Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.07.2015 року о 23-20 год. позивач рухався на належному йому мотоциклі «YAMAHA», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі. Здійснюючи маневр обгону автомобіля, який рухався у попутному напрямку, він потрапив у яму на дорозі, внаслідок чого переднє колесо його мотоциклу підкинуло, воно пішло «юзом» і мотоцикл отримав технічні пошкодження, а сам позивач тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 006 від 10.11.2017 року вартість відновлювального ремонту мотоцикла склала 65\~844 грн. 66 коп. Стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, проте, постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року, яка набрала законної сили 20.12.2015 року, закрито провадження відносно [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Як встановлено суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення, причиною втрати керування транспортним засобом [PERSON] і тим, що сталася ДТП є наїзд мотоцикла, під керуванням позивача, на вибоїну, в умовах відсутності зовнішнього освітлення проїзної частини та тротуару в темний час доби. Мотоцикл «YAMAHA», реєстраційний номер [NUMBER] , було пошкоджено через стан дорожнього покриття, а глибина вибоїни, яка стала причиною ДТП, перевищує допустимі ДСТУ 3687-97, п. 3.1. розміри. Як зазначає позивач, обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст (селищ, сіл), утримання вулиць і доріг міст (селищ, сіл) покладений виключно на органи місцевого самоврядування, а тому на думку позивача саме Запорізька міська рада в даному випадку має нести відповідальність за відшкодування збитків, спричинених позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП, яка сталася 30.07.2015 року через невідповідність стану автомобільної дороги вимогам безпеки руху. В результаті ДТП, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачу завдано матеріальні збитки на суму 65\~844 грн. 66 коп., а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у 7 000 грн. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить суд стягнути із Запорізької міської ради на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 65 844 грн. 66 коп., моральну шкоду у сумі 7000 грн, а також стягнути судові витрати. 18.01.2019 року до суду надійшла заява Запорізької міської ради про застосування строків позовної давності, в якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з підстав пропущення ним строку позовної давності. Заява обґрунтована тим, що про порушення свого права позивач дізнався 30.07.2015 року, в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено мотоцикл позивача, і саме з цього часу у нього виникло право вимоги. Проте, до суду за захистом порушеного права позивач звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності, лише 18 грудня 2018 року, що згідно положень ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Крім того, 18.01.2019 року до суду надійшов відзив Запорізької міської ради, в якому представник відповідача посилається на те, що Запорізька міська рада виконала всі норми законодавства України у сфері забезпечення благоустрою міста Запоріжжя, зокрема, його вулично - шляхової мережі, а також на те, що гранична глибина вибоїни, яка стала причиною ДТП, не перевищує допустимі розміри, встановлені ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», а тому в діях Запорізької міської ради відсутня неправомірність, а отже відсутні і такі елементи, як протиправна поведінка, прямий причинний зв`язок та вина у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачу. З огляду на викладену позицію, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі. 11.02.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягає на тому, що обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст (селищ, сіл), утримання вулиць і доріг міст (селищ, сіл) покладений виключно на органи місцевого самоврядування, в даному випадку на Запорізьку міську раду, яка не забезпечила ремонт та утримання дороги по вул. Алюмінієва в м. Запоріжжі за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами, а тому відповідальність за відшкодування збитків, завданих позивачу в результаті ДТП, яка сталася 30.07.2015 року, повинен нести саме відповідач. Що стосується заяви про застосування строку позовної давності, представник позивача зазначив, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки право на позов виникло у позивача з дня, коли постанова судді про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення набрала чинності, тобто з 20.12.2015 року, а не з дня скоєння ДТП, як на цьому наголошує відповідач. 15.02.2019 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача наполягає на тому, що контроль за технічним станом та утриманням вулично-шляхової мережі районів м. Запоріжжя покладено на відповідні районні адміністрації Запорізької міської ради, які в свою чергу за організаційно-правовою формою є органами місцевого самоврядування. Крім того, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження реального розміру вибоїни, яка стала причиною ДТП, а отже і не доведено, що ця вибоїна перевищує допустимі розміри, встановлені п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану». В судових засіданнях представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та запереченнях на відзив. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, подавши суду заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність, позов просить задовольнити. Представник відповідача Запорізької міської ради Михайлик О.О. в судових засіданнях проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явилась, подавши суду заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність, в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи, а також справи про адміністративне правопорушення № 335/8065/15-п, заслухавши пояснення представників сторін, надані у минулих судових засіданнях, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником мотоцикла «YAMAHA» XV 1900, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 30.07.2015 року о 23-20 год. по вул. Алюмінієва буд. 15-а в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії АП1 № 301181 від 12.08.2015 року, який складено відносно [PERSON] , останній, керуючи транспортним засобом - мотоциклом «YAMAHA», реєстраційний номер [NUMBER] , при здійсненні обгону не обрав безпечну швидкість руху, не впевнився у відсутності зустрічного транспорту на ділянці з обмеженою оглядовістю, внаслідок чого втратив керованість та впав, чим порушив п. п. 12.1, 14.2.6-в, 14.6-г Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП мотоцикл пошкоджений, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року, яка набрала законної сили 20.12.2015 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.\~124\~КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суддя виходив з того, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведена, а пошкодження транспортного засобу мотоцикла YAMAHA XV 1900, реєстраційний номер [NUMBER] , відбулося внаслідок неналежного стану дорожнього покриття. Згідно висновку № 006 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.11.2017 року, вартість матеріального збитку, завдана власнику колісного транспортного засобу YAMAHA XV 1900, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.07.2015 року, складає 65\~844 грн. 66 коп. Розмір визначених судовим експертом збитків стороною відповідача не оспорювався. Відповідно до частин першої, другої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із пунктом 3 частини другої статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167\~ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Відповідно до частини третьої статті 14, частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Частиною першою статті 24\~Закону України\~«Про дорожній\~рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Згідно із статтею 9\~Закону України\~«Про дорожній\~рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги», органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. З огляду на встановлені по справі обставини та вимоги чинного законодавства, суд доходить висновку, що саме Запорізька міська рада, як орган місцевого самоврядування на який Законом покладено обов`язок по забезпеченню безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст, утримання вулиць і доріг міст, належним чином не забезпечила ремонт та утримання дороги по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі, внаслідок чого 30.07.2015 року за участю мотоцикла позивача сталася дорожньо-транспортна пригода, повинна нести цивільну відповідальність за завдані позивачу матеріальні збитки та спричинену моральну шкоду. Доводи відповідача про те, що Запорізька міська рада не є належним відповідачем по даній справі, оскільки автомобільна дорога, на якій сталася ДТП, обліковується на балансі районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, яка і повинна забезпечувати безпечні та комфортні умови дорожнього руху, суд вважає неприйнятними, з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Статтею 19 Закону визначені основні обов`язки органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, серед яких: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами. Відповідно до ст. 21 Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; тощо. Відповідно до п. п. 1 п. а) ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. З наданих суду документів встановлено, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 188/60 від 21.04.2011 року, дорога по вулиці Алюмінієвій в м. Запоріжжі, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, передана в оперативне управління районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Статтею 137 ГК України визначено поняття права оперативного управління та межі його здійснення. Так, відповідно до вказаної норми, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що Запорізька міська рада, передавши в оперативне управління районній адміністрації об`єкти комунальної власності, в тому числі і автомобільну дорогу по вул. Алюмінієвій в м. Запоріжжі, статусу власника автомобільної дороги не втратила, а тому в силу ст. 322 ЦК України повинна була вживати належних заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, ремонту та утримання доріг міста, і в разі невиконання вказаних обов`язків зобов`язана відшкодувати збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася внаслідок неналежного забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів дорогами міст, утримання вулиць і доріг міст. Суд також вважає неприйнятними доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не доведено факту, що глибина вибоїни на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, перевищувала допустимі розміри, встановлені п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», у зв`язку з чим в діях Запорізької міської ради відсутня неправомірність, а отже і такі елементи, як протиправна поведінка, прямий причинний зв`язок та вина у заподіянні матеріальної та моральної шкоди, оскільки у відповідності до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, тягар доведення відсутності вини покладається на особу, яка завдала шкоду. В даному випадку законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, позивач в даному випадку лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, що [PERSON] було і доведено в ході розгляду цієї справи. При цьому, суд враховує, що Запорізькою міською радою належним чином не доведено відсутності вини вказаного органу місцевого самоврядування у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.07.2015 року, за участю водія [PERSON] . Разом із тим, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, внаслідок якої останньому завдано матеріальні збитки у вигляді пошкодження транспортного засобу та моральну шкоду, сталася 30 липня 2015 року. Хоча відносно позивача і було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, він одразу заперечував наявність своєї вини у порушенні Правил дорожнього руху України, та наполягав на тому, що причиною ДТП та пошкодження транспортного засобу відбулося внаслідок неналежного покриття дорожнього полотна, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що про порушення своїх прав позивач дізнався в момент, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, 30.07.2015 року. При цьому з позовом до суду про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди [PERSON] звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності, лише 18 грудня 2018 року. Питання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не ставилося, вважає його не пропущеним. Враховуючи викладені обставини, а також те, що стороною відповідача Запорізькою міською радою подана заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] , суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки право на позов виникло у позивача з дня, коли постанова судді про закриття відносно [PERSON] провадження у справі про адміністративне правопорушення набрала чинності, тобто з 20.12.2015 року, а не з дня скоєння ДТП, є неспроможними, оскільки початок строку позовної давності відраховується з наступного дня, коли позивач дізнався про порушення свого права. Як зазначено вище, позивач про порушення свого права дізнався 30.07.2015 року, а тому строк позовної давності для нього почав рахуватися з 31.07.2015 року і відповідно сплив 31.07.2018 року. Позивач посилається на те, що саме 20.12.2015 року, у день набрання чинності постановою судді про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у нього виникло право на позов, оскільки саме в цей день йому стало відомо про порушення свого права та особу, яка його порушила. Разом із тим, як вже зазначав суд, про причини виникнення дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з неналежним станом дорожнього покриття, позивач заявляв одразу після того, як сталася дорожньо-транспортна пригода. Крім того, як вбачається зі змісту постанови судді про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , судом не встановлювалася певна особа, яка порушила його право, а тому доводи позивача про дотримання ним строку позовної давності є необґрунтованими. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, підстави для стягнення судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: dismissed