Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.10.2018 року ним укладено з [PERSON] договір довічного утримання. Відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувалася довічно утримувати його, забезпечувати харчуванням, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою, зберігати квартиру у його користуванні довічно. Вартість його матеріального забезпечення узгоджена ними у розмірі 1 000 грн. щомісячно. Оскільки [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань за цим договором, [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання, укладеного 05.10.2018 року між ним та [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвою О.В. У поданому відзиві на позовну заяву, [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, зазначивши, що виконує укладені з позивачем умови договору. У запереченнях на відзив на позовну заяву [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки твердження [PERSON] про здійснення його утримання є голослівними. У судовому засіданні [PERSON] та його представник просили позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] просила у задоволені позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників по справі, показання свідків, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 05.10.2018 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєвою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 7-330 (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1 Договору [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язувалася довічно доглядати та надавати матеріальне забезпечення [PERSON] . Згідно п.п. 6, 7 Договору набувач зобов`язується повністю утримувати відчужувача, забезпечувати його харчуванням, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою та зберігати в його безоплатному користуванні вказану квартиру довічно; вартість матеріального забезпечення сторонами визначена в сумі 1 000 грн. на місяць. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 3). Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Враховуючи, що під час судового розгляду на підставі досліджених письмових доказів, показань свідків [PERSON] і [PERSON] , які в цілому узгоджуються між собою та сумніву у правдивості яких суд не має, установлено, що [PERSON] зобов`язання за укладеним з [PERSON] договором довічного утримання в частині надання щомісячного забезпечення, вартість якого узгоджена сторонами у розмірі 1 000 грн., не виконує, відповідачкою у порушення вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України указані обставини не спростовані, а тому суд дійшов до висновку про задоволення позову та розірвання спірного договору довічного утримання. При цьому, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки остання є донькою відповідачки та надані нею покази не узгоджуються з дослідженими під час розгляду справи письмовими матеріалами справи. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved