Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

у вересні 2019 року представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2016 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Внаслідок аварії автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до рахунку № [NUMBER] /281120161 від 28.11.2016 р. та акту виконаних робіт № 1217К від 22.12.2016 р. вартість відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу становить суму в розмірі 13554,00 грн., та позивач нарахував та виплатив потерпілому страхове відшкодування в сумі 13554,00 грн. Відповідно до відомостей із ЦБД МТСБУ, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Позивач намагався у досудовому порядку отримати відшкодування від відповідача, однак, ця вимога була залишена відповідачем без відповідного реагування. З огляду на те, що після виплати позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, у позивача виникло право вимоги до відповідача, а також відсутності в добровільному порядку відшкодування з боку відповідача, як винуватця ДТП, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути на його користь з відповідача, як винуватця аварії, в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13554,00 грн. та судові витрати у справі в сумі 1921,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2019 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 17.04.2020 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В матеріалах справи міститься заява представника позвиача про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав. Будь-які інші клопотання зі строни відповідача до суду не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2016 року о 17-25 год. в м. Києві по вул.. Велика Кільцева, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Внаслідок аварії автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року у справі № 752/20491/16-п, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час розгляду даної справи, зазначена постанова набрала законної сили, та у встановленому законом порядку відповідачем оскаржена не була. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28.11.2015 року власник автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На підставі рахунку № 201853/281120161 від 28.11.2016 р. та акту виконаних робіт № 1217К від 22.12.2016 р. вартість відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу становить суму в розмірі 13554,00 грн., та позивачем було нараховано та виплачено потерпілій стороні страхове відшкодування в сумі 13554,00 грн. Стороною позивача була направлена вимога відповідачу про відшкодування завданої шкоди, однак, доказів належної виплати суми позивачу матеріали справи не містять. Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Слід звернути увагу на те, що будь-яких доказів на спростування позовних вимог стороною відповідача суду не надано, як і не надано доказів належного відшкодування завданої шкоди. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача доводи позивача не спростовано, а позивачем повністю доведені позовні вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1921,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved