Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивачки звернулись до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просили встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO], рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 16.11.2001 року, та визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на 41/200 часток домоволодіння [ADDRESS] за кожною. В обґрунтування позовних вимог позивачки зазначили, що [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємицями померлого є його доньки - [PERSON], [PERSON]. Після смерті спадкоємця відкрилася спадщина, яка складається з 41/100 домоволодіння [ADDRESS]. Власником 59/100 частин домоволодіння є [PERSON]. Позивачки у встановлений законодавством строк звернулися з заявами про прийняття спадщини, спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. від 12.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв'язку з тим, що померлий не перереєстрував своє право власності з квартири [ADDRESS] на 41/100 домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, у свідоцтві про право власності на житло і в рішенні виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 321 від 16.11.2011 року зазначено, як власника [PERSON], а в свідоцтві про смерть по-батькові зазначено як [PERSON]. Дана помилка була допущена через неправильний переклад на українську мову при видачі паспорту. У зв'язку з цим, позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вимушені звернутися до суду. У судове засідання позивачки не з'явилися, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з причин зазначених у позові та справу розглядати без їх участі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій, позовні вимоги визнала, просила справу розглядати без її участі. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 02 травня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON]. Проте, постановою від 20 листопада 2014 року у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, у зв'язку з тим, що в свідоцтві про смерть спадкодавець вказаний, як [PERSON], а свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] було видане на ім'я [PERSON]. Крім того, в свідоцтві про право власності на житло вказана квартира [ADDRESS], тобто перереєстрація права власності на вказану нерухомість померлим проведена не була (а.с. 18). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У своїй позовній заяві позивачки просять встановити факт належності рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 321 від 16.11.2001 року, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] в якому власника зазначено як [PERSON] - [PERSON]. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровськ, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 19). У даному документі вірно зазначено по-батькові спадкодавця як «[PERSON]». Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська від 16 листопада 2001 року, по-батькові власника квартири зазначено як «[PERSON]» (а.с. 16). Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне встановити факт належності рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 321 від 16.11.2001 року - [PERSON]. Що стосується вимог позивачів про визнання за ними права власності у порядку спадкування за законом, то дані вимоги також підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], являються рідними доньками померлого [INFO] [PERSON] (а.с.11-12). Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. Після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з квартири № 2 (41/100 частин) домоволодіння [ADDRESS]. Вищезазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 3 липня 1995 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу за [NUMBER] за реєстровим [NUMBER] (а.с. 20). Згідно постанови приватного нотаріуса Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 20 листопада 2014 року, у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, так як, рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська № 321 від 16 листопада 2001 року затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] виділенно у власність 41/100 домоволодіння [ADDRESS] та згідно п. 2 цього рішення [PERSON] був зобов'язаний переоформити правовстановлюючі документи. Проте, згідно довідки Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради № 8239 від 29.07.2014 року, [PERSON] для перереєстрації права власності не звертався. Таким чином, на підставі вищезазначеного рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська від 16.11.2001 року, право власності на 41/100 частин домоволодіння [ADDRESS], було набуте [PERSON], але з певних обставин не перереєстроване. На момент укладання даного договору діяв Цивільний Кодекс УРСР, в редакції 1963 року та Закон України «Про власність», які не передбачали обов'язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Враховуючи викладене суд вважає, що на момент смерті [PERSON] належало право власності на 41/100 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: літ. Б-1 - житловий будинок, цегла, житловою площею 93,1 кв.м., загальною площею 149,8 кв.м., та господарчі будівлі та споруди - літ. В - сарай, цегла, літ. Г-сарай, цегла, літ. Д - гараж, шл. блок, літ. Ж - погріб з шийкою, шл. бетон, літ. Е - сарай, дер., 1-15, І, ІІ - споруди. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами набуття права власності в порядку спадкування за законом є належність у відповідності з діючим законодавством даного майна на момент смерті спадкодавцю. Оскільки, [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON], суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом право власності на 41/200 частину домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом право власності на 41/200 частину домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved