Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого вказали, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , що належала померлому на праві власності. Після смерті [PERSON] на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.10.2013 року в справі № 278/2160/13-ц право власності в порядку спадкування на зазначену квартиру визнано за [PERSON] , яке зареєстроване 13.01.2014 року державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України м. Київ. [PERSON] проживав у належній йому квартирі разом із своїми батьками [PERSON] та матір`ю [PERSON] , а після їх смерті залишився проживати один. За спільною згодою позивачів з 2007 року вони стали проживати однією сім`єю разом із [PERSON] . Вони спільно з ним утримували квартиру, здійснювали прибирання, проводили оплату комунальних платежів, дбали про здоров`я [PERSON] , возили його на обстеження до лікарів, в Житомирську ЦРЛ, (невролопатолога, терапевта і психіатра), оскільки він був інвалідом дитинства (ДЦП, паралізована права сторона тіла та страждав спадковими психіатричними захворюваннями). Лікували його за власні та належні йому кошти. У зв`язку з тим, що виникла велика заборгованість за комунальні послуги станом на 2007 рік вони за його згодою уклали договори про надання послуг газопостачання, водопостачання, електроенергії, комунальних послуг по даній квартирі, тому що надання послуг було припинено за борги. У 2009 році для покращення житлових умов у даній квартирі за згодою [PERSON] поставили пластикові вікна, двері, уклали договір з приватною фірмою про капітальний ремонт його квартири. У 2010 році приватизували на нього квартиру, після чого він зареєстрував у своєму помешканні позивача [PERSON] , так як до цього часу вони проживали разом, але без реєстрації. Вони мали взаємні права та обов`язки, готували їжу, прибирали помешкання, надавали [PERSON] надавали матеріальне забезпечення та іншу допомогу, яка була пов`язана із його хворобою, оскільки він потребував сторонньої допомоги, опікувалися ним, платили за комунальні послуги, проживаючи однією сім`єю. Також доглядали його до останніх днів його життя та організували поховання. Відповідач є рідним дядьком спадкодавця [PERSON] та відноситься до третьої черги спадкоємців. Проте він не піклувався про свого племінника, хоча йому було відомо, що він є інвалідом дитинства та потребує сторонньої допомоги, жодного разу його не відвідував за місцем проживання, не допомагав йому в побуті та в лікуванні, сплаті боргів за житлово-комунальні послуги та не здійснював його поховання. Тому в позовних вимогах просять: 1) встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в період з 2007 року по [INFO] ; 2) визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] як спадкоємцями за законом разом із спадкоємцем третьої черги [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] ; 3) скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України м. Київ Мощонської Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 9882601 від 13.01.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач [PERSON] та представник позивачів у судовому засіданні вимоги позову підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, а також пояснили, що позивачі були сусідами [PERSON] , проживаючи з ним в одному будинку, в квартирі № 24 . Із 2005 року вони допомагали йому, оскільки він потребував такої допомоги та здійснювали його догляд, так як він був інвалідом дитинства та жив одиноко після смерті своїх батьків. Він часто бував у них вдома, а позивач [PERSON] щодня приходила до нього в квартиру, готувала та приносила йому їжу, прала одяг, інколи залишався в них ночувати, а після того, як у занедбаній квартирі № 6 ними за власні кошти був зроблений ремонт, з 2010 року по 2012 рік у ній стала проживати позивач [PERSON] . Вони піклувалися про нього та відносилися як до члена своєї сім`ї, ці відносини були як сестри та брата, матері та сина. Після смерті [PERSON] вони продовжували користуватися квартирою до того часу, коли у вересні 2016 року їхні речі були викинуті з квартири після оформлення права власності за відповідачем. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, в судовому засіданні пояснив, що викладені позивачами обставини не відповідають дійсності. [PERSON] був сином його рідного брата та він відвідував його один раз у місяць ще до смерті матері [PERSON] . У 2006 році він сплачував за комунальні послуги, а в 2010 році квартира була занедбана, ремонту зроблено не було, до смерті його племінника були замінені вікна в квартирі, але хто саме їх замінив, йому невідомо та він не бачив у квартирі речей позивачів. Відповідач надав до суду заяву про застовування строку позовної давності до заявлених вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що позивачі не проживали однією сім`єю зі спадкодавцем, [PERSON] стала проживати в його квартирі після його смерті, рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17.10.2013 року право власності на спірну квартиру визнано за відповідачем, який є кровним родичем померлого. В останнє судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Третя особа [PERSON] як законний представник малолітньої [PERSON] та представник Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Суд, заслухавши позивача та представника позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17.10.2013 року в цивільній справі № 278/2160/13-ц за заявою прокурора Житомирського району в інтересах [PERSON] до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог - приватний нотаріус Демецька С.Л. та [PERSON] , яке набрало законної сили, позов задоволено та визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] (т. 1 а. с. 144, 145). Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 26.12.2017 року скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04.08.2017 року в справі № 278/3495/15-ц за позовом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до комунального підприємства Житомирської районної ради Житомирської області «АГРОВОДСЕРВІС» та [PERSON] про визнання недійсним рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло, за участі третьої особи - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , та в задаоленні позову відмовлено (т. 2 а. с. 216-218). Як зазначено в рішенні суду, матеріали справи свідчать, що за життя [PERSON] мав інвалідність 2 групи з дитинства у зв`язку із ДЦП, страждав на деменцію внаслідок органічного ураження головного мозку (родова травма) з психопатизацією особистості, соціальною дезадаптацією, психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем. Протягом періоду з 2008 року по липень 2010 року тричі лікувався у КУ ЖЦРЛ у звязку із соматичною патологією. У 1986, 2002 та 2004 роках перебував на лікуванні у Житомирській ОПЛ № 1 у зв`язку з порушенням поведінки. Останній раз був виписаний із діагнозом: розлад поведінки внаслідок вживання алкоголю, залишкові явища перенесеної пологової ЧМТ зі зниженням інтелекту та психопатизацією особистості. З 2008 року тричі оглядався районним психіатром, під час оглядів лікарем підтверджувався попередній діагноз. [PERSON] проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира перебувала на обслуговуванні комунального підприємства «Агроводсервіс» Житомирської районної ради. 15.09.2010 року [PERSON] звернувся до керівника органу приватизації із заявою про передачу йому у приватну власність зазначеної квартири. На підставі розпорядження від 21.09.2010 року за № 4798 комунальним підприємством «Агроводсервіс» на ім`я [PERSON] 21.09.2010 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 28.09.2010 року зареєстрована [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Із змісту даного рішення також слідує, у висновку додаткової судово-психіатричної експертизи від 19.05.2017 року експерти зазначили, що, хоча зниження інтелектуально-мнестичної сфери в було виражено помірно, що підтверджується медичною документацією, у той же час у нього відмічалось значно виражене порушення емоційно-вольової сфери та порушення соціальної адаптації. При цьому, експерти взяли до уваги покази свідків, допитаних в судовому засіданні, які підтвердили ту обставину, що протягом останніх років життя зловживав алкогольним напоями, його поведінка була неадекватною, він мав неохайний вигляд, його квартира буда забруднена. Таким чином, в основу даного висновку покладено покази свідків, а відповіді на поставлені перед експертами питання не містять наукового обгрунтування. Окрім того, експерти не зробили висновок про абсолютну неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними станом на 15.09.2010 року. Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 26.12.2017 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 30.06.2020 року (т. 2 а. с. 203, 204). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що вона є сусідкою позивачів, які опікувалися [PERSON] , а він до того, як став проживати разом із ними, був як жебрак, голодний, погано одягнений, умов для проживання в його квартирі не було, вікна були вибиті. Позивач вставила вікна в квартирі та сплатила заборгованість за комунальні послуги. Турбота [PERSON] про нього була материнською, для нього готували їжу, купували йому одяг, ніколи ніякі родичі його не відвідували та не турбувалися про нього, у тому числі відповідач. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були як між братом та сестрою. Позивачі та [PERSON] проживали разом однією сім`єю до часу його смерті. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що їй відомо про те, що позивач [PERSON] та її дочка [PERSON] опікувалися [PERSON] , забезпечували його їжею та всім необхідним. У його квартирі не було нормальних умов для проживання до тих пір, поки [PERSON] не зробила в ній ремонт. [PERSON] бувало ночував у квартирі [PERSON] , приходив помитися до неї, оскільки в його квартирі не було умов для цього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що [PERSON] готувала їжу [PERSON] , купувала для нього одяг, забезпечувала його всім необхідним, а він відносився до неї як до матері, до [PERSON] - як до сестри та між ними склалися сімейні відносини. Вони допомогли сплатити йому борги за комунальні послуги, зробили в його квартирі ремонт. Під час ремону близько одного місяця він проживав у квартирі [PERSON] та вона похоронила його за власні кошти. Близько двох-трьох років вона опікувалася [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що до того, як позивачі стали опікуватися [PERSON] , він збирав пляшки на вулиці, а його квартира за борги була відключена від комунальних послуг. [PERSON] сплатила його заборгованість за комунальні послуги, допомогла приватизувати йому квартиру. Його рідня (дядько [PERSON] та його дружина) не бажали спілкуватися з ним. [PERSON] довіряв лише [PERSON] , яка турбувалася про нього як про члена своєї сім`ї. Коли в квартирі робили ремонт, він проживав в її квартирі постійно близько двох місяців разом із її двома дітьми. [PERSON] займалася його лікуванням та з того часу, як вона стала піклуватися про нього, він став виглядати охайно. Проживали вони разом в квартирі [PERSON] та квартирі [PERSON] близько десяти років. Також вона самостійно повністю організувала його поховання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що позивачі доглядали за [PERSON] , відремонтували його квартиру та були виплачені повністю його борги за комунальні послуги. Позивачі проживали разом із ним сім років як сім`я, він був для [PERSON] як син, а вона шкодувала його та піклувалася про нього як про рідного, про існування родичів у нього їй ніколи не було відомо. Суд приймає до уваги показання зазначних свідків, так як їхні показання є узгодженими та не суперечать поясненням сторони позивачів. Із матеріалів справи встановлено, що за замовленням позивача [PERSON] 26.11.2010 року у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] було встановлено газовий лічильник (т. 1 а. с. 25, 224), між нею та підрядниками ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON] 08.04.2011 року та 01.12.2011 року укладені договори підряду вставновлення вікон у зазначеній квартирі та її ремонт (т. 1 а. с. 28-31). Виконная робіт з ремонту квартири підтверджується актом виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року (т. 1 а. с. 207-210). Згідно довідки Зарічанського РЕМ від 07.03.2011 року за адресою місцезнаходження квартири [PERSON] позивачі займалися підключенням електроенергії. Укладенням договору про користування електричною енергією, погашенням заборгованості за фактично використану електренергію по особовому рахунку [NUMBER] , оформленому на [PERSON] (т. 1 а.с. 248). За замовленням позивача [PERSON] були організовані поховання [PERSON] , що підтверджується копіями договору-замовленням № 1-552 від 15.06.2012 року та свідоцтва про поховання від 15.06.2012 року, а також копіями квитанції про спалту коштів позивачем (т. 1 а. с. 32. 33). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як передбачено ч. 1 ст. 1263 ЦК України, третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України). Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. При цьому вказано, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджені судом докази дають можливість зробити висновок про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , мав інвалідність 2 групи з дитинства та після смерті своїх батьків проживав одиноко у належній йому квартирі [ADDRESS] . Позивачі проживали з ним по сусідству в квартирі [ADDRESS] та з 2007 року до дня його смерті їхнє проживання було спільним в обох квартирах. Так як його інвалідність була пов`язана в тому числі з психічними розладами, він потребував піклування, яким забезпечували його позивачі, надаючи необхідний для нормального проживання догляд, покращили його побутові умови в належній йому квартирі, вони мали взаємний побут та взаємні права і обов`язки як членів однієї сім`ї, а отже, між ними склалися сімейні відносини, які не суперечать моральним засадам суспільства. Наведене підтверджується показаннями допитаних судом свідків та вказаними матеріалами справи. Проживання однією сім`єю у період часу з 2007 року до дня смерті [PERSON] підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Водночас на спростування цих обставин стороною відповідача не надано до суду жодних належних та допустимих доказів. Відповідач є спадкоємцем третьої черги спадкоємців за законом, оскільки є рідним дядьком [PERSON] , та успадкував належну на праві власності його племіннику квартиру [ADDRESS] згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.10.2013 року в справі № 278/2160/13-ц та є власником цього житла. Поряд із тим, із аналізу встановлених судом обставини та досліджених доказів суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог в частині визнання за позивачами права власності на спадкове нерухоме майно як спадкоємцями за законом разом із відповідачем - спадкоємцем третьої черги на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки жодних доказів того, що спадкодавець [PERSON] у зв`язку з хворобою чи каліцтвом знаходився у безпорадному стані, до суду не надано. Тому ця частина позову, а також інша похідна від неї вимога не грунтуються на положеннях закону і не підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав для застосування до заявленої у позові вимоги щодо вставновлення факту проживання однією сім`єю строків позовної давності за заявою відповідача з огляду на те, що із наданого стороною позивачів акту державного виконавця від 27.01.2017 року (т. 1 а. с. 225-227) вбачається, що після смерті [PERSON] до січня 2017 року вони користувалися спірним помешканням та в ньому знаходилися їхні речі. На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог із відповідача на користь позивача [PERSON] , якою сплачений судовий збір за подання позову, необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. за одну вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial