Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

\~\~У грудні 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області на її користь завдану їй незаконними рішеннями та діями державного виконавця Биченко А.О. матеріальну шкоду в розмірі нестягнутої з боржника суми боргу з врахуванням інфляційних збитків 53\~405 грн., а також завдану незаконними рішеннями та діями моральну шкоду в сумі 20\~000 грн. Зобов'язати [PERSON] державної казначейської служби України в Холодногірському районі м. Харкова Головного УДКС в Харківськівй області як розпорядника коштів виплатити на її рахунок стягнуті з [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області кошти. В обгрунтування позову позивач зазначила, що нею було подано до Ленінського районного суду м. Харкова позов про стягнення з [PERSON] суми боргу за грошовим зобовязанням, які вона недоотримала під час продажу їй нежитлової будівлі «А-1», загальною площею 51.9 кв. метрів, в м. Харкові по вул. Таганській, № 17-А. В якості забезпечення позову Ленінським районним судом м. Харкова у справі № 642/10395/14-ц 05.01.2015 року було винесено ухвалу про накладення заборони на відчуження вказаної нерухомості як співмірний засіб забезпечення позову. Супровідним листом від 08.01.2015 року суд зазначену ухвалу направив до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції для негайного виконання, а копії - сторонам до відома. 17.01.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області [PERSON] винесено постанову ВП 46080806 про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної ухвали суду. Вважає, що державним виконавцем Биченко А.О. було порушено вимоги п. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», він умисно прийняв незаконне процесуальне рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження (прийняті виконавчого документа до провадження), що надало боржниці можливість позбавитися єдиного майна, на яке можливо було накласти арешт та звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Таким чином, позивач вважає, що ухвала [PERSON] райсуду від 05.01.2015 року та Рішення [PERSON] райсуду від 30.03.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу державною виконавчою службою не виконано, чим порушено її майнові права та інтереси. Між зазначеною бездіяльністю державного виконавця Биченко А.О. і порушенням її майнових прав, що призвело до завдання матеріальної шкоди на суму нестягнутої з вини Державної виконавчої служби суми боргу в розмірі 35 438 грн 38 коп., вбачається прямий причинний звязок. Позивач зазначила також, що початком порушення її майнових прав і інтересів слід вважати дату прийняття [PERSON] райсудом м. Харкова ухвали про негайну заборону відчуження майна боржника, як засіб забезпечення позову з 05 січня 2015 року. Крім того, не стягненням суми боргу за цей тривалий період часу з 05.01.2015 року вона отримала інфляційні збитки, які відповідно до індексу інфляції складають 150,7 %, що відносно до суми боргу становить 17 967 грн., а всього з врахуванням інфляції матеріальна шкода, завдана їй бездіяльністю [PERSON] відділу ДВС ГТУЮ в Харківській області становить 53 405 грн. У звязку із вчиненням державним виконавцем відносно неї протиправних дій і бездіяльності їй довелось докладати немалих моральних і фізичних зусиль та часу для відновлення попереднього стану, подолання вимушених негативних змін у житті, так як її звичний образ життя і нормальний життєвий уклад було порушено. На відновлення зору та лікування очей вона витратила 3 048 грн. Тривале невиконання Державною виконавчою службою судового рішення, яке призвело до унеможливлення його виконання взагалі, сталося з вини виконавчої служби, а тому вона маю повне право на відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, в результаті протиправних дій їй завдано моральну шкоду на суму 20000 грн. і це не суперечить вимогам розумності і справедливості, виходячи глибини її страждань, віку, стану здоровя, та обставин, за яких орган держави завдав їй таких страждань. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Пояснили, що станом на сьогоднішній день виконавче провадження відкрито та здійснюються всі виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 642/10395/14-ц від 22.06.2015 року. Представник відповідача [PERSON] державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що УДКСУ у Холодногірському районі м. Харкова жодних адміністративно-правових та цивільно-правових відносин з позивачем не мало, будь-яких фактичних даних по обставинам справи не має та прав позивача не порушувало. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, а також представників відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за грошовим зобов'язанням задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 35 000 грн., 3% річних у сумі 87 грн. 50 коп., а також судовий збір в розмірі 350 грн. 88 коп. Рішення набрало законної сили (а.с. 25-29). 22 червня 2015 року за вищевказаним рішенням Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 642/10395/14-ц (а.с. 14). У період розгляду вищевказаної цивільної справи № 642/10395/14-ц у якості забезпечення позову Ленінським районним судом м. Харкова 05 січня 2015 року було постановлено ухвалу про накладення заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 51,9 кв. метрів в м. Харкові по вул. Таганській, 17-А, яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 23). 17 січня 2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області [PERSON] винесено постанову ВП 46080806 про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду від 05 січня 2015 року про накладення заборони, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 24). Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст.383 ЦПК України). За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 387 ЦПК України). Відповідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, ухвалою Апеляційного суду Харківської області 07 червня 2016 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] від 17 січня 2015 року ВП № 46080806 про відмову у відкриття виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 05 січня 2015 року (а.с. 10-11). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст.1172 ЦК України). Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пунктом 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби (п. 28 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою державного виконавця від 09 червня 2016 року виконавче провадження відкрито та вживаються заходи примусового виконання (а.с. 57-60). За ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене /упущена вигода/. Доказів того, що неправомірними діями та бездіяльністю [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області позивачу завдано шкоди, матеріали справи не містять. Виконавче провадження відкрито та державним виконавцем здійснюються всі можливі виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 642/10395/14-ц. Враховуючи пояснення та надані у справі докази, суд вважає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не підтвердив втрати позивачем свого здоров`я, великої кількості часу свого життя, що протиправною поведінкою державного виконавця завдано душевні страждання, крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд міг би пересвідчитися в твердженнях позивача, а також, враховуючи вимоги п. 28 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та ст. 1173 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed