Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування. У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №11-1046, виданого 28.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; автомобіля марки FORD модель FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] . Спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , позивач прийняв 27.02.2019 року звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (КМНО) Рудницької О.М. із заявою про прийняття спадщини і в цей же день нотаріусом було відкрито спадкову справу за № 2/2019. Відповідач - [PERSON] 27.02.2019 р. відмовилась від своєї частини спадщини на користь позивача, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу. Після спливу шести місяців з дня смерті [PERSON] [INFO] позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Рудницької О.М. із заявою про видачу мені Свідоцтв про право на спадщину за законом, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . 18 вересня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Рудницькою О.М. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на квартиру [ADDRESS] ; на автомобіль марки FORD модель FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] і на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , яка належала моєму батькові на підставі Свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого Радянською РДА м. Києва 28.11.1995 р. згідно розпорядження №12405. У видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , яка належала моєму батькові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1046, виданого 28.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено 18 вересня 2019 року. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2019 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Піхур О.В. Відповідно до Розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи від 14.01.2020 за № 01-08-283 за підписом заступника керівника апарату - О.В. Моргун, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді за власним бажанням на підставі рішення ВРП від 24.12.2019 року, та у відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Фроловій І.В.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року позовну заяву було повторно залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду належним чином, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду належним чином, однак подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовну заяву визнала та просила задовольнити. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, а також підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] . [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з: - квартири [ADDRESS] ; - квартири [ADDRESS] ; - автомобіля марки FORD модель FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] . Вбачається, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , позивач прийняв 27 лютого 2019 року звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (КМНО) Рудницької О.М. із заявою про прийняття мною спадщини і в цей же день нотаріусом було відкрито спадкову справу за 2/2019. Дружина спадкодавця - [PERSON] 27.02.2019 р. відмовилась від своєї частини спадщини на користь [PERSON] , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу. Після спливу шести місяців з дня смерті [PERSON] , [INFO] позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Рудницької О.М. із заявою про видачу Свідоцтв про право на спадщину за законом, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . До своєї заяви позивач додав оригінали документів, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на майно, яке складає його спадщину. Вбачається, щодо квартири [ADDRESS] позивачем було надано нотаріусу оригінал Свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого Радянською РДА м. Києва 28.11.1995 р. згідно розпорядження №12405, яким підтверджено право власності [PERSON] на 1/2 (одну другу) частину цієї квартири. Згідно вказаного Свідоцтва вищезазначена квартира належала на праві спільної власності в рівних долях [PERSON] та його матері - [PERSON] . Одночасно з цим вбачається, що на день смерті [PERSON] вказана квартира належала йому на праві власності повністю, оскільки в 2009 році другу частину цієї квартири він отримав у спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . Це вбачається з відмітки державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори, яка міститься на Свідоцтві про право власності на вказану квартиру, виданого Радянською РДА м. Києва 28.11.1995 p., [PERSON] 28.09.2009 року було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом № 11-1046 після смерті [PERSON] на 1/2 (одну другу) частину вищевказаної квартири, яка належала останній. Це підтверджується також даними інформаційної довідки КП КМР «Київське міське БТІ» від 22.03.2019 р. №11245. Однак, як вказує позивач, оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1046, яке було видане [PERSON] 29.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, на момент смерті [PERSON] був відсутній. 18 вересня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Рудницькою О.М. позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на квартиру [ADDRESS] ; на автомобіль марки FORD модель FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] і на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого Радянською РДА м. Києва 28.11.1995 р. згідно розпорядження №12405. У видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/5 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1046, виданого 28.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено 18 вересня 2019 року. У своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 вересня 2019 року Приватний нотаріус послався на ч. 7 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, може бути видане на підставі правовстановлюючих документів, а позивачем не надано правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] - оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1046, яке було видане [PERSON] 28.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у визначені Законом способи захисту. Відповідно до приписів статтей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на квартиру в нотаріальній конторі не може, оскільки не має змоги надати оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом № 11-1046, яке було видане [PERSON] 28.09.2009 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, як наслідок неможливо в нотаріальному порядку оформити моє право власності, як спадкоємця на зазначене спадкове майно, та оформити свої права у позасудовому порядку не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити права позивача неможливо, а набуття ним права власності на 1/2 частину квартири не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved