Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

у грудні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати відповідача таким, що втратив парво користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач є власником 1/6 частини спірного житлового приміщення, окрім неї співвласниками також є треті особи, тому 25.09.2001 позивач як співвласник квартири надала свою згоду на реєстрацію та проживання на той час свого чоловіка відповідача по справі, після чого 22.05.2019 рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в якому також було зазначено, що відповідач протягом тривалого останнього року проживає окремо, тобто не за адресою реєстрації, про також складено відповідні акти, внаслідок чого відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере. Особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться та не користується, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили та не чинять. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 33). Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 26.02.2020 від представника позивача надійшла заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 85). Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, подали до суду пояснення в яких зазначили, що відповідач встратив право користування житловим приміщенням у зв`язку із тривалою понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, внаслідок чого позовні вимоги визнають та просять задовольнити (а.с. 42-83). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, шляхом оголошення на сайт Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 37, 38). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1995 виданого Колективним підприємством «Київтрактордеталь» квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] 1/6 ч. та членм його сім`ї [PERSON] 1/6 ч., [PERSON] 1/6 ч., [PERSON] 1/6 ч., [PERSON] 1/6 ч. та [PERSON] 1/6 ч. (а.с. 12). 10.10.1997 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] на підставі чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 13). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2019 вказаний шлюб укладений 10.10.1997 розірвано (а.с. 14, 15). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Київ за адресою: [ADDRESS] зареєстровано шість осіб (а.с. 16). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.09.2001 (а.с. 29). Згідно оригіналу заяви, яка посвідчена ПН КМНО Гембарською С.І. від 10.12.2019 та зареєстрована в реєстрі №1089, 1090, 1091, 1092 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] підтвердили, що [PERSON] більше року не з`являється та не проживає за вищезазначеною адресою (а.с. 88). Як вбачається із оригіналів актів складених ЖЕД №3 КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва» від 03.09.2019 та 13.11.2019 сусідами, які проживають у будинку [ADDRESS] підтверджено факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 86, 87). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є правовою підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved