Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У грудні 2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення та передати [PERSON] ключі від вхідної двері вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що позивач постійно проживала та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Одночасно за вищевказаною адресою зареєстровані та постійно проживають: донька - [PERSON] та чоловік - [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2012 у справі № 2-2146/12, зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні 1/3 частиною квартири [ADDRESS] . 28.09.2020 [PERSON] вигнала позивача з квартири, з того часу позивач вимушена проживати у притулку для безхатченків або на вулиці. Через кілька місяців, коли позивач вирішила повернутися до свого постійного місця проживання, відповідач змінив замок вхідної двері квартири і позбавила позивача права користування житловим приміщенням. На момент подання позовної заяви ключа від спірної квартири позивач не має. На даний час відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою та довготривалому проживанню. Позивач не має змоги самостійно обирати час та день свого приїзду у зазначену квартиру, оскільки ключі є тільки у відповідача, надати позивачу їх дублікат остання відмовляється. Позивач вважає, що поведінка відповідача [PERSON] є неправомірною, оскільки вона робить неможливим проживання з нею в одній квартирі. Іншого житла у позивача не має, а користуватися спірною квартирою позивач не має можливості, оскільки відповідач постійно намагається використати будь-яку обставину для того, щоб позбавити позивача житлових прав на спірну квартиру. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2021 відкрито провадження по справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явився позивач та її представник позивача, які зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила. Будь-яких заяв та клопотань не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив. Будь-яких заяв та клопотань не надав. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку про задоволення позову. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2012 у справі № 2-2146/12 задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «ЖЕО-103» у Голосіївському районі м. Києва про визначення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні 1/3 частиною квартири [ADDRESS] . Як вбачається з рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2012 у справі № 2-2146/12 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане 09.11.1998 на підставі розпорядження держадміністрації Московського району м. Києва, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Квартира складається з двох окремих житлових кімнат, площею 19,1 та 11,3 кв.м. та місць загального користування. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 13562172 від 23.11.2020, [PERSON] зареєстрована з 09.06.1981 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа Головного управління Головного управління Національної поліції у м. Києві Голосіївське управління поліції від 11.11.2020: 01.08.2017 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] про те, що 29.07.2017 за адресою: [ADDRESS] донька гр. [PERSON] , [INFO] , перебуваючи в нетверезому стані, погрожувала фізичною розправою та ображала. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 49248 від 01.08.2017; 04.11.2017 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] про те, що 03.11.2017 за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт з дочкою [PERSON] , 1967 року народження. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 72070 від 04.11.2017; 01.12.2017 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] про те, що 29.11.2017 о 12:00 год. за адресою: [ADDRESS] донька [PERSON] , [INFO] , під час сварки погрожувала фізичною розправою. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу обліку № 78167 від 01.12.2017; 30.12.2017 о 14:43 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , дочка [PERSON] , [INFO] , виганяє заявницю з квартири. Заявник: [PERSON] , [INFO] . Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 85478 від 30.12.2017; 31.12.2017 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] про те, що 30.12.2017 за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт з дочкою [PERSON] . Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 85638 від 31.12.2017; 02.03.2018 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , про те, що 01.03.2018 о 19.00 год. за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] , [INFO] , вчинила насильство в сім`ї. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 12076 від 02.03.2018; 12.03.2018 до Голосіївського УП ГУНП надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] з проханням провести профілактичну бесіду з донькою [PERSON] , яка виганяє заявницю з місця проживання. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 14469 від 12.03.2018; 15.05.2018 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що з грудня 2017 за адресою: [ADDRESS] донька [PERSON] , [INFO] , не впускає до квартири. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 30339 від 15.05.2018; 23.10.2018 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] про те, що 20.10.2018 за адресою: [ADDRESS] донька [PERSON] , [INFO] вчинила сварку. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 73621 від 23.10.2018; 21.11.2018 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] щодо постійних сварок, які вчиняє донька [PERSON] , 1967 року народження, під час яких нецензурно висловлюється, намагається вигнати з квартири. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 80871 від 21.11.2018; 06.04.2019 о 09:48 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення зі служби 102 від [PERSON] , [INFO] , про те, що 06.04.2019 дочка [PERSON] , [INFO] , виганяє заявницю з квартири, ображає її та погрожує. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 20959 від 06.04.2019; 04.06.2019 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] про те, що 25.04.2019 за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт з донькою [PERSON] . Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 35303 від 04.06.2019; 30.07.2020 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] , яка повідомила про те, що з січня 2020 за адресою: [ADDRESS] донька [PERSON] чинить конфлікт у квартирі за місцем проживання. Дане повідомлення було зареєстроване до журналу єдиного обліку Голосіївського УП № 43016 від 30.07.2020; 28.09.2020 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те, що 28.09.2020 о 09:12 за адресою: [ADDRESS] , дочка [PERSON] вигнала з квартири заявницю. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено. що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України, також передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку і визначає шлях поновлення цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач набув права власності на зазначене домоволодіння на підставі правочину, який посвідчено нотаріально. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ч.1 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.2, 3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до висновку висловленого у постанові ВСУ від 17.10.2018 у справі №521/17805/16-ц, вбачається наступне: за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Дана позиція висвітлена пунктом 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог, і на підставі поданих учасниками справи доказів, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved