Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], який в ході судового розгляду уточнила і просить суд: - стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики 5 600 гривень - основний борг, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 855 гривень 19 копійок, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 112 гривень; - стягнути з [PERSON] на її користь витрати на судовий збір у розмірі 243,60 гривень та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 500 гривень. В обґрунтуванні позову вказала, що у березні-квітні 2012 року між нею і [PERSON] за усною угодою було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від неї грошові кошти у сумі 18 000,00 гривень, які зобов'язався повернути на в строк один місяць на умовах, вказаних у договорі позики, тобто гроші повинні бути повернуті у травні 2012 року. Взяті на себе зобов'язання за договором позики [PERSON] у визначений строк не виконав. На її звернення до відповідача останній за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року повернув їй кошти в сумі 12 400 грн, але не повернув кошти в сумі 5 600 грн, у зв'язку із чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Внаслідок дій [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на квітень 2015 року становить 7 567 грн 19 коп (а.с. 2-4, 52-53). Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позов із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24, 25-26). Відповідач позов визнав частково у частині боргу за договором позики у розмірі 5 600 грн, підтвердив, що у період березня 2012 року - грудня 2012 року за усною угодою позики [PERSON] передала йому гроші у сумі 18 000 грн, без визначення терміну повернення грошей. Тому він поступово віддавав гроші [PERSON] та на період вересня 2014 року повернув їй 12 400 грн, та залишок боргу склав суму 5 600 грн, який він не мав змоги виплачувати. В решті вимог позову [PERSON] просить відмовити як безпідставні. Зі згоди позивачки, виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача. Вислухавши позивачку та її представника, перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надано документ, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Судом установлено і не оспарюється сторонами, що у березні-квітні 2012 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 18 000 гривень, а [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) за користування коштами у визначений строк - один місяць. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачка надала суду висновок Ізюмського МВ ГУИВС України в Харківській області від 14.08.2014 року, як документ, який посвідчує передання [PERSON] позикодавцем [PERSON] визначеної грошової суми та часткового повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На звернення [PERSON] до відповідача виконати умови правочину і повернути залишок суми позики, [PERSON] у добровільному порядку відмовляється. У зв'язку з неналежним виконанням умов грошового зобов'язання позичальник [PERSON] допустив заборгованість за позикою. Як вбачається з позовної заяви з уточненнями, предметом позову є також відповідальність за порушення виконання договору позики стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 855 грн 19 коп та 3% річних від простроченої суми в розмірі 112 грн 00 коп - на підставі ст. 625 ЦК України (а.с. 2-4, 12, 52-53). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 18 000,00 гривень у визначений строк, але своїх зобов'язань позичальника повністю не виконав. Внаслідок дій [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на вересень 2014 року становить 7 567 грн 19 коп, а саме: в сумі 5 600 грн - основний борг, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 855 грн 19 коп, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 112 грн. За таких установлених судом обставинах по суд задовольняє уточненні позовні вимоги в повному обсязі. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, судові витрати, які документально підтверджуються на судовий збір в сумі 243 грн 60 коп та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 500 грн 00 коп, суд стягує з відповідача на користь позивачки (а.с. 1, 13, 45-46, 54).

Outcome: approved