Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебувала з 1999 року. Мають спільну повнолітню дитину: [PERSON] , 1998 року народження. Сумісне життя не склалось та на даний час вони проживають окремо. За рішенням суду їх шлюб був розірваний. Донька на час подання позову є вже повнолітнею, але продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки. Відповідач як батько дитини зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на час навчання дитини. У добровільному порядку вирішити спір вони не можуть. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. до закінчення дитиною навчання. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , 1998 року народження, в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною 23-річного віку. Непогоджуючись з позовом, [PERSON] подав відзив. Вказав, що заявлений розмір аліментів на дитину в розмірі 2000 грн. є неаргументованим. На даний час він не має матеріальної можливості допомагати своїй доньці, а не самоусувався від надання такої допомоги. За можливості він завжди допомагав своїй доньці та позивачка не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів взагалі. Просив врахувати, що він є інвалідом 3 групи, отримує пенсію в розмірі 1452 грн. Тому вимушений був звернутись до суду з позовом про визнання доньки такою, що втратила право користування квартирою, для оформлення субсидії. Вказав також, що він не має у власності нерухомого майна, по яке зазначає позивач, воно зареєстроване за іншою особою, а щодо автомобіля - то на даний час є судовий спір щодо поділу майна подружжя. Просив суд відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач хоч і є інвалідом, але може працювати та мати дохід. Вказала, що донька досягла повноліття та продовжує навчання, закінчує навчання 30 червня 2020 року. Навчається дитина на стаціонарі. Тому і потребує матеріальної підтримки. В суму аліментів вона включила лише плату за навчання, інші потреби дитини вона не зазначала. Просила суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Підтримав поданий відзив на позов. Вказав, що відповідач завжди надавав матеріальну допомогу та ніколи не ухилявся від утримання. Задоволення позовних вимог призведе до скрутного становища. Просив врахувати при вирішенні спору, що відповідач є інвалідом з мінімальною пенсією. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1999 року по 18 вересня 2015 року. Батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають та перебувають на її утриманні дитина [PERSON] , 1998 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 03 грудня 2018 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до роз`яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до договору про надання освітніх послуг Національного університету «Одеська юридична академія» від 03 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] навчається за спеціальністю «Право», денна форма навчання, закінчує навчання 30 червня 2020 року. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище позивача і платника аліментів, наявність в останнього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, має можливість працювати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1200 грн. до закінчення дитиною навчання, а саме до 30 червня 2020 року. Доводи відповідача щодо пенсії як єдиного джерела доходу, суд до уваги не бере, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що це єдиний дохід відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial