Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на ? ідеальної частини квартири [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою за запропонованим нею варіантом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем придбано у 1996 році двокімнатну квартиру в [ADDRESS], яка у 1997 році за договором міни поміняна на спірну квартиру по [ADDRESS]. Квартира не може бути поділена в натурі, тому вона просить виходячи із рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, визнати за нею право власності на ? ідеальної частки в спірній квартирі. Також, враховуючи перешкоди, які відповідач чинить їй у користуванні квартирою, [PERSON] просить встановити порядок користування житлом, виділивши їй у користування кімнати площею 8,6 кв.м. та 10, 7 кв.м., інші кімнати залишити у користуванні відповідача, кухню, ванну кімнату, коридор залишити в спільному користуванні. [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про втрату [PERSON] права користування спірною квартирою з підстав передбачених ст..405 ЦК України, яка мотивована тим, що спірна квартира є особистою власністю та не підлягає поділу між колишнім подружжям. В ході розгляду справи позивачем [PERSON] подано заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про встановлення порядку користування спільним майном, а відповідачем [PERSON] подано заяву про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви. Ухвалами суду від 09 січня 2015 року обидві заяви задоволено, в результаті чого предметом розгляду суду була позовна вимога про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлену вимогу про поділ майна подружжя підтримали повністю з підстав вказаних вище. Відповідач [PERSON] позов щодо поділу спірної квартири в рівних частках визнав повністю. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову відповідає вимогам законодавства та не порушує його прав чи інтересів, а заявлений позов є підстав і обґрунтованим та підлягає до повного задоволення. Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі в період з 09 серпня 1992 року по 14 грудня 2011 року. В шлюбі народилось двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. У шлюбі сторонами було придбано на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 грудня 1996 року квартиру по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] 17 листопада 1997 року вказану квартиру за нотаріально посвідченим договором міни передано у власність [PERSON] та отримано у власність спірну квартиру по [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення №506 від 17.11.1998 року право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] Відповідно до ст..22 Кодексу про шлюб та сім'ю ( чинного на час виникнення у сторін права власності на спірну квартиру) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має повне право володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст..372 ЦК України. Так, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна (виділу частки з нього), що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст..71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на технічну характеристику та розташування квартира по вул.. Вербицького, 4/60 в м.Ковелі не може бути поділена в натурі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за сторонами права власності в рівних частках по ? ідеальної частини. Таким чином, позов слід задовольнити, прийнявши визнання позову відповідачем. В силу ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі, які полягають у сумі сплаченого при зверненні судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved