Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. На обгрунтування вимоги послався на те, що 17.08.1981 року прийнятий учнем гірничого робітника підземного. 09.08.1981 року присвоєно професію гірника підземного II розряду. 17.10.1981 року переведений гірничим робітником підземним II розряду. 01.12.1982 року переведений гірничим робітником очисного забою підземним V розряду. 05.05.1997 року переведений гірничим робітником очисного вибою підземним V розряду. 27.08.1999 року переведений гірником очисного забою. 25.07.2004 року звільнений з роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. 30.07.2002 року ДВАТ шахта «Зарічна» складено акт № 32 про нещасний випадок на виробництві. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. 30.07.2002 року ДВАТ шахта «Зарічна» складено акт № 32 про нещасний випадок на виробництві. Згідно з довідкою МСЕК № 185 від 20.09.2013 року позивач був вперше оглянутий обласною МСЕК № 3: акт № 1219 від 16.09.2004 року встановлено III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 18.08.2005 року; акт № 751 від 18.08.2005 року встановлено III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 16.08.2007 року; акт № 1039 від 23.08.2007 року встановлено III група профзахворювання 55% на безтерміново. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що працювати не може, мав дві операції, профзахворювання про силікозу, радикуліту. З умовами праці на шахті був ознайомлений. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, подала заперечення на нього, у якому зазначено, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Вважає. що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 17.08.1981 року прийнятий учнем гірничого робітника підземного. 09.08.1981 року присвоєно професію гірника підземного II розряду. 17.10.1981 року переведений гірничим робітником підземним II розряду. 01.12.1982 року переведений гірничим робітником очисного забою підземним V розряду. 05.05.1997 року переведений гірничим робітником очисного вибою підземним V розряду. 27.08.1999 року переведений гірником очисного забою. 25.07.2004 року звільнений з роботи згідно п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. 27.07.2002 року із позивачем стався нещасний випадок, згідно з яким останній внаслідок обрушення породи отримав забій задньої стінки грудної клітки зліва, що підтверджується копією акту про нещасний випадок на виробництві № 32. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Згідно з повідомленням МСЕК № 185 від 20.09.2013 року [PERSON] був вперше оглянутий обласною МСЕК № 3: акт № 1219 від 16.09.2004 року встановлено III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 18.08.2005 року; акт № 751 від 18.08.2005 року встановлено III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 16.08.2007 року; акт № 1039 від 23.08.2007 року встановлено III група профзахворювання 55% на безтерміново. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання та трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок професійного захворювання, що при первинному огляді становив 45%, а у подальшому - досяг 55 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 9000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial