, 78 грн. за час затримки виконання рішення суду з 23.08.2016 року по 07.10.2016 року включно із урахуванням коефіцієнта інфляції, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом зазначається, що в судовому засіданні не було доведено спричинення позивачеві\~\~моральної шкоди, внаслідок порушення його прав, а долучені заяви про отримання коштів в борг не можуть бути взяті до уваги, а тому в задоволенні позову в частині\~\~стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Outcome: partial