Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві вказує, що [PERSON] є батьком чотирьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У зв'язку зі зникненням батьків та невиконанням ними батьківського обов'язку щодо догляду за дітьми усі четверо дітей за рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року № 169 перебувають на повному утриманні та опікунстві [PERSON] як бабусі зі сторони матері. Відповідач та його дружина, мати хлопчиків - [PERSON], у 2011 році пішли з дому, і де вони знаходяться на даний час нікому невідомо, їх пошуки не надали жодних результатів. [PERSON] рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року визнано безвісно відсутньою з 01.05.2012 року. Для визнання безвісно відсутнього і відповідача, у вересні 2016 року позивач подала відповідну заяву до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, під час розгляду якої стало відомо, що відповідач у січні 2016 року перетинав кордон України і у січні того ж року повернуся в Україну. Зазначила, що така обставина свідчить про те, що відповідач живий і здоровий, знаходиться на території України, але вже протягом 5 років злісно ухиляється від виховання своїх дітей, його не турбує їх матеріальне забезпечення, хто про них піклується, виховує та, у разі необхідності, лікує. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року за №№ 173, 174, 175, 176, з метою державного забезпечення покинутих дітей, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнані дітьми, що позбавлені батьківського піклування. Тому, просила: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; залишити [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], у розмірі 1/8 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2012 року до досягнення його повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], у розмірі 1/8 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2012 року до досягнення його повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], у розмірі 1/8 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2012 року до досягнення його повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], у розмірі 1/8 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2012 року до досягнення його повноліття. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, 21.03.2017 року надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно до відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС у Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до ч. 10 ст. 74, ст. 76 ЦПК України шляхом оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 14 лютого 2017 року № 10 (1809). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явився, 24.02.2017 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовну заяву. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська 21 жовтня 2003 року, актовий запис № 871, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15); відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], повторно виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 10 березня 2010, актовий запис № 936, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16); відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 13 червня 2006 року, актовий запис № 556, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17); відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 13 січня 2011 року, актовий запис № 34, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18). Мати дітей, [PERSON], рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року визнана безвісно відсутньою з 01.05.2012 року. 05.02.2013 року Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області порушувалося кримінальне провадження за вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 166 КК України, але у ході проведення розшукових дій встановити місцезнаходження відповідача не виявилося можливим, тому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження було закрито. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року № 169 опікуном [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], призначено [PERSON], [INFO]. Рішеннями виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 21.06.2013 року №№ 173, 174, 175, 176 [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до висновку, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 21.02.2017 року № 62, «Про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON], [INFO], відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]», Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які залишилися без батьківського піклування (а.с. 50-52). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. У матеріалах справи є наявні численні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про злісне, безпідставне ухилення батька від виконання своїх обов'язків. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно при позбавленні батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд вважає, що справедливим та співмірним буде присудити стягувати щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], аліменти у розмірі по 1/8 на кожну дитину від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2016 року до досягнення дітьми повноліття Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп.

Outcome: partial