Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~У грудні 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину спільного майна подружжя. Свій позов обґрунтовувала тим, що згідно договору купівлі продажу, укладеного 01 квітня 2008 року, засвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5032, їм з відповідачем належить на праві власності квартира № 102 в будинку № 5 по Кварталу № 297 в м. Кременчуці. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, просила визнати за нею право власності на ? частину квартири № 102 в будинку № 5 по Кварталу № 297 в м. Кременчуці. \~ \~ \~ \~У червні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив припинити право спільної сумісної власності на квартиру №102 в будинку №5 по Кварталу №297 в м. Кременчуці, визнати за ним право власності на 6/7 частин квартири № 102 в будинку № 5 по Кварталу № 297 в м. Кременчуці загальною вартістю 431848 грн. без проведення реального виділу частки, визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частину квартири № 102 в будинку № 5 по Кварталу № 297 в м. Кременчуці загальною вартістю 71975 грн. без проведення реального виділу частки, стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що під час шлюбу з [PERSON] було придбано квартиру № 102 в будинку № 5 по Кварталу № 297 в м. Кременчуці переважно за рахунок коштів, наданих йому ВАТ (нині ПАТ) «Укртранснафта» на підставі договору безвідсоткової позики. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за договором позики, 24 червня 2007 року між [PERSON] та ВАТ (нині ПАТ) «Укртранснафта» було укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира. Після припинення шлюбних відносин, що мало місце у січні 2012 року, самостійно продовжує виплачувати кошти у повернення позики. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13 червня 2016 року вказані позови були обєднані в одне провадження. \~ \~ \~ \~Справа розглядалася судами неодноразово. На виконання ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року, ухвалою суду від 14.04.2017 року (а.с. 147, т. 2) до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ПАТ «Укртранснафта». Представник [PERSON] адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити, з позовом [PERSON] погодився частково, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана сторонами у справі під час шлюбу за спільні кошти і частки сторін у праві власності є рівними. [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] погодилися частково, позов [PERSON] підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві. Представник третьої особи ПАТ «Укртранснафта» [PERSON] в цілому покладався на розсуд суду. Пояснив, що [PERSON] працює у підприємстві, сплачує кредит, а квартира перебуває в іпотеці. Треті особи приватні нотаріуси Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2003 року до 12 листопада 2013 року. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені в січні 2012 року, що встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 жовтня 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 29 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ (на даний час ПАТ) «Укртранснафта» було укладено договір № 3062-8/034-00 про безвідсоткову позику, за яким позикодавець надав позичальнику у позику 250 тисяч гривень з метою покращення житлових умов сімї позичальника. Кошти за позикою в повному обсязі були перераховані 12 лютого 2008 року на рахунок позичальника, який був відкритий на його імя в АКБ «Індустріалбанк». Той факт, що між [PERSON] та ВАТ «Укртранснафта» було укладено договір про безвідсоткову позику та кошти на виконання цього договору були перераховані на його рахунок, не було спростовано [PERSON] та її представником. Натомість, представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтвердив факт одержання грошових коштів у позику з метою поліпшення житлових умов сімї. 01 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5932, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] вказану квартиру. Право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності 09 квітня 2008 року згідно рішення реєстратора КП «Кременчуцьке МБТІ» за цією ж датою, номер запису:56 в книзі:5. 24 червня 2008 року між ВАТ «Укртранснафта» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON], як іпотекодавець, передав в іпотеку ВАТ «Укртранснафта», як іпотекодержателю, спірну квартиру у забезпечення виконання зобовязань за договором безвідсоткової позики №3062-8034-00 від 29 грудня 2007 року (т.1, а.с. 56-57). При укладенні договору купівлі продажу квартири, в період 01 та 02 квітня 2008 року [PERSON] з особового рахунку, відкритого на його імя для зарахування коштів, наданих у позику, було знято кошти на загальну суму 234748,55 грн., які були використані при розрахунках за придбання квартири та у сплату нотаріальних та інших послуг, пов»язаних з придбанням квартири. Згідно договору купівлі продажу квартири ціна (вартість) квартири була визначена між сторонами договору у розмірі 251369 грн. Різниця вартості квартири, а саме кошти в сумі 16620,45 грн. (251369 234728,55) була сплачена за рахунок коштів [PERSON], чого не заперечував [PERSON], оскільки сторони у справі підтвердили факт використання частини особистих коштів [PERSON], які були покладені у сумі 25 тисяч гривень на депозитний рахунок [PERSON] з метою відкриття особового рахунку на його імя для одержання позики. Факт наявності у [PERSON] особистих грошових коштів на суму 10 тисяч доларів США, з яких половина, а саме 25 тисяч гривень, була використана для придбання спірної квартири, не заперечувався та не спростовувався [PERSON] За період перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі, їх фактичного спільного проживання та ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, з березня 2008 року, коли було фактично розпочато виплату коштів у повернення отриманої позики, до січня 2012 року включно, тобто до моменту, коли сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, [PERSON] сплатив у повернення позики кошти в сумі 38124,56 грн. (т.1 а.с. 170). Між сторонами не укладалися будь які договори щодо визначення розмірів ідеальних часток у спірній квартирі, визначення розмірів коштів у повернення позики з відходом від правил рівності часток. Отже, сторони у справі, як подружжя, мали рівні права та мали нести рівні обовязки щодо спірного майна у проміжок часу з березня 2008 року, тобто з моменту виникнення обовязку з повернення позики, та до січня 2012 року, тобто до фактичного припинення сторонами шлюбно сімейних відносин. Виходячи з цього судом встановлено, що позивач відповідач [PERSON] на придбання спірної квартири фактично внесла особисті кошти в сумі 35682,73 грн. (16620,45+38124,56 : 2). Доводи [PERSON] щодо встановлення факту придбання спірної квартири за спільні кошти і про тре, що такий факт встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням не заслуговують на увагу. В зазначеному судовому рішенні мається лише посилання на те, що спірна квартира (квартира [ADDRESS]), належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, але жодних висновків щодо походження коштів і т.п., за які набувалося майно подружжя, зазначене судове рішення не містить. [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту внесення подружжям спільних коштів, окрім тих що були отримані в якості безвідсоткової позики, на оплату ними вартості спірної квартири. Посилання представника [PERSON] на той факт, що в договорі купівлі продажу квартири від 01 квітня 2008 року вказано що кошти були сплачені продавцеві до підписання договору в повному обсязі, що є доказом придбання квартири за спільні кошти, суд оцінює критично. Дійсно, в договорі купівлі продажу квартири зазначено про те, що кошти покупцем продавцеві сплачені в повному обсязі до підписання договору. Натомість, [PERSON] суду пояснив про те, що в банківській установі на день укладення договору купівлі продажу не змогли видати всю суму готівки, кошти по договору сплачувалися в період 1 та 2 квітня 2008 року. Такі пояснення повністю узгоджуються з даними виписки по особовому рахунку [PERSON], відкритого в АКБ «Індустріалбанк», на якому знаходилися кошти надані у позику, та з якої вбачається, що [PERSON] 01 та 02 квітня 2008 року одержав кошти в загальній сумі 234747,55 грн. (т.1. а.с. 159 164). Таким чином суд не вбачає значного інтервалу в часі між укладенням договору купівлі продажу квартири та фактичним одержанням коштів, сума яких відповідає вартості придбаного майна. Також суд критично оцінює пояснення представника [PERSON] щодо того, що отримані [PERSON] кошти в сумі 234747,55 грн. були витрачені на проведення ремонту спірної квартири та придбання побутової техніки. Належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду надано не було. Відповідно до положень ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловіку зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року надані такі розяснення: - у п. 22 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними, з підстав, установлених ЦК.; - у п. 23: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово будівельному, дачнобудівельному, гаражнобудівельному кооперативі; грошові суми та майно, належне подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.; - у п. 24: до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя. Наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч.4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя. Набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Суд, вирішуючи даний спір, враховує також висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, який відповідно до положень п. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися при постановленні судового рішення. Зокрема, у правовій позиції зазначено, що із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім»ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми права майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. На підставі встановлених і наведених обставин, суд вважає, що спірна квартира була набута подружжям за рахунок коштів, отриманих [PERSON] у позику та частково за кошти, що належали особисто [PERSON] Судом достовірно встановлено, що [PERSON] після припинення сімейно шлюбних відносин з [PERSON] з січня 2012 року особисто чи разом з [PERSON] не сплачувала будь які кошти у повернення позики ПАТ «Укртранснафта». Натомість, у вказаний період часу, а саме з січня 2012 року і по теперішній час такі кошти сплачує одноособово особисто лише [PERSON] Станом на день розгляду справи залишок довгострокової позики в повному обсязі не сплачено, що не заперечувалося сторонами у справі та представником третьої особи ПАТ «Укртранснафта». Згідно висновків судової будівельно технічної експертизи №П-63 від 02 червня 2016 року, проведеної експертом Кременчуцького відділення Полтавської ТПП [PERSON], [PERSON] належить 1/7 ідеальна частка спірної квартири з урахуванням вартості квартир и на день її придбання (251369 грн.) та фактично внесених [PERSON] коштів на суму 35682,73 грн. у період часу з березня 2008 року (дати початку повернення позики) до січня 2012 року включно (дати припинення сімейно шлюбних відносин). 1/7 частка є замалою для виділу в натурі влаштування окремого житлового приміщення. За таких обставин суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 102 в будинку № 5 у Кварталі № 297 у м. Кременчуці Полтавської області та визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної часткової власності на квартиру, відповідно за [PERSON] на 1/7 частину спірної квартири та відповідно на 6/7 частин квартири за [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що кожен з позивачів за власним позовом сплатив судовий збір пропорційно вказаним часткам у праві власності, тому суд не вважає за необхідне повторно стягувати судовий збір з кожної із сторін у справі. З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути кошти у розмірі 282,86 грн. у часткове повернення сплаченої вартості проведення судової будівельно технічної експертизи, виходячи з пропорції задоволення позовних вимог [PERSON] та вартості такої експертизи в 1980 грн. (1/7х1980 грн.). Від вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у повернення сплаченої вартості юридичної допомоги в розмірі 500 грн. останній відмовився.

Outcome: partial