Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 07 вересня 2007 року. Також цього ж числа відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10 вересня 2020 року має заборгованість у сумі 20 088 гривень 09 копійок, з яких: 19 672 гривні 83 копійки - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 19 672 гривні 83 копійки заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 415 гривень 26 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Зважаючи на викладене, посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь вказану вище заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 вересня 2007 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 січня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 25 травня 2021 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату розгляду справи. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] став клієнтом ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим уклав договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви позичальника від 07 вересня 2007 року. На підставі зазначеної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та у подальшому збільшено кредитний ліміт до 13 000 гривень. Вказані обставини стверджуються даними заяви позичальника від 07 вересня 2007 року (арк. спр. 17) та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (арк. спр. 16). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ « ПРИВАТБАНК» про що зазначено в його Статуті (арк. спр. 35-36). Окрім того, 07 вересня 2007 року [PERSON] відписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений» (арк. спр. 18). У вказаній довідці зазначено тип картки VISA Classic, тип кредитної лінії відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) до 30 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова відсоткова ставка 3,0% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів (включаючи сплату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн, а також комісії. Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (арк. спр. 15), [PERSON] за підписаним кредитним договором від 07 вересня 2009 року було надано кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до вересня 2009 року, 24 червня 2009 року- кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до травня 2012 року, 04 липня 20013 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до квітня 2017 року, 22 липня 2015 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до липня 2019 року, 06 вересня 2018 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до січня 2022 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується в тому числі і випискою по рахунку, з якої убачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично здійснював його погашення (арк. спр. 37-46). Із наведеного у позовній заяві розрахунку та долученого до такої розрахунку (арк. спр. 5-14) судом установлено, що позивач визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 10 вересня 2020 року у розмірі 20 088 гривень 09 копійок, з яких: 19 672 гривні 83 копійки - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 19 672 гривні 83 копійки заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 415 гривень 26 копійок заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0,00 гривень нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором про надання банківських послуг, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Встановлено, що у заяві від 07 вересня 2007 року, Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07 вересня 2007 року сторонами узгоджено вид кредиту, бажаний кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування комісії. Також встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази оспорення [PERSON] кредитного договору від 07 вересня 2007 року, що укладений між ним та позивачем. Оскільки відповідач користувався кредитними коштами та з 07 вересня 2007 року в межах кредитного договору від цього ж числа отримав п`ять кредитних карток, з врахуванням умов підписаної останнім Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07 вересня 2007 року, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості, заявленої в межах позовних вимог у розмірі 20 088 гривень 09 копійок. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2102 гривні судового збору.

Outcome: approved