Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики суму боргу в розмірі 316 813,67 грн., судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 04.03.2010 року відповідач позичила у нього 11 000,00 доларів США та зобов'язалася повернути зазначені кошти з процентами у строк до 01.01.2012 року, про що власноруч написала розписку про повернення грошових коштів. Однак, по закінченню вказаного терміну, відповідач суму боргу в повному обсязі, не повернула. Остання проплата відповідачем була зроблена 23.07.2014 року. За останній час він неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути йому гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач на його прохання не реагує. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 10 883,58 доларів США, що еквівалентно 280 696,24 грн., проценти за користування позикою складають 794,35 доларів США, що еквівалентно 20 486,92 грн., три проценти річних складають 606,05 доларів США, що еквівалентно 15 630,51 грн. Відповідач не виконує належним чином умови договору, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом по справі встановлено, що 04.03.2010 року позивач дав у боргу відповідачу 11 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути зазначені кошти з процентами у строк до 01.01.2012 року, про що власноруч написала розписку про повернення грошових коштів. Однак, по закінченню вказаного терміну, відповідач суму боргу в повному обсязі, не повернула. Остання проплата відповідачем була зроблена 23.07.2014 року. Так як на момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 10 883,58 доларів США, що еквівалентно 280 696,24 грн., проценти за користування позикою складають 794,35 доларів США, що еквівалентно 20 486,92 грн., три проценти річних складають 606,05 доларів США, що еквівалентно 15 630,51 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачем була надана розписка про отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 11 000,00 доларів США. Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу в розмірі 280 696,24 грн. залишається неповернутою відповідачем, проценти за користування позикою складають 20 486,92 грн., три проценти річних складають 15 630,51 грн., а загалом 316 813,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та процентів за користування позикою. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved