Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 24449,52 грн., завданої в результаті ДТП 28.12.2011 року. Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні витрати в розмірі 2510,8 грн. (витрати на лікування), а в задоволенні решти вимог відмовив. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити рішення про відмову в задоволення позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що поза увагою суду залишилось рішення Козелецького районного суду від 30.05.2013 року, змінене рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2013 року, яким такі позовні вимоги вже вирішувались, та факт повного виконання вказаних рішень [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Козелецького районного суду від 30.11.2012 року [PERSON] визнаний винним у тому, що 28.12.2011 року об 11 год., керуючи власним автомобілем ВАЗ 2108, порушив ППР України, в результаті чого сталось зіткнення з велосипедом під керуванням [PERSON], яка отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; комплексного перелому тіла Л І (перелом поперекового хребця), синця та садна на правій сідниці. Рішенням Козелецького районного суду від 30.05.2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2013 року, позов [PERSON] до [PERSON], ПАТ «СТ «Гарантія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Судом було стягнуто з ПАТ «СТ «Гарантія» на користь [PERSON] 2408,02 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 450 грн. на повернення судових витрат, і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 800 грн. вартості велосипеда, 223,70 грн. додаткових матеріальних витрат, 9000 грн. на відшкодування моральної шкоди і 450 грн. на повернення судових витрат. З 03.07.2014 року [PERSON] визнана інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.19) і станом на листопад 2014 року перебуває на обліку у лікаря-травматолога за наслідками отриманої травми 28.12.2011 року в ДТП (а.с.8). 25.06.2014 року отримала рекомендації ортопеда щодо лікування травми від ДТП 28.12.2011 року (а.с.23) та з 17.11.2014 року по 16.12.2014 року [PERSON] проходила курс амбулаторного лікування в Козелецькій ЦРЛ за наслідками травми в ДТП 28.12.2011 року (а.с. 5-7). [PERSON] вказує на те, що за станом здоров'я їй потрібно постійно лікуватися, а тому просила стягнути з відповідача 3480,52 грн. витрат на лікування, 650 грн. на МРТ, 9600 грн. на санаторно-курортне лікування, 5000 грн. на посилене харчування, 3219 грн. витрат на необхідний догляд за нею у січні-березні 2012 року і 2500 грн. на повернення витрат на правову допомогу по кримінальній справі. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підлягають відшкодуванню винною особою понесені позивачкою і документально підтверджені витрати на лікування, що пов'язане з ДТП 28.12.2011 року. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується. В частині задоволених вимог апеляційний суд вважає, що висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Дійсно, як зазначено в рішенні суду, відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Проте, згідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Рішенням Козелецького районного суду від 30.05.2013 року, яке змінене рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2013 року, встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6701043 була застрахована у ПАТ «Страхове товариство «Гарантія». Із зазначених вище рішень судів убачається, що на ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» суд поклав відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої життю та здоров'ю потерпілій [PERSON] у ДТП 28.11.2011 року і сума такого відшкодування становить 2208,02 грн. ( за лікування). За умовами договору страхування № АА/6701043 та в силу ст.ст.9, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого становить 100000 грн. Таким чином, виплати страхової компанії за рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19.07.2013 року становлять лише частку від встановленого ліміту відповідальності. Позовні вимоги [PERSON] в частині витрат на лікування заявлені в сумі 3480,52 грн., тобто в сумі, що не перевищує ліміт відповідальності за шкоду життю і здоров'ю, навіть з урахуванням вже проведених виплат. Зважаючи на наведене, [PERSON] за вказаними вимогами про відшкодування витрат на лікування за страховим випадком, що стався 28.12.2011 року, не є належним відповідачем. В рішенні суду першої інстанції зазначено, що позивачка відмовилась від залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «СТ «Гарантія». Однак, незважаючи на неналежність відповідача, суд безпідставно задовольнив вимоги в частині відшкодування шкоди на лікування. Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. [PERSON] рішення суду в частині відмови їй в задоволенні вимог не оскаржує, а тому суд розглядає справу лише в межах доводів апеляційної скарги [PERSON] За таких обставин, рішення суду в частині задоволених вимог про відшкодування витрат на лікування підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову як заявленого до неналежного відповідача. У зв'язку з тим, що обидві сторони є інвалідами ІІ групи, то відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати покладаються на державу.

Outcome: partial