Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], [INFO], заповіту не залишив, тому він та його рідний брат [PERSON] являються спадкоємцями за законом. Однак, він дізнався, що 28 березня 2011 року батько подарував належний йому житловий будинок [ADDRESS] [PERSON]. Цей договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за реєстром № 1040. Вважаючи, що договір дарування протирічить закону, оскільки батьки не вправі укладати угоди, які порушують права непрацездатних дітей, позивач просить визнати його недійсним на підставі ч.1 ст.215, п.6 ч.1 ст. 203 ЦК України, та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] (а.с.2-4). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено (а.с. 208-211). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі (а.с. 215-217). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який заповіту не залишив. [PERSON] та [PERSON] є синами померлого. 28 березня 2011 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар (безоплатно) житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області (а.с. 10,98). Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за реєстром № 1040. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які були заявлені ним, як правові підстави для визнання договору дарування недійсним. Висновки суду про відмову у задоволенні позову відповідають нормам закону і підтверджуються матеріалами справи. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлялись позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним на підставі ч.1 ст.215, п.6 ч.1 ст. 203 ЦК України з посиланням на те, що батьки не вправі укладати угоди, які порушують права непрацездатних дітей. Однак, відповідно до ч.1 ст. 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повнолітня (тобто 18 років). Виходячи із того, що позивач [PERSON] народився у 1951 році, і на момент вчинення правочину не був неповнолітнім, суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову. Посилання апелянта на неправильну оцінку доказів (виписний епікриз № 1478, довідки ВТЕК, відповідь від 02 серпня 2011 року УМВС), не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції, а на те, що судом безпідставно відмовлено у витребуванні чи прийнятті доказів, - апелянт не посилається. Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не відобразив та не дослідив в своєму рішенні надані ним докази про порушення, допущені приватним нотаріусом [PERSON] при посвідченні договору дарування, - не можна прийняти до уваги, оскільки позовні вимоги з цих підстав позивачем не заявлялись. Посилання апелянта на те, що батько повністю підкорювався бажанням відповідача, був інвалідом Великої Вітчизняної війни, мав проблеми з пам'яттю і лікувався у військовому госпіталю, - не можна прийняти до уваги, оскільки позовні вимоги з інших, ніж зазначено у п.6 ч.1 ст. 203 ЦК України, підстав, - позивачем не заявлялись. Посилання в апеляційній скарзі на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, та від 26 грудня 2013 року про вселення його у спірний будинок, - не мають правового значення для вирішення спору про визнання договору дарування недійсним. Доводи апеляційної скарги про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON] та [PERSON], - не заслуговують на увагу, оскільки мати позивача померла 15 травня 1985 року, із заявою про визнання за нею права власності на ? частину спірного будинку вона за життя не зверталась. Посилання апелянта на те, що посадовими особами Синельниківського міськвиконкому та працівниками БТІ допущені порушення - не можна прийняти до уваги, оскільки позовні вимоги до цих установ позивачем не заявлялись. У той же час судом 1 інстанції при ухваленні рішення допущені порушення норм процесуального права. Так, відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України позивач має право змінити підстави або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а згідно із ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, лише позивач визначає предмет і підставу позову. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. У судовому засіданні 2 липня 2014 року позивачу було роз'яснено його право на уточнення позову, зміну його предмету або підстав, однак, він таким правом не скористався (а.с.180), однак, суд у своєму рішенні, у порушення зазначених норм, посилається на ст. 225, 228 ЦК України. За таких обставин рішення суду у цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а мотиви, якими суд встановлює відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування, як вчиненого дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, як такого, що вчинений з порушенням публічного порядку та як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, - підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення, оскільки позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним з інших, ніж зазначені у п.6 ч.1 ст. 203 ЦК України, підстав.

Outcome: partial