Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що, по-перше, в них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, в зв'язку з чим в їх сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми; і, по-друге, можливості зберегти їх сім'ю немає, а примирення між ними неможливе. Під час судового розгляду даної справи, а саме 25 січня 2016 року, відповідач [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, та про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Обгрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги до [PERSON], відповідач [PERSON] зазначає, що між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їх спільних дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов та частково визнав зустрічний позов відповідача [PERSON], посилаючись, що він згоден сплачувати аліменти на утримання їхніх дітей у розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину, а відповідач [PERSON] визнала позов [PERSON] та підтримала свій зустрічний позов. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 08 листопада 2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1576; від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З березня 2015 року між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини, а з вересня 2015 року вони мешкають окремо. При цьому, за взаємною згодою сторін, їх неповнолітні діти залишилися проживати з матір'ю - відповідачем [PERSON] Також судом установлено, що позивач [PERSON] вживав заходи до примирення з відповідачем [PERSON] і збереження їх шлюбу, але їм не вдалося налагодити відносини і зберегти сім'ю. Крім того, в судовому засіданні сторони стверджували, що вони втратили почуття любові один до одного й остаточно переконалися, що більше не бажають бути разом, в зв'язку з чим категорично заперечували проти надання їм судом будь-яких строків для примирення. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проте між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їхніх дітей. Разом з тим, судом установлено, що позивач [PERSON] в добровільному порядку бере участь у утриманні своїх неповнолітніх синів [PERSON] і [PERSON], а саме купує їм продукти харчування та здійснює оплату за їх навчання у школі, яку вони відвідують, у розмірі 1700,00 грн. на місяць. Зі слів позивача [PERSON], він офіційно не працює, але неофіційно підробляє та його середньомісячний дохід становить 5000,00 грн. Зі слів відповідача [PERSON], вона працює менеджером у приватному підприємстві та її заробітна плата становить 5000,00 грн. на місяць. Інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців сторони не мають. Стягнення по виконавчим листам з сторін не провадяться. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що діти сторін потребують матеріальної допомоги батька, який може надавати їм таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що сторони мають однакові заробітки, тобто по 5000,00 грн. на місяць, тому суд вважає, що визначення аліментів, які [PERSON] має сплачувати на кожну дитину, у розмірі по 1600,00 грн. буде справедливим. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial