Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У жовтні 2011 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивач зазначив, що 19.11.2007 року близько 19 год. 30 хв. по вулиці Довженка у м. Києві водій [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], що належить ВАТ «Українська автомобільна корпорація», виїхав на зустрічну смугу руху, на якій керований ним автомобіль зіткнувся на середній смузі з належним позивачу автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобіль позивача був технічно пошкоджений, а позивач отримав тілесні ушкодження. Як зазначав позивач, за фактом ДТП Шевченківським РУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу за ч.2 ст.286 КК України. Вартість відновлювального ремонту за експертним висновком спеціаліста авто товарознавця від 20.11.2007 року становить 209.647,15 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що перевищує ринкову вартість автомобіля, що складала 146.138,49 грн. Враховуючи недоцільність відновлення транспортного засобу спеціалістом визначено матеріальний збиток у сумі 146.138,49 грн. ринкової вартості автомобіля та збитки на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700 грн., а всього 146838,49 грн.. Крім того, йому, позивачу встановлено внаслідок отриманих травм у ДТП інвалідність 2-ої групи безстроково на підставі висновку Спеціалізованої травматологічної МСЕК Центру Медико-соціальної експертизи від 05.06.2009 року за № 1088. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 146.138,49 грн. та моральну шкоду у розмірі 100.000 грн. У запереченнях представника відповідача ВАТ «Українська автомобільна корпорація» з посиланням на обставини, за яких сталося ДТП, а саме кількість учасників, механізм зіткнення автомобілів автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н.з. [NUMBER], що належить ВАТ «Українська автомобільна корпорація» автомобілем «Мерседес-Бенц С-240» д.н.з. [NUMBER], вважає, що ДТП сталося внаслідок непереборної сили, тобто за даних умов події не можна було передбачити, тобто слід у даному випадку застосувати п.1 ч.1 ст.263 ЦК України та відмовити у задоволенні позову (а.с. 47 том-1) У процесі розгляду справи за заявою представника відповідача (а.с. 74 т-1) про наявність Страхового Полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто власника автомобіля [NUMBER], (а.с.78.т-1) - ухвалою суду від 24 липня 2012 року залучено третьою особою Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант». (а.с. 79) Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року задоволено позов частково, а саме постановлено стягнути з відповідача 146.138,49 грн. майнової шкоди, вирішено питання про розподіл судових витрат, відмовлено у решті позовних вимог. (а.с. 150 том-1) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2013 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача 30.000 грн. на відшкодування моральної шкоди; відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення майнової шкоди. (а.с. 223 том-2) Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року задоволені касаційні скарги, подані обома сторонами. Скасовані Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року та Рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2013 року справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 44 том-2) У процесі нового розгляду справи були залучені відповідачами: ВАТ Відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», страховика відповідача, [PERSON], водія автомобіля [NUMBER], який належить Публічному акціонерному товариству (далі ПАТ) «Українська автомобільна корпорація», [PERSON], водія автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER] та [PERSON], власника автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER], у технічному паспорті якого вписано [PERSON] як особу, що має право керування автомобілем. У заяві (а.с. 187 том-2) про зміну підстав позовних вимог представник позивача, посилаючись на п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, просив задовольнити позов: про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 146.838,49 грн. відповідачами ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (в межах ліміту 25.500 грн.) солідарно, та на підставі ч.2 ст.1167 ЦК України з [PERSON] та ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (у межах ліміту 51.000 грн.) з посиланням на ст.21 Закону України» Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати моральну шкоду на користь позивача у сумі 100.000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, додатково зазначивши у письмових поясненнях, зокрема, що положеннями ст.1188 ЦК України передбачено відшкодування шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому виходячи із цих норм матеріального права відповідальність за заподіяну шкоду має бути покладена на ПАТ «Українська автомобільна корпорація», як власника автомобіля [NUMBER], водієм якого [PERSON] було здійснено зіткнення з належним позивачу автомобілем, що призвело до спричинення матеріальної та моральної шкоди. При цьому позивач зазначив, що при проведенні авто технічної експертизи (у матеріалах кримінальної справи) експертом не визначено, що водію автомобіля «Деу Ланос» була створена аварійна ситуація, це вирішити, як зазначив експерт, не представляється можливим, оскільки неможливо вирішити питання чи була технічна можливість у водія автомобіля «Деу Ланос» уникнути зіткнення з автомобілем «ПЕЖО-407», який виїхав на смугу його руху. Що стосується стягнення страхового відшкодування з ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (в межах ліміту 25.500 грн.), то позивач та його представник, зазначили, що страхове відшкодування може бути здійснено страховиком у разі відсутності згоди особи, цивільна відповідальність якої застрахована, відшкодувати добровільно заподіяні збитки, або неповідомлення цією особою про ДТП. У даному разі, незалежно від того, що позивачем не було подано письмову заяву страховику із долученням необхідних документів, оскільки він перебував у лікарні тривалий час, після чого звернувся до суду з даним позовом, і дізнавшись про наявність Полісу вважав необов'язковим подавати відповідну заяву до страховика, якого судом було залучено до участі у справі. Представник відповідача ПАТ «Українська автомобільна корпорація» у судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на викладені доводи у письмових запереченнях, просив врахувати обставини, встановлені досудовим слідством у кримінальній справі та висновку автотехнічної експертизи, у якому зазначено, що за даних дорожніх умов обрана водієм [PERSON] швидкість руху не суперечила вимогам пункту 12.2 Правил дорожнього руху України». [PERSON] не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України, тобто його вина у вчиненні ДТП, що сталося при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, не встановлена. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зазначених у цій статті. Як стверджує представник відповідача за встановлених обставин шкода завдана позивачу внаслідок непереборної сили. Вважає, що має бути відшкодована шкода ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» у межах ліміту, встановленого договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджено Полісом № ВВ/ 1576820. Не погоджуючись із доводами позивача щодо покладення відшкодування на ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», просив відмовити у позові. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили, посилаючись на те, що до них позивач вимог не пред'являв та за матеріалами справи їх вини у ДТП не встановлено. Представник Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» та [PERSON] у судове засідання не з'явились, були оповіщені про час та місце розгляду справи судовими повістками та оголошенням у газеті «Урядовий кур'єр». Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, які з'явились, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Звертаючись у жовтні 2011 року з позовом до суду, [PERSON] просив стягнути з ВАТ «Українська автомобільна корпорація» матеріальну шкоду в розмірі 146.838 грн. 49 коп. та моральну шкоду в розмірі 100.000 грн., посилався на те, що 19 листопада 2007 року близько 19.30 год. по вул. Довженка, 16 в м. Києві автомобіль Деу-Ланос д.н.з. [NUMBER]., який належить ВАТ «Українська автомобільна корпорація» під керуванням водія [PERSON] виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся в середній смузі з належним позивачу та керованим ним автомобілем Мерседес-Бенц С-240 д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок такого зіткнення був технічно пошкоджений автомобіль позивача, що спричинило матеріальну шкоду. Згідно із висновком комісійної судово-медичної експертизи № 4/К від 03.04.2008, проведеної Київським міським бюро судово-медичних експертиз, встановлено, що позивачем отримані тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв'язку із чим він став інвалідом 2-ої групи внаслідок ДТП. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року задоволено позов частково, а саме постановлено стягнути з відповідача 146.138,49 грн. майнової шкоди, вирішено питання про розподіл судових витрат, відмовлено у решті позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2013 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача 30.000 грн. на відшкодування моральної шкоди; відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення майнової шкоди. Скасовуючи зазначені судові рішення за касаційними скаргами обох сторін, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не погодилась з висновками судів, посилаючись на те, що вирішуючи спір останнім рішенням суд не визначився із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, які регулюють ці правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, по факту дорожньо-транспортної пригоди 23.11.2007 року, який не заперечується сторонами, слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу № 10- 14578 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження). На виконання Постанови начальника СВ Шевченківського РУГУ МВС у м. Києві була проведена авто технічна експертиза Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України у м. Києві. Згідно з вихідними даними експерта визначено, що ДТП сталася у темну пору доби на проїжджій частині, освітленій міським електроосвітленням. Автомобіль «Пежо-407» д.н.з. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] рухався у крайній правій смузі по вул. О. Теліги у напрямку до вул. Дорогожицької. Попутно з ним у середній смузі рухався автомобіль «Деу-Ланос», керований [PERSON] Наближаючись до примикання другорядної дороги, а саме з'їзду з шляхопроводу, водій автомобіля «Пежо-407» [PERSON] побачив, що при виїзді із другорядної дороги на вул. Довженко стоїть невстановлений автомобіль, із-за нього він побачив виїжджає на крайню смугу, по якій рухався керований ним автомобіль «Пежо-407» інший невстановлений автомобіль типу «Джип», після чого стався контакт між переднім правим кутом автомобіля «Пежо-407» та невстановленого автомобіля типу «Джип». При цьому у момент виявлення водієм [PERSON] невстановленого автомобіля «Джип» відстань між ними до зіткнення була 21,5 м. Після зіткнення між цими автомобілями автомобіль «Пежо-407» змістився лівою частиною у середню смугу, на якій рухався керований [PERSON] автомобіль «Деу-Ланос», д.н.з. [NUMBER], між правою боковою частиною якого та лівою боковою частиною автомобіля «Пежо-407» стався контакт. Внаслідок другого контакту автомобіль «Деу-Ланос» змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну полосу руху, на якій сталося зіткнення передньої частини автомобілю «Деу-Ланос» та передньої лівої частини автомобіля «Мерседес- Бенц С 240» д.н.з [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON]. Таким чином, згідно вихідних даних та матеріалів кримінальної справи встановлено, що автомобіль «Пежо-407» д.н.з. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] після зіткнення з невстановленим автомобілем типу «Джип» почав некероване зміщення на смугу руху автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER]., фактична дорожня обстановка для водія автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], з моменту механічного контакту з невстановленим автомобілем експертом визначена як аварійна. Що стосується оцінки дій водія щодо відповідності вимогам пп.12.3 Правил дорожнього руху, то як зазначив експерт така оцінка виходить за межі його компетенції, приймаючи до уваги аварійну обстановку і тому його дії можуть оцінюватись досудовим слідством та судом з врахуванням всіх обставин. Що стосується належного ПАТ «Українська автомобільна корпорація» автомобіля «Део-Ланос», д.н.з. [NUMBER], керованого [PERSON] та автомобіля позивача, то експертом встановлено на підставі проведених розрахунків, у даних дорожніх умовах максимально допустима величина швидкості руху обрана водієм не суперечить вимогам пп.12.2 Правил дорожнього руху України. (а.с. 213, 213-зворот). Стосовно оцінки дій водія [PERSON], експерт визнав неможливим на час дослідження відповісти на питання про відповідність дій водія [PERSON] вимогам пп. 12.3 та 11.4 Правил дорожнього руху України, оскільки не вирішено питання про наявність у вказаного водія технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Пежо-407», визначення відповідності дій якого щодо виконання пп.12.3 ПДР виходить за межі компетенції експерта внаслідок аварійної ситуації щодо цього автомобіля. З тих же причин експерт не міг відповісти під час дослідження на питання про відповідність дій водія [PERSON] вимогам пп. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки не вирішено питання про наявність у вказаного водія технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER]. Досліджуючи у сукупності зібрані у справі докази, у тому числі постанову заступника начальника слідчого відділу Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.12.2010 року про зупинення досудового слідства по кримінальній справі № 10-14578, яка була порушена 23.11.2007 року по факту ДТП, що сталося 19.11.2007 року у зв'язку із не встановленням особи, що вчинила злочин та матеріали авто технічної експертизи № 480 від 09.10.2009 року, а також інші матеріали цивільної справи, суд вважає, що у даному випадку ДТП сталося внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, а саме невстановленого автомобіля типу «Джип», та особи, яка ним керувала; належного відповідачу [PERSON] автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]; належного відповідачу ПАТ «Українська автомобільна корпорація», керованого [PERSON] автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], дії яких спричинили зіткнення з автомобілем «Мерседес- Бенц С 240» д.н.з [NUMBER], під керуванням його власника [PERSON], що рухався по зустрічній смузі руху. Постановою слідчого СУ Шевченківського РУГУ України у м. Києві від 18 грудня 2010 року провадження у кримінальній справі, відкритій по факту ДТП, що мала місце 19.11.2007 року, зупинено до встановлення особи, що вчинила злочин. Як було встановлено досудовим слідством, обвинувачення по даній кримінальній справі не було пред'явлено до [PERSON], водія автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER], [PERSON] водія автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], що належить відповідачу ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та [PERSON], водія автомобіля «Мерседес- Бенц С 240» д.н.з [NUMBER]. Відповідно до висновку Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві у листі від 13.10.2009 № 12/Д-1428 дана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм, особу якого не встановлено. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 цього ж Кодексу передбачені випадки відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Так, згідно із частиною першою статті (на яку посилався позивач, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1); за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. (п.3) Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. (ч.2.) Як зазначено в Ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб, коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки та встановлюється покладення відповідальності за спричинення шкоди незалежно від вини заподіювача. Отже за виписаними в зазначеній Ухвалі позиціями з питання матеріальної шкоди ст.ст. 1187, 1188 ЦК України спеціальні для випадків, коли обов'язок відшкодувати покладається не на заподіювача водія, а на власника при цьому незалежно від вини заподіювача. Приймаючи до уваги останні письмові пояснення представника позивача, який також посилається на зміст положень ст. 1188 ЦК України, водночас зазначивши, що відповідальність слід покласти на власника автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], який безпосередньо спричинив йому матеріальну шкоду, виїхавши на зустрічну полосу, що призвело до зіткнення автомобілів. З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що підстав для визнання вини водіїв автомобілів: Пежо 407 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], керованого [PERSON] автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], що належить відповідачу ПАТ «Українська автомобільна корпорація» не встановлено. Зазначене підтверджено висновками досудового слідства, постановою якого на даний час провадження у кримінальній справі, відкритій по факту ДТП, що мала місце 19.11.2007 року, зупинено до встановлення особи, що вчинила злочин, та підтверджені іншими доказами, зокрема, висновками авто технічної експертизи проведеної експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичним центра ГУ МВС України у м. Києві. За таких обставин є підстави вважати, що має бути покладено відповідальність за спричинену у даному випадку позивачу шкоду на власника автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], тобто ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та власника автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER], належного [PERSON]. Змінюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути солідарно з ПАТ «Українська страхова компанія» в межах страхового відшкодування 25500 грн. та ВАТ «Українська автомобільна корпорація» матеріальну шкоду у розмірі 146.838,49 грн. Відповідачами у даній справі залучено ВАТ «Українська автомобільна корпорація», ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», страхувальник - власник авто [NUMBER] ВАТ «Українська автомобільна корпорація», застрахував автомобіль за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», то суд вважає слід виходити із наступного. Позивач також просив задовольнити його вимоги до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», оскільки власник авто [NUMBER] ВАТ «Українська автомобільна корпорація», застрахував автомобіль за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант». Слід зазначити, що позивач дізнався про страховку у процесі розгляду даної справи у квітні 2012 року, за клопотанням відповідача про залучення Страховика до участі у справі як співвідповідача. У судовому засіданні при першому розгляді справи Страхова компанія просила відмовити у позові. Позивач визнає, що він не звертався у встановленому порядку до страхової компанії, тобто ним не було дотримано ст.35.1 та 35.2 щодо подання у встановленій формі заяви та долучення довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку. Оскільки позивач у процесі судового розгляду повідомив, що він не звертався з такою заявою до страхової компанії суд вважає, що підстави для стягнення страхового відшкодування у даній справі відсутні. Позивач має право звернення до страхової компанії з питання поновлення строку для виплати страхового відшкодування та подачі у зазначеному вище порядку заяви та відповідні документи до страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», у разі відмови якої у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування або часткового задоволення позивач має право звернутись до суду. Таким чином, згідно страхового Полісу № ВВ 1576820 ліміт відшкодування матеріальної шкоди встановлено 25.500 грн. Оскільки суд дійшов висновку про покладення відповідальності по відшкодуванню матеріальної шкоди на власників автомобіля «Деу Ланос» Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» та власника автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], то розмір відшкодування матеріальної шкоди, яку має бути стягнуто із кожного із зазначених власників слід визначити за мінусом розміру страхового відшкодування та отриманих позивачем за договором купівлі-продажу від 04.12.2009 року автомобіля «Мерседес- Бенц С 240» д.н.з [NUMBER] у розмірі 5000 грн. (а.с. 68 том-2). Отже, визначити розмір відшкодування матеріальної шкоди з кожного із власників автомобілів таким чином: (146.838,49 грн. - 25.500 грн. - 5000 грн.) : 2 = 58.169.25 грн. З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58.169.25 з власника автомобіля «Деу Ланос» Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» та стягнення з власника автомобіля «Пежо 407» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58.169.25 грн. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що йому завдана така шкода, оскільки у ДТП внаслідок зіткнення автомобіля «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], керованого [PERSON] та його автомобіля «Мерседес- Бенц С 240» д.н.з [NUMBER], яким він керував, ним отримані тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки зліва, вивиху середньої фаланги 3 пальця правої стопи, перелому лівої таранної кістки, останнє з яких відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості у відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 4/К від 03.04.2008, проведеної Київським міським бюро судово-медичних експертиз. В результаті отриманих травм та на підставі акту огляду № 1088 від 05.06.09 Спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією Центру медико-соціальної експертизи м. Києва позивачу встановлена друга група інвалідності, тобто він зазнав каліцтва, яке знаходиться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1). Отже суд вважає, що з водія [PERSON], незалежно від того, що його вини у ДТП не встановлено, але він безпосередньо, керуючи автомобілем «Деу-Ланос» д.н.з. [NUMBER], спричинив шкоду позивачу, який став інвалідом 2-ої групи з 01.06.2009 року у зв'язку із отриманими травми внаслідок загального захворювання - ДТП, враховуючи обставини справи, а саме спричинення травми даним ДТП самому [PERSON] та [PERSON], вважає слід стягнути з [PERSON] на користь на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50.000 грн. У решті позовних вимог - відмовити. Враховуючи викладене, та на підставі ст. ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial