Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом і просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки, яка за життя була розпочата спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] . Він за життя, на підставі рішення Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області від 27.02.2001 року № 13 отримав Державний акт на право постійного користування землею серія ІV ХР № 018150 на земельну ділянку площею 1,9908 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в територіальних межах Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області (тепер Єфремівський старостинський округ Олексіївської Сільської ради). В подальшому в тому ж 2001 році [PERSON] , разом із іншими особами на вказаному полі, звернувся до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області щодо приватизації ділянки і його земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6324583502:23:00:002. Не отримавши правовстановлюючого документа на право власності на землю [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за законом після померлого батька, оскільки дружина та дочка останнього від спадщини відмовилися, про що у спадковій справі є відповідні заяви. Спадщину він прийняв, отримавши свідоцтва про право на спадщину на інші земельні ділянки від державної нотаріальної контори. Померлому батькові належала на праві постійного користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІV ХР № 018150 від 29.12.2001 року, земельна ділянка площею 1,9908 га для ведення підсобного господарства. За життя [PERSON] не встиг закінчити процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки та отримати правовстановлюючий документ на неї, тому нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві саме з підстав відсутності правовстановлюючого документу на право власності за померлим. Сторона позивача у судове засідання не прибула, проте від позивача надано письмову заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Олексіївський сільський голова до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи без участі представника сільради, при ухваленні рішення просив суд визначитися на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, відзив на позов та відповідь на відзив, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Зокрема, правовідносини сторін у даному спорі виникають із земельного, цивільного (спадкового) законодавства, а також законодавства, що регулює повноваження у земельних питаннях органів місцевого самоврядування. Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.12, 24). Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач [PERSON] прийняв за законом, отримавши свідоцтва про право на спадщину на інші земельні ділянки від державної нотаріальної контори, що вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності за законом на належну померлому на праві користування земельну ділянку (а.с.23). [PERSON] належала на праві постійного користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІV ХР № 018150 від 29.12.2001 року, земельна ділянка площею 1,9908 га для ведення підсобного господарства, розташованої за межами населених пунктів в територіальних межах Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області (тепер Єфремівський старостинський округ Олексіївської Сільської ради (а.с.7). За життя [PERSON] розпочав, але не встиг закінчити процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки та отримати правовстановлюючий документ на неї, про що свідчить технічна документація із землеустрою. Нотаріус своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві саме з підстав відсутності правовстановлюючого документу на право власності за померлим на вказану земельну ділянку. Як вбачається зі ст. 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із матеріалів справи вбачається, що державний нотаріус відмовив спадкоємцю оформити спадщину і видати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, приватизацію якої розпочав спадкодавець. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із ЗУ від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України). Аналогічний висновок викладено і у пунктом 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року N24-753/0/4-13 згідно якого, передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Позивач згідно наданих письмових доказів є спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який за життя почав процедуру приватизації земельної ділянки. Судові витрати сторона позивача згідно наданої заяві слід залишити за позивачем.

Outcome: approved