Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, в якому просили стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 2262 грн. 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.01.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9052093. Забезпечений транспортний засіб за договором - ВАЗ д.н.з. [NUMBER]. 19 вересня 2014 року по вул. Леніна, 1 в с. Потоки сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та ВАЗ, д.н.з. [NUMBER], під керування водія [PERSON] Із заявою про страхове відшкодування до позивача звернувся власник пошкодженого легкового автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Позивач, на підставі зібраних документів, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 4524 грн. 52 коп., що підтверджується страховим актом №4613 від 10.08.2015 року. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надіславши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача повідомив про неможливість прибуття у судове засідання у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі в цей час, однак суд не вважає такі причини неявки поважними. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що 14.01.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9052093. Забезпечений транспортний засіб за договором - ВАЗ д.н.з. [NUMBER]. 19 вересня 2014 року по вул. Леніна, 1 в с. Потоки сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та ВАЗ, д.н.з. [NUMBER], під керування водія [PERSON] Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124, 1224 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності. 29.07.2015 року із заявою про страхове відшкодування до позивача звернулась довірена особа власника пошкодженого легкового автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] - [PERSON]. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №11/123/14 від 27.11.2014 року вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] становить 4524,52 грн. Позивач, на підставі зібраних документів, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 4524 грн. 52 коп., що підтверджується страховим актом №4613 від 10.08.2015 року та платіжним дорученням №610 від 11.08.2015 року. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. В порушення вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] не повідомив страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, згідно з якою сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Страховою компанією не доведено завдання відповідачем їй збитків у зв'язку з виплатою страхового відшкодування або здійснення необґрунтованих виплат. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed