Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначала, що у вересні 2016 року їй стало відомо про смерть матері [PERSON], яка померла [INFO] у селі Бічура Бічурського району Республіки Бурятія (Росія). Також зазначила, що з 30.06.2010 року її мати зареєстрована по [ADDRESS]. Вказувала, що з матір`ю довгий час не спілкувалася та про смерть дізналася з поштового повідомлення від [PERSON], в якому містилося свідоцтво про смерть мами. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка розміром 6,19 га вартістю 26643грн. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину, на що їй було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважала, що з поважних причин пропустила строк для прийняття оскільки спадкодавець проживав на території іншої держави та до вересня 2016 року не знала про смерть мами. Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 17 січня 2017 року у позові [PERSON] до Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважає, що судом не прийнято до уваги поважність причин пропуску нею строку для прийняття спадщини. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 07 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції вірно встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON].( а.с.7). Також встановлено, що [PERSON] з 30.06.2010 року була громадянкою та проживала на території [ADDRESS], (а.с.12-13). [INFO] [PERSON] померла( а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме - земельна ділянка розміром 6,19 умовних кадастрових гектарів, вартістю 26643 грн. КПС «Славутич» га території Михайлівської сільської ради Машівького району( а.с.15). Позивачка користувалася вищезазначеною земельною ділянкою на підставі доручення, посвідченого 05.08.2011 року нотаріусом нотаріальної палати Республіка Бурятія Бічурського нотаріального округу, користувалася ( а.с.15-17). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу Уразовської - Будігай В.В. за № 83/01-16 від 12.12.2016 року та № 7/01/-16 від 13.01.2017 року позивачем пропущений строк для подачі заяви на прийняття спадщини в установленому законом порядку, з наведених підстав спадкова справа не заводилась.( а.с.19,32). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] місцевий суд виходив з того, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин. Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особи додатковго строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12),4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс 16). Із справи вбачається, що позивачака пропустила строк у зв`язку з тим, що вона не знала про смерть матері. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконати процесуальні обов`язки. В порушення вимог ч. 60 ЦПК України, позивач не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності пропуску нею строку прийняття спадщини, не навела поважності причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в наданні додаткового строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Між тим, місцевий суд невірно вказав в мотивувальній частині рішення, що позивачка повинна звернутися з заявою про прийняття спадщини за останнім місце проживання її матері, тобто на території РФ. Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. У разі, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося, вибір права спадкодавцем буде недійсним. Згідно ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах, право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті. визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться це майно. За таких обставин спадкування земельної ділянки, розташованої на території України, регулюється правом України. За таких обставин рішення місцевого суд слід змінити.

Outcome: partial