Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі - ТОВ «Перший український експертний центр») звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 15 487,13 грн, 3% річних - 600,55 грн, інфляційні втрати - 825,33 грн, а всього - 16 913,01 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок був переданий на обслуговування позивачу відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15 серпня 2012 року, яким безперебійно надавались житлово-комунальні послуги для потреб споживачів у будинку. Зокрема, відповідач безперебійно отримував житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 квітня 2018 року по 07 травня 2019 року житлово-комунальних послуг належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 15 487,13 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати зазначених платежів, відповідачу здійснюється нарахування 3% річних у сумі 600,55 грн та інфляційних втрат - 825,33 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року змінено порядок розгляду справи № 760/28068/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Представник позивача Щепанська Д. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Згідно пункту 5 частини 1 першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини першої статті 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, яке кореспондується з зобов`язанням споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини дркгої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03 жовтня 2013 року. Згідно з пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 992 № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до унктів 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов`язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов`язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237039841 від 15 грудня 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на балансі та експлуатується ТОВ «Перший український експертний центр», що підтверджується витягом № 7 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 05 серпня 2012 року № 29 та Актом приймання-передачі на баланс обслуговування житлового комплексу по пр-ту В. Лобановського 6-В з балансу ПАТ ХК «Київміськбуд» на баланс ТОВ «Перший український експертний центр». Підтвердження того, що позивачем надавалися житлово-комунальні послуги є копії актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року, Договору № 2-1848-К-2 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01 жовтня 2012 року, копія Підрядного Договору № 21/13 на технічне обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС) від 01 серпня 2013 року, Договору № 47 від 01 жовтня 2012 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання. Згідно зі статтями 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплачував суму вартості наданих послуг, внаслідок чого відповідно до розрахунків наданих позивачем виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 02 жовтня 2020 року складає 15 487,13 грн. за період з 01 квітня 2018 року по 07 травня 2019 року. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, вбачається, що відповідачем не сплачені своєчасно грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги, а тому вимоги щодо стягнення основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] 3% річних у розмірі 600,55 грн та інфляційних втрат у розмірі 825,33 грн є правомірною. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

Outcome: approved