Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

у вересні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та ДП «Союзбуд», в якому просила: - визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер: 334, від 13.03.2019 року, квартири [ADDRESS] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45952210 від 14.03.2019 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; - вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначено про те, що 25.10.2017 року між [PERSON] та ДП «Союзбуд» укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов?язувались укласти в нотаріальній формі до 01.03.2018 року включно договори купівлі-продажу ряду об?єктів нерухомості, в тому числі квартири [ADDRESS] , загальна площа - 154,5 кв.м. На виконання умов договору, [PERSON] передала грошові кошти у формі гарантійного забезпечення виконання зобов?язання у сумі 934 500 грн. Основні договори не були укладені між сторонами з вини ДП «Союзбуд», яке ухилилось ввід виконання своїх зобов?язань за попереднім договором. 04.12.2018 року [PERSON] звернулась через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Брагіної Н.В. до ДП «Союзбуд» з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 934 500 грн. та сплати штрафу у розмірі 60% від суми гарантійного платежу, або з?явитись до приватного нотаріуса 20.12.2018 року о 12.00 год. для укладення основних договорів купівлі-продажу квартир. 20.12.2018 року, прибувши до приватного нотаріуса, [PERSON] виявила відсутність представника ДП «Союзбуд», основні договори купівлі-продажу укладено не було. 21.12.2018 року директор ДП «Союзбуд» адресував [PERSON] листа, в якому інформував про повернення гарантійного внеску не раніше червня 2019 року, у зв?язку із накладенням арештів на рахунки підприємства. У зв?язку із чим, 21.02.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Союзбуд» з позовом про стягнення грошових коштів за попереднім договором, одночасно подано заяву про забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 03.04.2019 року у реєстрації обтяження - арешту квартири [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у зв?язку з реєстрацією 14.03.2019 року права власності на майно за новим власником - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 334, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. Позивач зазначає, що зазначений договір купівлі-продажу підлягає визнанню судом недійсним, оскільки станом на момент його посвідчення існувало обтяження, зареєстроване 05.04.2017 року № 20066099 на підставі ухвали слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року, що було достеменно відомо ДП «Союзбуд». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.11.2019 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступні обставини. Відповідач [PERSON] зазначає, що є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за реєстровим номером 334, укладеним з [PERSON] . Станом на час укладення оспорюваного правочину, право власності продавця спірної квартири - [PERSON] було зареєстровано 28.02.2019 року. На момент укладення спірного договору, жодних обтяжень квартири [ADDRESS] , не існувало, що було перевірено нотаріусом та знайшло своє відображення у тексті оспорюваного договору, та витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єктів нерухомого майна. 02.12.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем не спростовано обставину існування обтяження відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року станом на момент посвідчення оспорюваного договору. Також, позивач вказує про занижену вартість спірного нерухомого майна при укладенні оспорюваного правочину. 21.01.2020 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, у якій позивач, окрім первісних позовних вимог, просила суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 05.02.2019 року щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2020 року зобов?язано посадових осіб Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати суду належним чином завірені копії реєстраційної справи щодо квартири [ADDRESS] . 29.04.2020 року матеріали реєстраційних справ № 1776323580000 та № 1776323580000 щодо квартири [ADDRESS] , надійшли до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти позову. Суд, заслухавши доводи представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, надходить до наступних висновків. З матеріалів, що надані суду та досліджені судом, встановлено, що 25.10.2017 року між [PERSON] та ДП «Союзбуд» укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов?язуються у строк до 01.03.2018 року укласти в нотаріальній формі договори купівлі-продажу об?єктів нерухомості, в тому числі і квартири [ADDRESS] , загальна площа - 154,5 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. за реєстровим номером 987 (т. 1 а.с. 9-14). Відповідно до п.п. 2.2 вказаного договору покупець [PERSON] зобов?язана передати до нотаріального посвідчення договору продавцю ДП «Союзбуд» грошові кошти у формі гарантійного забезпечення виконання зобов?язання у сумі 934 500 грн., що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного банку України на день посвідчення договору, становило 35 000 доларів США. 04.12.2018 року [PERSON] через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Брагіну Н.В. звернулась до ДП «Союзбуд» із заявою, в якій просила у строк до 20.12.2018 року повернути грошові кошти у розмірі 934 500 грн. або з?явитись 20.12.2018 року о 12.00 год. до приміщення нотаріальної контори для укладення основного договору (т. 1 а.с. 15-17). Листом від 21.12.2018 року ДП «Союзбуд» [PERSON] повідомлено про неможливість перерахування грошових коштів у розмірі 934 500 грн. раніше червня 2019 року у зв?язку із накладенням арешту на рахунки підприємства (т. 1 а.с. 18). В подальшому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року, постановленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Союзбуд» про стягнення коштів, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з ДП «Союзбуд» на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 35 000 доларів США за попереднім договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. 25.10.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 987, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на день постановлення рішення становить 966 305 грн., три проценти річних у розмірі 25 884,37 грн., інфляційні втрати у розмірі 68 218,50 грн.; штраф у розмірі 560 700 грн. Також, судом встановлено, що 13.03.2019 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за реєстровим номером 334, за умовами якого продавець зобов?язується передати у власність покупця квартиру [ADDRESS] , а покупець зобов?язується прийняти цю квартиру та сплатити за неї ціну відповідно до умов, що визначені у договорі (т. 1 а.с. 86). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про недійсність вказаного вище договору купівлі-продажу з огляду на ту обставину, що на момент його посвідчення існувало два обтяження у виді арешту майна, накладених на спірну квартиру згідно ухвали слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року та ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року. У статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства визначені справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від06.11.2009р.№ 9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Виходячи з роз`яснень п.10 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р.№ 9 вказівка в ч. 3 ст.215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Тобто, позов особи, яка була учасником правочину, про застосування наслідків такого правочину з підстав його нікчемності, або про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише у тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи не учасника правочину, і воно може бути відновлено шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як встановлено судом, 13.03.2019 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за реєстровим номером 334, за умовами якого продавець зобов?язується передати у власність покупця квартиру [ADDRESS] , а покупець зобов?язується прийняти цю квартиру та сплатити за неї ціну відповідно до умов, що визначені у договорі (т. 1 а.с. 86). З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що право власності продавця [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.02.2019 року Комунальним підприємством «Благоустрій Шевченківського району» м. Київ, номер запису про право власності 30506524, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1776323580000 на підставі договору комісії б/н від 23.04.2008 року, договору відступлення права вимоги (цесії) б/н від 05.02.2019 року, договору про участь у фонді фінансування будівництва № ДК-144, виданого 25.04.2008 року ТОВ «Фінансова компанія «Перший управитель будівництва», договору про уступку майнових прав № У/ДК-144 від 11.06.2008 року ТОВ «Фінансова компанія «Перший управитель будівництва», довідки про технічні показники б/н, виданої 28.02.2019 року ТОВ «БТІ М», сертифікату ДАБІ № ІУ 165150270065, виданого 27.01.2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України. Щодо доводів позивача [PERSON] про існування обтяжень спірного нерухомого майна станом на момент посвідчення договору купівлі-продажу від 13.03.2019 року, суд зазначає наступне. В обґрунтування наявності обтяження спірного нерухомого майна згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року, позивач посилається на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 04.09.2019 року № 179769383 (т. 1 а.с. 31-32), щодо об?єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаної інформації, на об?єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт 05.04.2017 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року. Суд зазначає, що спірне нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] . З первісних документів щодо будівництва спірного об?єкту нерухомості, а саме: договору про участь у фонді фінансування будівництва № ДК-144, від 25.04.2008 року, довіритель - ДП «Союзбуд», управитель - ТОВ «Фінансова компанія «Перший управитель будівництва»; договору уступки майнових прав № У/ДК-144 від 11.06.2008 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Перший управитель будівництва» та ДП «Союзбуд»; сертифікату № ІУ 165150270065, виданого 27.01.2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України; договору про відступлення права вимоги (цесії) від 05.02.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та специфікації до нього; договору комісії від 23.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та ДП «Союзбуд», вбачається що будівельною адресою спірного об?єкту нерухомості була наступна адреса: « [ADDRESS] ». В подальшому, розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 5 від 05.01.2018 року «Про присвоєння адреси житловому будинку за адресою: [ADDRESS] », поштова адреса - « [ADDRESS] » присвоєна житловому будинку за будівельною адресою в межах [ADDRESS] (т. 1 а.с. 35). Відтак, суд відхиляє доводи позивача щодо існування обтяження спірного об?єту нерухомості на момент посвідчення оспорюваного правочину, оскільки беззаперечних доказів того, що об?єкт нерухомого майна, на який накладено обтяження згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та спірний об?єкт нерухомості - квартира [ADDRESS] , є одним і тим же об?єктом, матеріали цивільної справи не містять та в розпорядження суду таких доказів не надано. Натомість, матеріалами справи стверджується, що до присвоєння поштвоої адреси згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 5 від 05.01.2018 року, за матеріалами первісних документів будівництва, будівельною адресою спірного об?єкта нерухомого майна була наступна адреса: житловий будинок за будівельною адресою в межах [ADDRESS] . Крім того, позивач посилається на обтяження спірної квартири згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року, однак доказів реєстрації обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненої у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» станом саме на час посвідчення спірного правочину, в розпорядження суду надано не було. Таким чином, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент укладення між [PERSON] та [PERSON] оспорюваного у даному судовому провадженні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , були відсутні будь-які зареєстровані у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження об?єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Відтак, суд надходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відсутність в матеріалах справи доказів, які б стверджували доводи позивача щодо недійсності договору купівлі-продажу, укладеного 13.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за реєстровим номером 334. За вказаних обставин, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45952210 від 14.03.2019 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 13.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. за реєстровим номером 334, на підставі якого здійснено таку державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно. Також, суд надходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позову в частині вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 05.02.2019 року щодо квартири [ADDRESS] , оскільки ані позивачем не вказано, ані судом не встановлено правових підстав відповідно до закону для визнання правочину недійсним. Також, слід зазначити що оспорюваний договір відступлення права вимоги (цесії) від 05.02.2019 року щодо квартири [ADDRESS] , укладено між [PERSON] та [PERSON] , однак, заявляючи вказану позовну вимогу, позивачем не залучено до участі у справі сторону вказаного договору - гр. [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed