Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2011 р. позивачем та відповідачами було підписано Протокол закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю, предметом якого було отримання правовстановлюючих документів на володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], зі строком виконання до 20.08.2011 р. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали, а тому зобов'язані повернути кошти, які він передав їм за умовами протоколу. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] 40000 грн. та судовий збір в розмірі 400 грн.; стягнути з [PERSON] 40000 грн. та судовий збір в розмірі 400 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що зобов'язання виконував, однак, пройшло дуже багато часу і він не може достовірно згадати, усі дії, які ним було вчинено на виконання взятих на себе зобов'язань, та заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, до суду надіслав лист у якому зазначив, що йому нічого не відомо про громадянина [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача 1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що в задоволенні позовних необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 11 червня 2011 р. позивачем та відповідачами було підписано Протокол закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю, предметом якого було отримання правовстановлюючих документів на володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], зі строком виконання до 20.08.2011 р. Відповідно до протоколу, позивач мав бажання отримати наступний результат: 1. зняття арешту з квартири [ADDRESS]; отримання документів на право власності 2/3 зазначеної квартири; вселення в помешкання з залученням виконавчої служби. Ціна вказаної послуги становила 80000,00 грн. Відповідно до розписок, відповідачі отримали від позивача по 40000,00 грн. кожний, за виконання передбачених протоколом зобов'язань. У зазначеному протоколі вказано, що у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань, відповідачі зобов'язані повернути всю суму коштів протягом 5-ти днів з моменту отримання вимоги. Оскільки, як зазначає позивач, відповідачі не виконали зобов'язання передбачені протоколом, у листопаді 2014 ним було направлено на адреси відповідачів вимоги про повернення отриманих коштів. У судовому засіданні відповідачем 1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки, з моменту закінчення строку для виконання зобов'язань за протоколом минуло більше ніж три роки. Позивач та представник позивача заперечували проти заявленого клопотання, заяви про поновлення строку позовної давності не подавали, а, навпаки, зазначили, що строк позовної давності не пропущений, оскільки, кошти відповідачі повинні були повернути протягом п'яти днів з дня отримання вимоги, яку вони отримали у грудні 2014 року, а отже із цієї дати розпочинається відлік строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Протоколом закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю від 11.06.2011 р., встановлено строк його виконання до 20 серпня 2011 року, а отже суд вважає, що позивачем пропущено строки загальної позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки, він закінчився 21 серпня 2014 року. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч.3-5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та наданим поясненням, заявлене відповідачем 1 клопотання про застосування строків позовної давності, а також відсутність клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed