Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору оренди кімнати від 28.10.2015 року, посилаючись на те, що позивач та відповідач [PERSON] з 04.10.1997 року по 15.11.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано, зокрема, трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначала, що частки у цій квартирі в натурі не виділялися, порядок користування сторонами не визначався, і квартира до цього часу знаходиться у спільній сумісній власності. Проте, відповідач [PERSON], скориставшись тимчасовою відсутністю у квартирі позивача та її дітей, без їх на те згоди здав відповідачу [PERSON] в оренду кімнату, площею 17 кв.м., тобто, уклав правочин щодо розпорядження спільним майном, не маючи для цього необхідних повноважень. Посилаючись на ст. 369 ЦК, просила визнати договір оренди, укладений між відповідачами 28.10.2015 року, недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, посилаючись на те, що на момент укладення договору оренди вважав себе єдиним власником квартири, і мав право розпоряджатися своїм майном, а тому і здав в оренду кімнату, якою до цього сам користувався. Орендну плату в розмірі 1200 грн. отримував на свою банківську картку. Зазначив, що і він і позивач зверталися до [PERSON] з пропозицією розірвати договір, звільнити кімнату і компенсувати їй різницю в платі за житло, але остання відмовилася. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами, вимоги позивача підтримали в повному обсязі. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень представника позивача та відповідача [PERSON], суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1997 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2015 року розірвано (а. с. 4). За час шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я [PERSON] (а.с. 6). Крім відповідача [PERSON], в даній квартирі зареєстровані та проживають: позивач та їх діти: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). 28 жовтня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди кімнати, площею 17 кв.м. в трикімнатній квартирі [ADDRESS] строком з 28.10.2015 року по 28.05.2016 року (а.с. 7-8). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що відповідач [PERSON], скориставшись її тимчасовою відсутністю у квартирі, уклав оспорюваний правочин без її згоди та одноособово розпорядився майном, що також належить позивачу на праві спільної сумісної власності. З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2015 року, яке на даний час не набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя позивачу та відповідачу [PERSON] виділено у власність по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Згідно ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Судом встановлено, що на час розгляду даної справи частки у цій квартирі в натурі не виділені, порядок користування сторонами не визначався, квартира до цього часу перебуває у режимі спільній сумісній власності, судовий розгляд питання щодо її поділу, як спільного сумісного майна, не завершений. Отже, враховуючи, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, тому розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірний договір оренди кімнати укладений в порушення вимог ст. 68 СК України та ст. 369 ЦК України, оскільки вчинений без згоди позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання його недійсним підлягають задоволенню.

Outcome: approved