Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся в суду з позовом, у якому просив стягнути ТОВ «Сингента» на його користь 103433.73 гривень, з них: 61327.82 гривень - матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, що становить різницю між витратами на повне відновлення транспортного засобу та реальною вартістю пошкодженого транспортного засобу (страховим відшкодуванням); 1096.00 гривень - витрати за проведення автотоварознавчого дослідження згідно звіту суб»єкта оціночної діяльності від 10 вересня 2016 року № 260; 14004.91 гривень - витрати на придбання ліків та 27000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що близько 14.45 години 16 травня 2015 року на перехресті автодороги Київ-Кіпті-Глухів (10км+820м) неподалік села Новий Шлях Козелецького району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], що рухався у бік с. Вертіївка під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження, а позивач та пасажир [PERSON], що їхав із ним, отримали тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Зазначена подія Козелецьким ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області внесена 16 травня 2015 року до ЄРДР за № 12015270130000321 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Як вказує позивач, причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення [PERSON] п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно постанови Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12.04. 2016 р. [PERSON] визнаний винним у скоєній ДТП, але провадження у справі про адміністративне правопорушення по ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрите у звязку із закінченням визначеного ст. 38 КУпАП строку притягнення порушника до адміністративної відповідальності. [PERSON] стверджує, що внаслідок пошкодження автомобіля розмір матеріального збитку за висновком від 10 вересня 2016 року оцінювача [PERSON] становить 82491.45 гривень, а вартість проведеного авто- товарознавчого дослідження - 1096.00 гривень. Вказує, що автомобіль [NUMBER] зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сингента» (свідоцтво про державну реєстрацію СХХ116781). На момент ДТП керував цим транспортним засобом водій [PERSON], який спричинену внаслідок ДТП позивачеві матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль добровільно відшкодувати відмовився. Страховою компанією «АСК Інго Україна» 28 квітня 2016 року позивачу [PERSON] сплачені 21163.63 грн. страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вважає, що із ТОВ «Сингента», як з власника автомобіля [NUMBER], підлягає стягненню на його користь 61327.82 гривень, що становить різницю між розміром матеріальних збитків, завданих належному йому автомобілю і сумою отриманого позивачем страхового відшкодування (82491,45 грн.- 21163,63 грн). [PERSON] вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав ушкодження здоровя, у період із 16 травня до 19 жовтня 2015 року знаходився на лікуванні і витратив на придбання ліків грошові кошти в сумі 14004.91 гривень, які підлягають стягненню із ТОВ «Сингента». Позивач стверджує, що йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні його права власності внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, яким він не може користуватись, що стало причиною порушення звичного способу життя, завдає незручності, переживання і страждання, а особи, відповідальні за збитки, не поновлюють його порушене право і добровільно не відшкодовують завдану матеріальну шкоду. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 травня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Сингента» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 38628 гривень 84 копійки матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 7230 гривень 27 копійок - витрат на придбання ліків, 1096 гривень 00 копійок - витрат для проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу. Стягнуто з ТОВ «Сингента» на користь [PERSON] 27000 гривень 00 копійок для відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ТОВ «Сингента» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ТОВ «Сингента» полягають у тому, що дорожньо-транспортна пригода сталась 16 травня 2015 року у неробочий день, оскільки за Правилами внутрішнього розпорядку ТОВ «Сингента» та згідно ст. 67 КЗпП України субота є вихідним днем. Апелянт стверджує, що шкода [PERSON] заподіяна працівником ТОВ «Сингента» [PERSON] не під час виконання ним своїх трудових обовязків, що підтверджують Правила внутрішнього розпорядку та табель обліку робочого часу. Наполягає, що [PERSON] у власних цілях використовував у вихідний день автомобіль ТОВ «Сингента» без відома та згоди власника автомобіля, а відтак товариство не несе відповідальності за завдану позивачеві [PERSON] шкоду. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку протоколу допиту [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація на підтвердження перебування [PERSON] у відрядженні 16.05.2015 р., отже ТОВ «Сингента» є неналежним відповідачем у справі в силу положень ст. 1172 ЦК України. Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відшкодування позивачеві моральної шкоди. В апеляційній скарзі представник [PERSON] [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким [PERSON] відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Посилається, що [PERSON] не виконував трудових обов»язків у момент скоєння ДТП та наполягає, що протокол допиту [PERSON] у якості свідка у кримінальному провадженні не є належним доказом для доведення наявності між [PERSON] та ТОВ «Сингента» трудових відносин. Наполягає, що дорожньо-транспортна пригода сталася у вихідний від роботи день, що підтверджується витягом з табелю обліку робочого часу та Правилами трудового розпорядку ТОВ «Сингента». [PERSON] вказує, що судом першої інстанції не взяті до уваги пояснення [PERSON] про те, що автомобіль, яким відповідач керував на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, закріплений за відповідачем та використовувався [PERSON] у вихідні дні для власних потреб, не повязаних з виконання трудових обовязків. Апелянт вважає, що висновок суду про стягнення з на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля, не відповідає вимогам законодавства, оскільки судом не враховано, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу перевищує вартість транспортного засобу на момент його пошкодження. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь [PERSON] понесених витрат на придбання ліків, оскільки надані позивачем копії фіскальних чеків за придбані ліки на загальну суму 7230 грн. 27 коп. не відображають назв медичних препаратів та відсутні медичні документи про призначення медичних препаратів понад ті, за які страховою компанією було здійснено страхове відшкодування. Стверджує, що перебуваючи на лікарняному, позивач зламав ногу і для її лікування також купував ліки, які відображені у чеках, наданих суду, що не було враховано судом першої інстанції. Окрім того, апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого транспортного засобу. В письмових запереченнях на апеляційні скарги ТОВ «Сингента» та [PERSON] позивач [PERSON] просить відхилити зазначені апеляційні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до відповідальності по ст. 124 КУпАП та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. За приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, і не заперечувалось учасниками судового розгляду, що [PERSON] та ТОВ «Сингента» перебувають у трудових правовідносинах і [PERSON] обіймає посаду регіонального технічного експерта, займається маркетингом, наданням технічної підтримки у бізнес - регіонах у межах країни для максимального зростання продажів. За посадою [PERSON] здійснює, зокрема, надання технічних послуг господарствам виробникам сільськогосподарської продукції (технічні консультації, відвідування після продажів, моніторинг захворювань та сільськогосподарських шкідників, тощо; технічна експертиза, виконання польових розслідувань та надання технічних висновків для внутрішніх зацікавлених сторін, тощо. Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно ст.142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 16 травня 2015 року близько 14 год. 45 хв. на перехресті автодороги Київ-Кіпті-Глухів неподалік с. Новий Шлях Козелецького району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода із участю автомобілів [NUMBER], що рухався у сторону с. Вертіївка, під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], який рухався назустріч, під керуванням водія [PERSON] Власником автомобіля [NUMBER] є ТОВ «Сингента», з яким [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON] (а.с.8-11). Внаслідок скоєної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а водієві [PERSON] спричинені тілесні ушкодження (а.с.139-149, 159-164). Постановою слідчого СВ Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу ГУНП в Чернігівській області [PERSON] від 22 січня 2016 року кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120152701300000321 від 16 травня 2015 року, закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.105-107). Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2016 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП закрите у звязку із закінченням передбаченого ст. 38 КУпАП строку притягнення до адміністративної відповідальності, тобто за нереабілітуючими обставинами. Вказана постанова Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2016 року ніким не оскаржувалась та набрала законної сили і є преюдиціальною при вирішенні даної цивільної справи (а.с.13-14 т. 1). Як встановлено апеляційним судом, після скоєної 16 травня 2015 р. дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], останній до адміністративнї відповідальності не притягувався і протокол про порушення Правил дорожнього руху стосовно [PERSON] не складався. Як встановлено апеляційним судом і не заперечувалось учасниками судового розгляду, ТОВ «Сингента» для виконання службових обов»язків закріпило за [PERSON], який обіймає посаду регіонального технічного експерта, автомобіль [NUMBER] у зв»язку з виробничою необхідністю та зважаючи на специфіку виконуваної [PERSON] роботи (а.с.199-201). Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував. Перевіряючи доводи скарг, апеляційним судом з матеріалів справи № 3/730/89/2016 про адміністративне правопорушення встановлено, що, будучи допитаним у якості свідка 16.06.2015 р. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120152701300000321 від 16 травня 2015 року, [PERSON] повідомив, що місцем його роботи є ТОВ «Сингента», де він обіймає посаду регіонального технічного експерта. Що 16.05.2015 р. він направлявся з міста Києва у відрядження до міста Ніжина Чернігівської області на автомобілі [NUMBER], який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 116781 ТОВ «Сингента». Цей протоколу допиту свідка є процесуальним документом, з якого убачається, що [PERSON], як свідку, були розяснені його права і обовязки, передбачені приписами Кримінально-процесуального кодексу України, розяснено зміст статті 63 Конституції України; із змістом протоколу допиту [PERSON] ознайомлений і протокол допиту [PERSON] підписаний без жодних застережень та зауважень (а.с.238-240). З огляду на те, що [PERSON] був попереджений про кримінальну відповідальність по ст.ст. 384, 385 КК України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вищевказаний протокол допиту [PERSON] в якості свідка від 16.06.2015 р. визнає належним і допустимим доказом у даній цивільній справі як такий, що достовірно підтверджує ту обставину, що 16.05.2015 р. близько 14 год.45 хв. [PERSON], керуючи службовим автомобілем [NUMBER], на перехресті автодороги Київ-Кіпті-Глухів скоїв дорожньо-транспорту пригоду під час виконання ним своїх трудових обов»язків, перебуваючи у трудових правовідносинах із ТОВ «Сингента». Перевіряючи аргументи скарг, апеляційним судом встановлено, що у суді першої інстанції [PERSON] в якості свідка пояснень не давав і клопотання про допит його як свідка перед судом першої інстанції не ставилось і представником [PERSON] не було заявлено у апеляційному суді. За таких обставин, пояснення [PERSON] у суді першої інстанції про те, що він 16.05.2015 р. користувався службовим автомобілем у власних інтересах та не під час виконання службових обовязків, апеляційний суд, зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, та, виходячи з приписів ст.ст.57-59 ЦПК України, не може визнати безспірними і безсумнівними доказами, які б спростували показання [PERSON], які зафіксовані у вищевказаному належному і достовірному письмовому доказі протоколі допиту [PERSON] у якості свідка. Окрім того, дослідивши та проаналізувавши сукупність обставин та наявних у справі доказів, апеляційним судом встановлено і не заперечувалось у суді сторонами, що після скоєної [PERSON] 16.05.2015 р. дорожньо-транспортної пригоди, роботодавцем не проводилось ніякого службового розслідування на предмет самочинного, без відома та згоди роботодавця, використання [PERSON] службового автомобіля [NUMBER] 16.05.2015 р. у його, [PERSON], власних цілях та у неробочий час. Разом з тим, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б свідчили про притягнення роботодавцем [PERSON] до відповідальності за самочинне використання у неробочий час службового автомобіля без відома, без згоди та без дозволу ТОВ «Сингента». Також не доведено, що [PERSON] надавав роботодавцеві письмові пояснення з приводу дорожньо-транспортної пригоди та використання службового автомобіля у неробочий час у власних цілях. Таке ставлення роботодавця до скоєної на службовому автомобілі дорожньо-транспортної пригоди, на переконання апеляційного суду, не може не викликати сумніви у аргументах роботодавця про використання автомобіля не для виробничих цілей. Одночасно, зважаючи на специфіку діяльності ТОВ «Сингента», останнім не доведено, що [PERSON], обіймаючи посаду регіонального технічного експерта, ніколи і ні за яких обставин не працював у вихідні дні і не доведено, що для виконання покладених обовязків [PERSON] ніколи не мав необхідності працювати поза робочим графіком. Перевіряючи доводи скарги, в судовому засіданні апеляційного суду досліджені Правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Сингента» та табель обліку використання робочого часу. Твердження апелянтів про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась в поза робочий час не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як такі, що спростовуються протоколом допиту свідка [PERSON] від 16 червня 2015 року. Зазначений протокол в установленому законом порядку оскаржений не був і є чинним. З огляду на обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що самі по собі як такі Правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Сингента», затверджені 02 січня 2008 р. генеральним директором ТОВ «Сингента» [PERSON] (а.с.193-198), не можуть достовірно спростувати показання [PERSON], які він надав під присягою в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні про те, що він, [PERSON], 16.05.2015 р. виконував трудові обов»язкі. Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовувані. Відтак, ТОВ «Сингента» не доведено у суді першої інстанції і не представлено доказів апеляційному суду на підтвердження тих обставин, що у день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] автомобілем [NUMBER] заволодів неправомірно та використував транспортний засіб без правових підстав, а отже безсумнівно і безспірно не доведено, що 16.05.2015 р. [PERSON] не виконував і не міг виконувати покладених на нього трудових обов»язків. Виходячи із системного аналізу ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, та їх взаємозвязку, наявні підстави для висновку, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки, у даному випадку це ТОВ «Сингента». Така ж правова позиція щодо належного відповідача за шкоду, заподіяну особою, яка перебувала у трудових відносинах з власником джерела підвищеної небезпеки висловлена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-108 цс 13. Отже, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Сингента», та під час виконання ним своїх трудових обовязків, тому при вирішенні цієї справи до правовідносин між сторонами положення ст. 1172, ч.2ст. 1187, 1192 ЦК України судом першої інстанції застосовані правильно, а згідно до ст. 30 ЦПК України ТОВ «Сингента» є належним відповідачем у справі. Як встановлено судом, згідно звіту № 260 автотоварознавчого дослідження від 10 вересня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 16 травня 2015 року, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом на час проведення дослідження 10 вересня 2016 року, складає 59898.82 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок пошкодження у ДТП 16 травня 2015 року, прийнята рівною його ринковій вартості з урахуванням технічного стану та строку експлуатації на момент перед ДТП, та станом цін на час проведення дослідження 10 вересня 2016 року, складає 54323.00 гривень. (а.с. 15-41, Т. 1). На спростування зазначених обставин ТОВ «Сингента» в апеляційному суді належних і допустимих документальних доказів не надано і висновки автотоварознавчого дослідження не спростовані. Як убачається з матеріалів справи і не заперечувалось сторонами, цивільно - правова відповідальність ТОВ «Сингента» застрахована у ПАТ «АСК ІНГО Україна». Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Із страхового акту № 139469 від 20 квітня 2016 року ПАТ «АСК ІНГО Україна» убачається, що страхова сума становить 150000 грн. Франшиза 0,0. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена страховиком сума збитків, спричинених [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 39127,00 грн., з якої [PERSON] сплачено страхове відшкодування у розмірі 21269,98 грн., без урахування ринкової вартості пошкодженого автомобіля, яка на дату оцінки становить 17857,02 грн. (а.с.126, 136-138). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно страхового акту № 147768 від 17 січня 2017 року ПАТ «АСК ІНГО Україна» виплачено [PERSON] 10198.97 гривень страхового відшкодування спричиненої шкоди життю та здоров»ю, із яких: 338.73 грн. - моральної шкоди (5% за шкоду, завдану здоровю); 3085.00 грн. - за тимчасову непрацездатність; 6774.64 грн. - для відшкодування коштів, витрачених на придбання медикаментів, засобів медичного призначення і медичних послуг (а.с. 139, 159- 164). Зазначені обставини справи судом першої інстанції встановлені правильно і доказів на їх спростування апеляційному суду не надано. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції обґрунтованого виходив з того, що внаслідок пошкодження автомобіля розмір спричиненої матеріальної шкоди позивачеві становить 59898,82 грн. З цієї суми страховою компанію позивачеві [PERSON] відшкодовано 21269 грн. 98 коп., тому з ТОВ «Сингента» підлягає стягненню 38628,8грн. страхового відшкодування матеріальної шкоди (58898,82 грн. - 21269,98 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Отже, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачеві було завдано шкоди у вигляді механічного пошкодження автомобіля та його здоров»я, сталася з вини [PERSON]., який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сингента» та яке повинне відшкодувати шкоду, завдану його працівником. Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком оскаржуваного рішення в частині стягнення на користь [PERSON] витрат на придбання ліків в розмірі 7230 грн. 27 коп., оскільки надані позивачем копії фіскальних чеків на придбання ліків не підтверджують того, що саме ці ліки були йому призначені для лікування наслідків саме дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі документальні докази призначення конкретних ліків [PERSON], а в наданих чеках загалом містяться загальні назви ліків. Зазначені обставини судом першої інстанції були досліджені неповністю, що призвело до помилкового стягнення з ТОВ «Сингента» не підтверджених витрат на придбання ліків на суму 7230 грн. 27 коп. Відтак, у цій частині рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та відмовити позивачеві у задоволенні цих вимог на підставі ч.ч.1,2, ст. 309 ЦПК України. Доводи скарг про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не спричинено ніякої моральної шкоди, апеляційний суд вважає юридично неспроможними, з огляду на таке. Як встановлено апеляційним судом, у справі наявні документальні докази, які достовірно підтверджують факт дорожньо - транспортної пригоди внаслідок якої належний позивачеві автомобіль отримав значні пошкодження та позивач позбавлений на довгий час можливості користуватись автомобілем, що не може не призвести до незручностей та негативної зміни звичного способу життя. Твердження ТОВ «Сингента» про можливу наявність у позивача інших автомобілів є лише припущеннями, які апелянтом документально не підтверджені, а клопотання про витребування належних доказів відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції не заявлялось. Сам позивач отримав ушкодження здоров»я. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що враховує обсяг та тривалість моральних страждань позивача, повязаних з пошкодженням його майна, ушкодженням здоров»я, погіршенням психологічного стану та необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя та визнав обґрунтованим розмір відшкодування у сумі 27000 грн. Апеляційний суд погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, оскільки такий розмір відшкодування є виваженим та відповідає вимогам розумності і справедливості згідно до приписів ст. 23 ЦК України. У цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Outcome: partial