Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на: 25/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 86%), площею 80,55 кв. м., а саме: підвал 1/2 частина приміщення № 1, площею 26,65 кв. м., перший поверх площею 53, 9 кв.м. - приміщення 1-3, площею 28,9 кв. м., приміщення № 1-4, площею 35.0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,02905 га, та частку земельної ділянки, площею 0,0093 га за тією ж адресою. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 26.06.2003 її мати [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала незавершений будівництвом житловий будинок (готовність 86%) за адресою: [ADDRESS] . 30.05.2007 [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1349 га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2009 [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Баландіним В.В. за № 1406 було подаровано незавершений будівництвом житловий будинок (готовність 86%) доньці [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим державним нотаріусом Києво-Святошинського районної державної нотаріальної контори Київської області Яхно М.Є. було посвідчено, що спадкоємцями є [PERSON] (чоловік). [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (мати). 10.08.2016 [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті доньки [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті позивач звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на 25/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 86%), площею 80,55 кв. м., а саме: підвал 1/2 частина приміщення № 1, площею 26,65 кв. м., перший поверх площею 53, 9 кв.м. - приміщення 1-3, площею 28,9 кв. м., приміщення № 1-4, площею 35.0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,02905 га, та частку земельної ділянки, площею 0,0093 га за тією ж адресою. 18.09.2019 приватним нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка мотивована тим, що при підготовці документів до видачі свідоцтва про право власності на спадщину було з`ясовано, що право власності на майно не зареєстроване власником (спадкодавцем) згідно зі ст. 182 ЦК України. Так як [PERSON] не зареєструвала право власності на відповідні частки нерухомого майна, а також не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме - не відомо розмір часток нерухомого майна, належного спадкодавцю, нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства не вбачається за можливе. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 25.08.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.04.2018 у справі № 369/6871/16-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 15.08.2018, за [PERSON] , [INFO] , було визнано на 25/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 86%), площею 80,55 кв. м., а саме: підвал 1/2 частина приміщення № 1, площею 26,65 кв. м., перший поверх площею 53, 9 кв.м. - приміщення 1-3, площею 28,9 кв. м., приміщення № 1-4, площею 35.0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,02905 га за тією ж адресою. Також вказаним рішенням суду було залишено в спільному володінні, в тому числі й [PERSON] для обслуговування належних частин будинку ділянку площею 0,0093га, визначено у системі координат СК-63 точки поворотів межі поділу земельної ділянки площею 0,02905га, довжиною 49,29 м для [PERSON] - №№ Координати Довжина ліній, м X У 1 5573840.93 3358828.25 12,32 2 5573831.23 3358835.84 5,96 3 5573834.73 3358840.67 7,86 4 5573828.37 3358845.28 18,69 5 5573813.24 3358856.25 4,46 6 5573815.75 3358859.94 [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя померла склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу. Разом з тим, за життя [PERSON] не встигла завершити процедуру реєстрації виниклого у неї права власності на 25/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку, земельну ділянку площею 0,02905 га. Спадкоємцем після смерті [PERSON] стала її дочка - позивач, яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 51/2019, зокрема заявою [PERSON] , іншої доньки померлої, яка відмовилася від прийняття спадщини. 18.09.2019 приватним нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка мотивована тим, що при підготовці документів до видачі свідоцтва про право власності на спадщину було з`ясовано, що право власності на майно не зареєстроване власником (спадкодавцем) згідно зі ст. 182 ЦК України. Так як [PERSON] не зареєструвала право власності на відповідні частки нерухомого майна, а також не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме - невідомо розмір часток нерухомого майна, належного спадкодавцю, нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства не вбачається за можливе. Судом встановлено, що позивачка є дочкою померлої, що підтверджується копіями свідоцтва про народження від 16.12.1949 № [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу від 18.10.1972 серії [NUMBER] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так як позивач прийняла спадщину, то належне спадкодавцю майно належить їй з часу відкриття спадщини. Проте, оскільки померла [PERSON] не встигла за життя виникле в неї право на її майно зареєструвати, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Проте, ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, ВС у постанові від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц підкреслив, що відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, хоча мати після успадкування і не оформила документів на квартиру, і не зареєструвала своє право власності на частку квартири у встановленому порядку, права на цю частку переходять за заповітом матері на позивача. ВС роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відтак, за позивачем слід визнати в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] право власності на 25/100 часток незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,02905 га з наступними точками поворотів межі поділу в системі координат СК-63 №№ Координати Довжина ліній, м X У 1 5573840.93 3358828.25 12,32 2 5573831.23 3358835.84 5,96 3 5573834.73 3358840.67 7,86 4 5573828.37 3358845.28 18,69 5 5573813.24 3358856.25 4,46 6 5573815.75 3358859.94 Вказане є достатнім для захисту порушеного права позивача. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Водночас, позивач також просила визнати за нею право власності на частку земельної ділянки, площею 0,0093 га за тією ж адресою: [ADDRESS] . Проте, суду не було наданобудь-яких доказів на підтвердження походження такої земельної ділянки та набуття її спадкодавцем саме у власність. Крім того, позивач не визначила у своїх позовних вимогах конкретну частку вищевказаної земельної ділянки, на яку вона просить визнати право власності, з огляду на що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на частку земельної ділянки площею 0,0093 га за адресою: [ADDRESS] . При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного, з урахуванням правового висновку, викладеного ВС у постанові від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц,

Outcome: partial