Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.1990 за нею визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Інша ? частина зазначеного домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.1984, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить [PERSON], дружині рідного брата позивача, яка отримала спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Померла [PERSON] була інвалідом першої групи загального захворювання та постійно знаходилась під наглядом лікаря невропатолога та терапевта, крім того її захворювання потребувало постійного догляду. Після смерті рідного брата позивача [PERSON], догляд за його дружиною [PERSON] здійснювала позивачка за свої особисті кошти з 1984 року по день смерті останньої. Крім того позивачка особисто організувала, оплатила та провела за особисті кошти поховання [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частки домоволодіння [ADDRESS] Спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] Однак відповідач [PERSON], відповідно до вимог закону не прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому позивачка є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки померла [PERSON] з 1975 року по день своєї смерті мешкала разом з позивачем однією сім'єю, позивачка повністю утримувала домоволодіння, доглядала та лікувала [PERSON] на протязі 34 років. В передбачений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з якої вбачається, що померла нібито залишила заповіт на [PERSON], а остання не отримувала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та не надавала правовстановлюючі документи на спадкове майно. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить встановити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю в домоволодінні [ADDRESS] з 1984 року по день смерті [PERSON] - [INFO]; встановити факт знаходження померлої [PERSON] в період часу з 1984 року по день смерті - [INFO] на утриманні [PERSON]; встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], яка складається з ? частини домоволодіння [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину вказаного домоволодіння після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат [PERSON], підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім іншого, представник позивача [PERSON] у судових дебатах зазначив проте, що незважаючи на заповіт, позивач має право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] 12 січня 1988 року склала заповіт на її ім'я зі своєї власної волі. Крім того, протягом тривалого часу догляд за померлою, окрім [PERSON], здійснювала мати відповідача та [PERSON], які є рідними сестрами померлою. На утриманні померла [PERSON] у позивачки не знаходилася, тому що отримувала пенсію. Крім того, позивач отримувала пай за [PERSON] Поховання [PERSON] здійснювали всі родичі і допомагали чим могли. Суд, вислухавши позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.1990 за позивачем [PERSON] визнано право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Інша ? частина зазначеного домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.1984, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1291 від 11 серпня 2009 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Згідно зі ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON] проживали разом в [ADDRESS], що підтверджується довідками квартальної №№28,27 від 10.12.2011 та 03.05.2012, показами допитаних свідків та визнається сторонами по справі. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] та померла [PERSON], кожна окремо, отримували пенсію майже в одному розмірі. [PERSON] мала право на пай, який знаходився у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, отримувала допомогу від сестер. Посилаючись на безпорадний стан померлої [PERSON] протягом тривалого часу, позивачем не надано доказів цим обставинам. В матеріалах справи наявна лише медична виписка за 2001 рік. Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили наступні обставини. Так, свідок [PERSON] показала, що працювала лікарем-невропатологом лікарні №20 в м. Дніпропетровську. З 1997 року вона лікувала [PERSON] Раз на півроку вона, як лікар, приїздила до [PERSON] Остання з 2001 року перенесла повторний інсульт. Ліки купувала [PERSON] з пенсії [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що з 2001 року [PERSON] без сторонньої допомоги не могла обходитися і доглядала її позивач. Свідок [PERSON] показала, що вона робила уколи [PERSON] за призначенням лікарів десь з 1996 року. До [PERSON] приїздили сестри з м. Павлограду та м. Дніпропетровську. Сестра з м. Павлограду раз на тиждень та не на один день. Свідок [PERSON] показала, що починаючи з 1996 року сестра [PERSON] [PERSON] приїздила кожні вихідні дні і допомагала [PERSON] [PERSON] суду показала, що починаючи з 2001 року вона, сестра [PERSON] та [PERSON] дійсно допомагали та доглядали [PERSON] Вона приїздила кожні вихідні і доглядала сестру протягом суботи, неділі та півдня понеділка. Ще одна сестра [PERSON] - мати відповідачки [PERSON] приїздила два рази на тиждень - субота зранку та середа. Після смерті [PERSON] у 2008 році свідок 4 дня на неділі доглядала сестру. В інші дні дійсно за сестрою [PERSON] доглядала позивач. Протягом цього часу і свідок, і [PERSON] привозили [PERSON] продукти харчування, прали, вбирали в будинку, вивозили сестру. [PERSON] отримувала пенсію та мала пай, за який отримувала кошти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в суді достеменно не встановлено та не надано доказів знаходження померлої [PERSON] на утриманні позивача [PERSON], що виключає визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом. 12 січня 1988 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №2-155, яким заповідала відповідачу [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу. В передбачений законом шестимісячний строк позивачка [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.11.2012 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з тим, що [PERSON] не надано документів, які підтверджують ступень споріднення між померлою [PERSON] та [PERSON]. Крім того зазначено, що згідно матеріалів спадкової справи №931/2009 відкритої після смерті [PERSON], спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка в передбачений законом шестимісячний строк звернулася з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою [PERSON] про прийняття спадщини наявною в матеріалах справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення відповідно до положень ст. 256 цього Кодексу, але це можливо за певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення. Позивачка просила встановити юридичний факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з метою визнання за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] Оскільки суд дійшов висновку, що підстав передбачених законом для визнання права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] немає, то цей висновок фактично виключає необхідність встановлення юридичного факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, оскільки його встановлення не тягне за собою виникнення права власності останньої на ? частину домоволодіння. Суд не може погодитися з посиланнями представника позивача [PERSON] щодо наявності права у [PERSON] на обов'язкову долю у спадщині після [PERSON], з огляду на наступне. Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню. Інші особи, які не входять до цього переліку, право на спадкування за обов'язковою часткою не мають. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, розглядаючи спір у межах заявлених правових підстав, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на позивача.

Outcome: dismissed