Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася в суду з зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2015 року в селі Петрівське [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку та, виконуючи поворот ліворуч з автодороги Київ-Фастів на вул. Петровського, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, при з'їзді на вул. Петровського опинився на смузі зустрічного руху, по якій рухався автомобіль марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. 07 вересня 2015 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчинені цього адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Згідно зі звітом № 12197 від 22 вересня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 22 вересня 2015 року складає 133439 гривень 09 копійок, з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 121424 гривні 36 копійок та втрата товарної вартості - 12014 гривень 73 копійки. Вартість послуг ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» за виготовлення звіту складає 1000 гривень. 29 жовтня 2015 року ТОВ «СВІТ-АВТО» на підставі замовлення-наряду № СА-000062577 від 17 вересня 2015 року проведено роботи (операції) щодо розбору пошкодженого автомобіля, за які сплачено 760 гривень. Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач звернулася до ТОВ «Експертна компанія «ІНДЕКС» для проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди. За проведення дослідження нею сплачено 6000 гривень та комісію банку за прийняття платежу в сумі 60 гривень. 19 листопада 2015 року СПД [PERSON] за домовленістю з нею проведено відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого склала 127484 гривні. СК «Брокбізнес» відшкодовано частину матеріального збитку в розмірі 49490 гривень у якості страхового платежу згідно Полісу № АІ/5343633 від 29 липня 2015 року. Невідшкодованою залишилася франшиза в розмірі 510 гривень. Неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у моральних переживаннях щодо пошкодження майна, у вимушених змінах способу життя, витрачанні часу на пошук можливостей та коштів з метою подолання наслідків пошкодження транспортного засобу. Моральну шкоду вона оцінює в 11000 гривень. Також 05 жовтня 2015 року вона була вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката [PERSON] для розгляду апеляційної скарги в справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого 1 ст. 124 КУпАП. За послуги адвоката нею сплачено 2600 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 78754 гривні вартості відновлювального ремонту, 12014 гривень 73 копійки за втрату товарної вартості транспортного засобу, 1000 гривень вартості проведення звіту, 6000 гривень вартості проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, 60 гривень комісії банку за прийняття платежу, 2600 гривень за послуги адвоката [PERSON], 510 гривень франшизи та 11000 гривень на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача вважав, що позов не підлягає задоволенню. Надав суду письмові заперечення (т. 1, а.с. 124-129). Пояснив суду, що надані позивачем докази на підтвердження завданої майнової шкоди не є належними та допустимими. Автомобіль позивача фактично вже відновлений як зазначає позивач, за її домовленістю з СПД [PERSON] Разом з тим, спочатку автомобіль був розібраний на ТОВ «СВІТ-АВТО», а сам відновлювальний ремонт здійснював СПД [PERSON] Зазначене свідчить про ознаки намагання введення суду в оману та приховування дійсної суми фактичних витрат, понесених на відновлювальний ремонт автомобіля. Також сторона відповідача вважає, що в дорожньо-транспортній пригоді наявна вина саме позивача, яка недотрималась правил дорожнього руху, що підтверджується письмовими поясненнями позивача та відповідача на місці пригоди, відеозаписом з камер відео спостереження. Не доведено позивачем і завдання їй моральної шкоди, оскільки не має жодного причинно-наслідкового зв'язку в діях відповідача з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2015 року в селі Петрівське [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку та, виконуючи поворот ліворуч з автодороги Київ-Фастів на вул. Петровського, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, при з'їзді на вул. Петровського опинився на смузі зустрічного руху, по якій рухався автомобіль марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали пошкодження. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] за ст. 124 КпАП України (т. 1, а.с. 13-14). 11 листопада 2015 року постановою Апеляційного суду Київської області зазначену постанову про визнання [PERSON] винним у дорожньо-транспортній пригоді залишено без змін (т. 1, а.с. 15-18). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником пошкодженого автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER], на день дорожньо-транспортної пригоди була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т. 1, а.с. 19-20). 16 вересня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» укладено договір № 12197, за яким позивач замовила оцінку та автотоварознавче дослідження свого автомобіля для визначення матеріального збитку (т. 1, а.с. 21-23). Згідно зі звітом № 12197 від 22 вересня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ KIA Sportage, державний номер [NUMBER], станом на 22 вересня 2015 року складає 133439 гривень 09 копійок, з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 121424 гривні 36 копійок та втрата товарної вартості - 12014 гривень 73 копійки (т. 1, а.с. 25-35). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1., п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з полісом № АІ/5343633 ОСЦПВВНТЗ від 28 липня 2015 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» (т. 2, а.с. 44). ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 49490 гривень (т. 1, а.с. 63, 64, т. 2, а.с. 24-25). У подальшому [PERSON] замовила ремонт свого автомобіля у СПД [PERSON] (т. 1, а.с. 88-89). Відповідно до Акту здачі-прийому робіт (надання послуг) від 19 листопада 2015 року, складеного між [PERSON] та СПД [PERSON], вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля складає 127484 гривні (т. 1, а.с. 60-62). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки страхового відшкодування [PERSON] не вистачило для повного відшкодування завданої шкоди, позивач звернулася з позовом до [PERSON] як до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. Заперечуючи проти позову сторона відповідача посилається на відсутність належних доказів вини останнього у виникненні дорожньо-транспортної пригоди та наявність підстав вважати, що вона виникла виключно з вини позивача [PERSON] Вважає, що вина [PERSON] підтверджується висновком судового експерта автотехніка № 1-09/15 від 28 вересня 2015 року. Разом з тим, зазначений висновок був оцінений Апеляційним судом Київської області при розгляді справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року. У постанові апеляційного суду зазначено, що вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим та вмотивованим, оскільки дослідження проведено без належного врахування фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди. Основним предметом дослідження експерта були не порушення, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно [PERSON], а невідповідність дій водія [PERSON] правилам дорожнього руху, протокол відносно якої не складався. Крім того, при проведенні дослідження експертом не дано оцінки тому факту, що дорожньо-транспортна пригода сталася не на перехресті доріг, а саме на смузі руху автомобіля КІА під керуванням [PERSON] Апеляційний суд дійшов висновку, що саме порушення водієм [PERSON] п.п. 10.5., 10.4. Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали у виді механічних пошкоджень автомобілів. Суд вважає, що не спростовують доводів відповідача стосовно його вини в дорожньо-транспортній пригоди посилання на відеозапис з камери спостереження, який долучений до матеріалів справи, та був оглянутий в нарадчій кімнаті. Вина відповідача встановлена судовим рішенням при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова судді переглядалась в апеляційному порядку, була залишена без змін та відповідно є чинною. У такому випадку є встановленим та доведеним причинний зв'язок між завданою позивачу майновою шкодою та діями відповідача як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для виправлення пошкодженої речі. У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підтвердження витрат на ремонт автомобіля та проведення його СПД [PERSON] позивач надала суду письмові докази. Відповідно до Акту здачі-прийому робіт (надання послуг) від 19 листопада 2015 року, складеного між [PERSON] та СПД [PERSON], вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля складає 127484 гривні. Зазначені кошти були сплачені позивачем. (т. 1, а.с. 60-62, 88-89). Позивач просить стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 78754 гривні як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з полісом № АІ/5343633 від 28 липня 2015 року розмір франшизи становить 510 гривень (т. 2, а.с. 44). ПрАТ «СК «Брокбізнес» за полісом № АІ/5343633 ОСЦПВВНТЗ від 28 липня 2015 року здійснила виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 49490 гривень, тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 77994 гривні (127484 - 49490 = 77994). Не підлягає стягненню з відповідача 760 гривень за проведення ТОВ «СВІТ-АВТО» робіт (операцій) щодо розбору пошкодженого автомобіля. У одному з судових засідань позивач зазначила, що після розбору автомобіля вона прийняла рішення про те, що ремонт буде здійснювати СПД [PERSON] Суд вражає, що в такому випадку зазначені витрати відповідач не повинен відшкодовувати. Фактично вони добровільно понесені позивачем та не пов'язані з проведенням ремонту автомобіля, який здійснював СПД [PERSON] Позивач також просить стягнути кошти за втрату товарної вартості її автомобіля. Згідно зі звітом № 12197 від 22 вересня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ KIA Sportage, державний номер [NUMBER], станом на 22 вересня 2015 року втрата товарної цінності становить 12014 гривень73 копійки. Закон визначає, що страховик не відшкодовується втрату товарної вартості, тому така складова підлягає стягненню з винної особи, якою заподіяно майнову шкоду - з відповідача [PERSON] Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Під час розгляду справи встановлено, що автомобіль позивача відремонтовано, і нею сплачена за ремонт автомобіля грошові кошти в розмірі 127484 гривні без ПДВ. Стороною відповідача при розгляді справи не надано доказів на спростування розрахунку вартості товарів (послуг) та запчастин, наданий позивачем. У п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку, оформленого звітом № 12197 від 22 вересня 2015 року, [PERSON] сплачено 1000 гривень, що підтверджується Актом № 12197 здачі-прийняття виконаних робіт від 24 вересня 2015 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 12197 від 17 вересня 2015 року. (т. 1, а.с. 24, 61). Ці витрати позивач понесла для відновлення свого порушеного права, тому зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача. Суд вражає, що від відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 6000 гривень за проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди та 60 гривень комісії банку за прийняття платежу. Такі витрати не пов'язані з розглядом зазначеної цивільної справи, а понесені позивачем при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КпАП України. У позовній заяві [PERSON] також просила стягнути моральну шкоду в розмірі 11000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно з ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що доводи позивача про відшкодування моральної шкоди як власнику пошкодженого майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Автомобіль позивача зазнав суттєвих пошкоджень, і вона була позбавлена можливості використовувати його. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено її майно та завдані незручності в повсякденному житті. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується і те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало, а страхова компанія частково відшкодував майнову шкоду ще до звернення позивача до суду з позовом. З урахуванням наведеного та вимог закону стосовно врахування принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині - в сумі 2000 гривень. Такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань, яких [PERSON] зазнала у результаті дорожньо-транспортної пригоди та завданих збитків. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача 5020 гривень витрат на правову допомогу. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. За положеннями частин 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції на день звернення до суду з позовом) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представник позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги та є адвокатом (т. 1, а.с. 11), надав суду письмові заяви про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу з розрахунком таких витрат (т. 1, а.с. 110-113, т. 2, а.с. 99-101), акти про надані послуги (т. 1, а.с. 114, 115, т. 2, а.с. 102, 104, 105) та квитанції про оплату (т. 1, а.с. 116, 117, т. 2, а.с. 106, 107) на загальну суму 5020 гривень 60 копійок. Наведені витрати відповідають граничним розмірам, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому підлягають стягнення з відповідача. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2600 гривень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки у силу ст. 88 ЦПК України визначено, що відшкодуванню підлягають лише витрати на правову допомогу, що надається стороні в процесі розгляду цивільної справи. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1402 гривні 18 копійок судового збору.

Outcome: partial