Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 18 березня 2015 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 13 000 грн., а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 43,2 % річних від розміру заборгованості (з 01 серпня 2020 року 42 % річних). Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних). Проте позичальник умови договору належним чином не виконувала у зв`язку з чим станом на 22 листопада 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 18\~843,07 грн., в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом 15\~508,46 грн.; - заборгованість за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3\~334,61 грн. Проте позивач просив стягнути з [PERSON] лише заборгованість за простроченим кредитом 15\~508,46 грн. 22 січня 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому остання просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та узгодження сторонами його умов (в тому числі приєднання відповідачки до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківських тарифів), а також наявність та розмір заборгованості (з врахуванням здійснених проплат). 10 лютого 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому остання просила відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначила підстави для відмови, аналогічні викладеним у відзиві на позов. 15 лютого 2021 року на адресу суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив у якій представник зазначала, що 18 березня 2015 року між банком та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір у вигляді підписаної позичальником анкети-заяви про приєднання, згідно якої остання приєдналася до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку встановлювати та змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору [PERSON] отримала від банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, активно користувалася кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). За таких обставин, представник банку просила про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що розмір заборгованості є явно завищеним та не узгоджується з умовами кредитного договору. Також подала суду письмову заяву про застосування позовної давності. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що 18 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, акцептованої банком. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого на платіжну карту (отримання якої не оспорювалося відповідачкою) кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 13\~000 грн. Станом на 22 листопада 2020 року банком нараховано позичальнику заборгованість за простроченим кредитом 15\~508,46 грн. та за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3\~334,61 грн. (вимоги про стягнення яких банком не заявлялися). Вказані нарахування банк мотивує тим, що кредитний договір складається із акцептованої банком анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківських тарифів, а також Умов і правил надання банківських послуг (до яких приєдналася позичальник). При цьому, згідно Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати отриманий кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним 43,2 % річних від розміру заборгованості (з 01 серпня 2020 року 42 % річних). Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних). Позичальник активно користувалася кредитом, проте кредитні кошти банку в повному обсязі не повернула та не сплатила узгоджені проценти. Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З розрахунку заборгованості, що підтверджений випискою з рахунку позичальника вбачається, що протягом періоду кредитування, зокрема початку користування відповідачкою кредитом (з 05 березня 2017 року по 22 листопада 2020 року) [PERSON] скористалася кредитом на загальну суму 47\~121,63 грн. (а.с. 11-15, 3-тя колонка розрахунку заборгованості «витрати клієнтом кредитних коштів», а.с. 16, 17-19). Протягом цього ж періоду нею внесено на погашення заборгованості або банком списано в порядку погашення заборгованості за кредитом 40\~946,71 грн. (а.с. 11-15, 21-а колонка розрахунку заборгованості «сума погашення за наданим кредитом», а.с. 16, 30-а колонка розрахунку заборгованості «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості», а.с. 17-19). Разом з тим, банк самочинно, за власною ініціативою та без згоди клієнта частину нарахованої їй заборгованості за процентами погасив за рахунок кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за кредитом на суму 5\~241,67 грн. (а.с. 11-15, 4-а колонка розрахунку заборгованості «відсотки, погашені за рахунок кредиту», а.с. 16, 17-19). Вказані нарахування банк мотивує тим, що можливість нарахування процентів за кредитним договором та проведення операції з погашення процентів за рахунок кредиту передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг, банківськими тарифами (до яких приєдналася позичальник). З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також банківські тарифи не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписана [PERSON] анкета-заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить умов щодо надання банку як права нараховувати проценти за користування кредитом, так і права на проведення операції з погашення нарахованих позичальнику процентів за рахунок кредитних коштів. В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків: «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». Як встановлено раніше, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та банківські тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 18 березня 2015 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). Сама ж підписана сторонами анкета-заява не містить умов щодо надання банку права на нарахування процентів за кредитним договором та проведення операції з погашення нарахованих позичальнику процентів за рахунок кредитних коштів. Отже, підстави для проведення списання процентів за рахунок кредиту (з врахуванням того, що сторони взагалі не узгодили у письмовому вигляді плату за користування кредитом) були відсутні, а тому залишок заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 6\~174,92 грн. (47\~121,63 грн. (загальний розмір фактично отриманих позичальником кредитних коштів без врахування списаних процентів, комісій, інших банківських нарахувань, що увійшли до тіла кредиту) - 40\~946,71 грн. (загальна сума коштів, внесена клієнтом на погашення кредитної заборгованості). Що стосується заяви відповідачки про застосування позовної давності, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно зі\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання\~\~нею свого боргу або іншого обов`язку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] періодично проводила проплати по кредиту (що свідчить про визнання нею боргу), остання проплата відбулася у жовтні 2020 року. Таким чином, позовна давність по погашенню кредиту постійно переривалася (з моменту внесення проплат) та на момент звернення з позовом до суду не спливла, що вказує на правомірність вимог банку в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 6\~174,92 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути 837,02 грн. судового збору (2\~102 грн. (розмір сплаченого позивачем судового збору) х 39,82 % (процент задоволених вимог)).

Outcome: partial