Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У грудні 2020 року позивачі звернулись до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 09.11.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі просили видати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину (по 1/4 частині кожному) будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, позивачі отримали від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих причин, що відповідач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був зареєстрованим разом із спадкодавцем на час смерті. Зазначили, що усі комунальні послуги у спірному будинку сплачувала позивачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 2007 року не з`являвся у спірному домоволодінні, а, починаючи з 2012 року його місцезнаходження взагалі невідоме. Не погоджуючись із фактом прийняття [PERSON] спадщини позивачі наголошують на тому, що реєстрація відповідача разом із спадкодавцем не є свідченням прийняття спадщини, оскільки останній з 2007 року не проживає за вказаною адресою та його місце перебування не відоме, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Посилаючись на положення ЦК України, вказують про те, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та протягом достатньо тривалого часу, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. На підставі цього, повивачі просили встановити факт не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини; визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також зобов`язати Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, але за участю їх представника адвоката Кабанова Д.І. Представник позивачів адвокат Кабанов Д.І. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням, розміщення оголошення на сайті, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов або письмових пояснень по справі не надіслав. Третя особа - Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Ухвалою суду від 16.09.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується наявним у справі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 травня 1988 року, актовий запис №14. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується наявним у справі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 грудня 1990 року, актовий запис №1240. На підставі договору дарування від 16 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №3132, [PERSON] та [PERSON] є власниками жилого будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25 вересня 2017 року спеціалізованим відділом реєстрації актів громадянського стану о смерті по місту Новосибірську відділу по справам РАЦС Новосибірської області, актовий запис №14627. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. була заведена спадкова справа №103/2020 за заявою позивачки [PERSON] , яка 09 листопада 2020 року звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини. Згідно з постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. від 11.11.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] дійсно вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. від 06.04.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] дійсно вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Згідно відомостей Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 08.10.2018 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї №699 або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, складеної 17 листопада 2020 року головою КСН «сел. Каменськ», [PERSON] , [INFO] , проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується актом №698 про фактичне проживання від 17 листопада 2020 року. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , остання зазначила, що в період з 26.08.2006 року по 27.02.2013 року перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] , від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . Через постійні сварки із батьками, [PERSON] за місцем реєстрації не з`являвся. Їй відомо, що на початку 2013 року, після розірвання шлюбу, відповідач мешкав на орендованій квартирі у м. Маріуполі, а наприкінці 2014 року виїхав до Російської Федерації, на теперішній час його місце перебування невідоме, він перестав сплачувати аліменти, утворився борг, у зв`язку із чим у 2016 році був оголошений у розшук. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , остання зазначила що з 1998 року мешкає в [ADDRESS] . Їй відомо, що в будинку [ADDRESS] мешкають сусіди: [PERSON] із сином [PERSON] , досить часто мешкає донька [PERSON] , раніше мешкав [PERSON] , який помер. Вона знайома з відповідачем [PERSON] , який до 2006 року мешкав разом із батьками за місцем реєстрації. Потім він одружився та перестав відвідувати батьків. В останнє бачила відповідача приблизно на початку 2012 року. Позивачка розповідала, що [PERSON] розлучився та у 2014 році переїхав до Російської Федерації на постійне проживання.\~ Згідно інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в базі даних не виявлено відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим [PERSON] , [INFO] , у період з 24.05.2016 року по 31.12.2020 року. Зазначено, що інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років.\~ Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; а місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Також відповідно до частини 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Аналіз наведених норм права дозволяє зробити суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Дослідженими судом доказами, показами свідків підтверджено факт постійного не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , станом на 23 вересня 2017 року - день смерті спадкодавця [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Згідно зі ст. 1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1ст.1270). У пункті 19 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до встановлених судом обставин, та зазначених положень законодавства суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення факту не проживання відповідачем постійно на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем та не прийняття ним спадщини, оскільки [PERSON] попри наявність реєстрації за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживав в даному будинку на день відкриття спадщини та його місце проживання невідоме. Отже, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після цього відповідач разом зі спадкодавцем постійно не проживав та не подавав нотаріусу заяву про прийняття його спадщини, що надає підстави стверджувати, що відповідач не проживав постійно зі спадкодавцем на день його смерті (час відкриття спадщини) та відповідно не може вважатися таким, що прийняв його спадщину. Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] , то суд зазначає наступне. Як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини). Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно\~ Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріусу, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови. Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено, в даному випадку слід ухвалити рішення яким зобов`язати приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пахниць Н.В. вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] та щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] по спадковій справі № 103/2020 на 1/4 частину будинку [ADDRESS] . Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 19.03.2018 по справі №754/16825/15-ц. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивачі були звільнені від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial