Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 89 250,52 грн.; середній заробіток із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 291,52 грн. за весь час затримки розрахунків, починаючи із 29.08.2020 року по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що із 2003 року працював на Державному підприємстві «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на різних посадах, із 15.03.2004 року обіймав посаду начальника елеватора. За наказом (розпорядженням про припинення трудового договору (контракту) від 28 серпня 2020 року №61-К був звільнений із займаної посади та роботи за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. У день звільнення відповідач видав копію наказу (розпорядження про припинення трудового договору (контракту) від 28 серпня 2020 року №61-К про звільнення, трудову книжку БТІ-І №6070046 (дата заповнення 01 липня 1988 року), в якій є запис №16 про звільнення з роботи на підставі вказаного наказу, довідку №05/413 від 11.09.2020 року,. згідно якої заборгованість по заробітній платі станом на 01.09.2020 року складає 89 250,52 грн., та довідку про доходи про щомісячний розмір заробітної плати за період із 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 . Разом з тим, у день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок, оскільки не виплатив всіх сум, що належали йому від підприємства, в тому числі не виплатив і заборгованість по заробітній платі, розмір якої становить 89 250,52 грн. та яка утворилась внаслідок того, що відповідач в порушення строків виплати заробітної плати її щомісячно не виплачував у 2019 та 2020 рр. Розмір, належного позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні підлягає обрахунку із 29.08.2020 року, що є першим днем після дати звільнення (звільнено 28 липня 2020 року) відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Разом з тим, позивач, вимушений здійснити лише розрахунок середньоденного заробітку, оскільки на час подання позову до суду день фактичного розрахунку не настав, що об`єктивно унеможливлює розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Розрахунок заробітної плати за останні 2 місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана дана виплата. Згідно з довідкою про доходи заробітна плата червень 2020 року становить 6129,00 грн., за липень 2020 р. - 6406,56 грн. (відомості про суми відрахування на податків відсутні). Розмір середньоденного заробітку становить 291,52 грн. Розрахунок:\~(6129,00\~грн.\~за червень\~2020\~р.+\~6406,56\~грн.\~ за\~липень 2020р.):\~(20\~кількість роб.\~днів за\~червень \~ 2020р.\~+\~23\~кількість роб.\~днів за\~липень \~ 2020р.)\~=\~ 291,52грн.) /а.с. 1-5/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.10.2020 року позовну заяву залишено без руху,\~надавши\~строк для усунення недоліків /а.с. 19-21/. 19.10.2020 року та 23.10.2020 року до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду /а.с. 23-31, 32/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.10.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 33-34/. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти винесення заочного рішення суду. Відповідач, його представник до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся,\~правомподачі відзиву на позов не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що із 2003 року позивач працював на Державному підприємстві «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України на різних посадах, із 15.03.2004 року обіймав посаду начальника елеватора /а.с.6, 10- 13/. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч. 7 ст. 43 Конституції). За приписами ч. 1 ст. 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Наказом (розпорядженням про припинення трудового договору (контракту) від 28 серпня 2020 року №61-К [PERSON] був звільнений із займаної посади та роботи за угодою сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається із довідки від 11.09.2020 року за вих..№05/413 за підписом в.о. директора Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» Державного агентства резерву України виданої [PERSON] , заборгованість по заробітній платі станом на 01.09.2020 року складає 89\~250,52 грн. /а.с. 8/. Зважаючи на зазначені вище вимоги закону, суд приходить до висновку , що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 89 250,52 грн. Разом з цим, за приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останнім своєчасно не виплачено заробітну плату, а відтак на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за період затримки розрахунку - по день постановлення рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 28 серпня 2020 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є липень та червень 2020 року, загалом 43 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 291,52 грн. ((6 129 грн.+ 6 406,56 грн.) / (20 дн.+23 дн.) ). При цьому, період затримки розрахунку при з 29.08.2020 року року і\~по день\~ухвалення рішення\~-\~20.01.2021\~року становить 99 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 29.08.2020 року і по\~день ухвалення\~рішення -\~20.01.2021\~року становить 28 860,48 грн. ( 291,52 грн. х 99 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку: з 29.08.2020 року року і по день ухвалення рішення - 20.01.2021 року у розмірі 28 860,48 грн., а відтак вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача покладаються понесені позивачем судові витрати, а саме: сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн. (квитанція а.с.26), та на користь держави за вимогу про стягнення заборгованої заробітної плати судовий збір в розмірі -892,51 грн. Рішення суду щодо присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved