Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Університету митної справи та фінансів про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії, посилаючись на ті обставини, що вона була студенткою денної форми навчання Університету митної справи та фінансів з 1 вересня 2013 року. Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років. Проте позивачу було не донараховано та не виплачено стипендію за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року у розмірі 18614 гривень. Цю суму грошових коштів позивач просила стягнути на свою користь з відповідача, а також інфляційні втрати у розмірі 9338,18 гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 гривень. Позивач у судове засідання не зявилась, її представником через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив задовольнити позов з підстав у ньому викладених. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII\~\~Особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. Згідно з ч. 1\~ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-V1 (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Судом встановлено, що [PERSON] було зараховано на навчання до Університету митної справи та фінансів з 01 вересня 2013 року, яке було закінчено у червні 2017 року. Батько позивача [PERSON] має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті понад 15 років, що послугувало підставою для зарахування позивача на навчання на пільгових умовах поза конкурсом. Викладене підтверджується матеріалами справи (а.с. 10, 11, 13). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2013 році складає з 01 січня 2013 року 1147 грн., з 01 грудня 2013 року 1218 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб встановлено в розмірі 1218 грн. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року складає 1218 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становить 1 378 грн., з 01 травня 2016 року 1450 грн., з 01 грудня 2016 року 1\~600 грн. Відповідно до п. 5\~статті 62 Закону України «Про вищу освіту»\~розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». Суд також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що з вересня 2013 року по січень 2017 року позивачу не донараховувалась та не була виплачена стипендія у розмірі 18614 гривень, оскільки відповідно до наданих позивачем довідок Університету митної справи та фінансів про розмір отриманої [PERSON] стипендії за вказаний період він був меншим за прожитковий мінімум (а.с. 14, 15), а саме: позивачу було виплачено стипендію у розмірі 33179 гривень, тоді як розмір належний до виплати за цей період становить 51793 гривень. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки стипендія є соціальною виплатою та крім цього, відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а про порушення відповідачем свого права [PERSON] стало відомо у серпні 2017 року, коли вона отримала довідку про доходи (а.с. 14, 15). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у розмірі 9338,18 гривень, суд зазначає наступне. Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації цього Закону. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із зазначеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Умовою для виплати громадянину компенсації статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком визначено, що є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі стипендії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Вказане узгоджуються із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року. Отже, [PERSON] має право на отримання від відповідача компенсації втрати частини доходів у розмірі 9338,18 гривень. Роблячи такий висновок суд виходить з того, розмір компенсації розраховавується за формулою [Розмір компенсації] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], а індекси інфляції за період з вересня 2013 року по 01 січня 2017 року становить: у вересні 2013 100.0; у жовтні 2013 100.4; у листопаді 2013 100.2; у грудні 2013 100.5; у січні 2014 100.2; у лютому 2014 100.6; у березні 2014 102.2; у квітні 2014 103.3; у травні 2014 103.8; у червні 2014 101.0; у ліпні 2014 100.4; у серпні 2014 100.8; у вересні 2014 102.9; у жовтні 2014 102.4; у листопаді 2014 101.9; у грудні 2014 103.0; у січні 2015 103.1; у лютому 2015 105.3; у березні 2015 110.8; у квітні 2015 114.0; у травні місяць 2015 102.2; у червні 2015 100.4; у липні 2015 99.0; у серпні 2015 99.2; у вересні 2015 102.3; у жовтні 2015 98.7; у листопаді 2015 102.0; у грудні 2015 100.7; у січні 2016 100.9; у лютому 2016 99.6; у березні 2016 101.0; у квітні 2016 103.5; у травні 2016 100.1; у червні 2016 99.8; у липні 2016 99.9; у серпні 2016 99.7; у вересні 2016 101.8; жовтні 2016 102.8; у листопаді 2016 101.8; у грудні 2016 100.9. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved