Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] , звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що передав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, про що відповідачем 26.03.2020 року була видана йому письмова розписка. Відповідно до розписки строк повернення грошових коштів до 27.09.2020 року. Станом на день видачі розписки з урахуванням курсу долара США по відношенню до гривні складає 27955,20 грн. Частину боргу в розмірі 5708,54 грн. відповідач повернув, але іншу частину позики в розмірі 22 246,66 грн. не була повернута. Посилаючись на положення статті 625 та 1050 ЦК України нараховує три проценти річних на прострочену суму в розмірі 597,54 грн.. На підставі цього просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 22 246,66 грн. та три проценти річних з простроченої суми у розмірі 597,54 грн., а також судові витрати. Позивач в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його присутності. Відповідач в судове засідання не прибув, надіслав до суду заперечення на позов, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що 14.12.2020 року він брав у брата [PERSON] 500 доларів США та повертав 300 доларів США [PERSON] . Просив його переписати розписку, але він відмовився. Відповідач стверджує, що пізніше він періодично - 22.10.2021 року, 08.03.2021 року, 18.03.2021 року, 08.04.2021 року, 13.04.2021 року 23.04.2021 року, 26.04.2021 року, 02.05.2021 року, 03.05.2021 року, 04.05.2021 року, 24.05.2021 року кожного разу віддавав позивачу кошти по 700 гривень та ще два рази віддав по 500 гривень в рахунок боргу, на загальну суму 8700 гривень. Ці гроші віддавались в рахунок роботи, яку відповідач виконував для [PERSON] . Після цього відповідач мав бажання зустрітися з [PERSON] та розрахуватися, але на його телефонні дзвінки позивач не відповідав. У сторін виникли численні розбіжності з приводу продажу автомобіля Мерседес Вито, який зареєстрований на позивача та на нього був накладений арешт за штрафи, які відповідач сплачував за свій рахунок. Відповідач не відшкодував судові витрати в ході оскарження постанов про накладення штрафів та стягнення судового збору за ДТП. Відповідач просив розглядати справу без його присутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 26 березня 2010 року [PERSON] видав письмову розписку, відповідно до якої він взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США в еквіваленті 27 800,00 гривень. Зобов`язується повернути в строк до 27.09.2020 року. Факт видачі розписки відповідачем не заперечувався. Надаючи оцінку вказаній розписці, суд виходить із наступних положень законодавства. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже за діючими положеннями законодавства умови про предмет договору в будь-якому випадку є істотною умовою, без якої неможливо встановити суть зобов`язання. Частиною 2 статті 640 ЦК України врегульовано момент укладення договору, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. В правовій доктрині залежно від моменту виникнення прав і обов`язків у сторін договору розрізняють два види договорів: консенсуальні і реальні. Консенсуальні договори - це договори, які вважаються укладеними з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом. Реальними визнаються договори, в яких для виникнення прав і обов`язків недостатньо угоди, а необхідна ще й передача речі (речей). Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Наведені норми статті 1046 ЦК України розкривають поняття такого окремого виду цивільного зобов`язання як позика, встановлюючи його зміст та момент укладення договору. З аналізу даної норми вбачається, що предметом договору позики можуть бути, зокрема, грошові кошти, які передаються однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) з обов`язковим поверненням суми позики. При цьому для укладення договору позики обов`язковим є передання грошей позичальникові, тобто даний вид договору є реальним. Після передання грошей договір вважається укладеним та у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема у позичальника виникає обов`язок повернути всю суму коштів. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова розписка позичальника сама по собі є письмовою угодою та документальним підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. З дослідженого змісту розписки, виданої та підписаної [PERSON] , вбачається, що в момент її видачі він отримав від позивача [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 27 800,00 гривень, та зобов`язався повернути їх до 27 вересня 2020 року. Викладена конструкція тексту розписки свідчить про її реальність, тобто вже на момент її видачі відповідачем грошові кошти були ним отримані, а отже договір вважається укладеним, та у позичальника виникли обов`язки з повернення тієї ж суми коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок зроблений Верховним судом під час розгляду справи № 707/2606/16-ц в постанові від 31.10.2018 року. З урахуванням вказаних положень суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 1000 доларів США, що еквівалентно 27 800,00 гривень, який за своїми правовими ознаками є реальною, односторонньою, оплатною угодою, на підтвердження якої відповідачем була надана власноруч написана розписка, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальникові. Водночас згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Згідно умов розписки відповідач взяв на себе обов`язок повернути всю суму позики у строк до 27.09.2020 року. Зазначені у розписці грошові кошти в установлений строк [PERSON] не повернув. Позивач підтвердив лише факт часткового повернення йому суми позики в розмірі 5708,54 грн. Іншу частину суми позики в розмірі 22 091,46 гривень (27 800,00 гривень - 5708,54 грн.). відповідач не повернув та належних доказів не представив. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про повернення суми коштів за позикою, оскільки представлені відповідачем письмові докази не містять таких даних, та жодним чином не відносяться до договірних відносин за позикою та стосуються предмету спору. Тому не можуть бути враховані судом як належний та допустимий доказ виконання грошових зобов`язань за позикою. Крім того суд вважає помилковим позицію позивача щодо еквіваленту 1000,0 доларів США в розмірі 27 955,20 гривень, адже відповідно до розписки еквівалент 10000 доларів США становить 27800,00 гривень. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже виходячи із вказаних положень сторони можуть передбачити в договорі інший порядок визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, що і було зроблено сторонами, вказавши у розписці чіткий еквівалент 1000 доларів США = 27800,00 гривень. Таким чином сума невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 22 091,46 гривень (27 800,00 гривень - 5708,54 грн.). Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобов`язань за договором позики і повернення суми отриманих коштів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В результаті суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе договірні обов`язки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 22 091,46 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку. Щодо заявлених позивачем сум 3% річних за користування грошовими коштами суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто відповідальність за частиною 2 статті 625 ЦК України розпочинається з наступного дня після визначеного в договорі строку виконання, тобто в даному випадку з 28.09.2020 року. Період прострочки з 28.09.2020 року по день винесення рішення 24.12.2021 року становить 453 дні. Розрахунок 3% річних: 22 091,46 гривень х 3 /100% х 453 дні/ 365 = 822,53 грн. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає розгляд справи судом в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача 3% річних в сумі 597,54 грн., тобто в межах пред`явленого позову. У зв`язку із цим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з [PERSON] необхідно стягнути суму позики в розмірі 22 091,46 гривень та 3% річних від простроченої позики в розмірі 597,54 грн, а всього 22 689 гривень. В іншій частині слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаних положень з відповідача пропорційно підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за подачу позову та заяви про забезпечення позову в сумі 1352,73 гривні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial