Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У вересні 2020 року позивач\~ звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору довічного утримання від 02.06.2010 року, він є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку, крім інших, зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] , яка фактично не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають перешкоди в користуванні житловою площею, а саме проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власнику повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. У зв`язку з чим, позивач просить суд\~ визнати [PERSON] такою, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.09.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою від 13.10.2020 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду та виклик до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - bs.ks.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 02.06.2010 року, є власником житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності Херсонського державного бюро технічної інвентаризації № 263447704 від 06.08.2010 року. Згідно із витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № 27338043 від 02.06.2010 року, на вказаний житловий будинок накладена заборона відчуження. У будинку [ADDRESS] , як вбачається із домової книги зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно із рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 12.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З акту на фактичне місце проживання № 66 від 02.08.2020 року, виданого виконуючим обов`язки старости Козацького старостинського округу Чирко А.А., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за вказаною адресою з 2015 року. За положеннями ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною першою\~статті 383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] набула охоронюване законом право на користування житловим приміщенням у законний спосіб, як чоловік дружина власника будинку. У червні 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що з 2015 року відповідач не користується будинком [ADDRESS] . Ніяких пояснень або заперечень з цього приводу від відповідача до суду не надійшло. При цьому, суд враховує, що з того часу позивач змушений нести додаткові витрати на утримання будинку та не має змоги оформити субсидію, що становить для нього надмірний тягар при визначенні пропорційності втручання у права відповідача на житло із правом [PERSON] вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний ним спосіб. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] без поважних причин з 2015 року не проживає за вищезазначеною адресою, ніяких перешкод у користуванні житловою площею їй не чинилось, суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved