Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») про визнання припиненою угоди у зв`язку з повним виконанням зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до нього з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 року у сумі 88 644,34. Він не погоджується із указаною сумою, оскільки вважає себе таким, що виконав зобов`язання за указаним договором - сплатив заборгованість, однак частина коштів була протиправно зарахована за управління кредитом, тоді як він не брав на себе таких зобов`язань. Вважає такі умови несправедливими, що є підставою для визнання указаних положень недійсними. 23.01.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 08.07.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в загальному позовному порядку у судовому засіданні, поданого [PERSON] по справі № 761/38356/19 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання припиненими угоди у зв`язку з повним виконанням зобов`язання. 17.07.2020 року від відповідача надійшов відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 12.11.2015 року між [PERSON] і ТОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір №218924343 шляхом підписання анкети-заяви на отримання кредиту від ТОВ «ФК» «ЦФР», правонаступником якого є АТ «ТасКомбанк» (а.с.43) В заяві, зокрема, зазначено, що позивач згоден з тим, що підписані ним умови з отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та позивачем, як позичальником. Відповідно до заяви на отримання кредиту позивач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити 47 200 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 102 387 грн, з урахуванням пічних процентів - 9 478,52 грн і щомісячних процентів - 45 708,48 грн. В паспорті кредиту (графік платежів) визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно п.1.2 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами - Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20180730 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до позивача. 07.09.2018 року на адресу позивача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно платіжного доручення №І69176751 від 12.11.2015 року ТОВ «ФК «ЦФР» сплатило позивачу 40 000 грн шляхом переказу указаної суми на картрахунок № [NUMBER] . Відповідно до довідки вих№2691070-SG від 31.10.2018 року, виданої ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за період з 25.12.2015 року по 26.09.2016 рік позивач здійснював погашення споживчого кредиту на загальну суму 27 357,14 грн, з яких списано у рахунок погашення: частини кредиту 10 167,86 грн, щомісячних процентів 12 696,80 грн, річних процентів 4 492,48 грн. Станом на 30.07.2018 року за ним рахується заборгованість в сумі 82 278,87 грн (а.с.55). Так відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» - споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктами 9 та 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Метою Закону України «Про споживче кредитування» є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування» - дія цього Закону поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином аналіз вказаних норм є підставою вважати, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення своїх особистих потреб. В розумінні пунктів 1 та 6 ч.1ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»-споживачі підчас укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на територіїУкраїни, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до частин 1 та 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно дост.526ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або Законом та не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв дії ділового обороту. Яквбачаєтьсязположеньст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ( ч. 1ст.1049ЦКУкраїни). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів, при цьому, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (справа «Вєренцов проти України»). Статтею 129 Конституції України регламентовано, що одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. З огляду на вищевказане суд доходить висновку, що позивач, отримавши від ТОВ «ФК «ЄАПБ» 40 000 грн кредитних коштів, за період з 25.12.2015 року по 26.09.2016 рік здійснював погашення споживчого кредиту на загальну суму 27 357,14 грн, з яких відповідач правомірно списував частину коштів у рахунок погашення щомісячних процентів і річних процентів. Інших підтверджень щодо оплати за кредитом позивачем не надано. У позовній заяві позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на те, що списання частини коштів у рахунок погашення щомісячних процентів і річних процентів є несправедливими умовами відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.12.2018 року у справі №695/3474/17, що є підставою для визнання указаних положень недійсними. Однак позивач не заявляє вимог щодо визнання указаних положень договору недійсними, в той час як просить суд визнати договір припиненим у зв`язку з його виконанням. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист це один із основних елементів будь-якого суб`єктивного цивільного права. Це нормативно врегульована можливість управомоченого суб`єкта застосувати способи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права та застосування передбачених законом методів для припинення дій, завдяки яким право було порушене. У ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення правовідношення. Під припиненням правовідношення на думку суду розуміється, що особа може припинити дію договору, в разі його належного виконання. Позивачем не надано суду доказів, що підтверджують повне погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed