Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15 січня 2008 року з [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 доларів США, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає кредитний договір. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яку він добровільно не погашає, тому позивач просив стягнути з [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2008 року - 5 565,61 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 44 469 грн. 20 коп. та стягнути судові витрати (а.с. 2-5) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року позов задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2008 року - 44 469 грн., 20коп., з яких: заборгованість за кредитом -15 165 грн. 65 коп., заборгованість по відсоткам - 24 792 грн. 17 коп. заборгованість з комісії 1917 грн., 60 коп., штраф - 2593 грн. 79 коп., а також у рахунок повернення судових витрат 444грн. 69 коп. , а разом 44 913 грн. 89 коп. (а.с. 56-58). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 61-65). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається із заяви № б/н, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Відповідач отримав від позивача картку [NUMBER], зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 2 000 доларів США, з відсотковою ставкою на момент підписання заяви у розмірі 1,5 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.11-12).. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, станом на 20 вересня 2013 року виникла заборгованість у сумі 44 469 грн. 20 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 15 165 грн. 65 коп., заборгованості по відсоткам - 24 792 грн. 17 коп., заборгованості з комісії - 1 917 грн. 60 коп. та штрафу - 2 593 грн. 79 коп. Однак, вказані висновки суду зроблені судом з порушенням норм матеріального права: не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с. 17). Як вбачається з матеріалів справи, кінцевим терміном дії карти, виданої [PERSON], вказано січень 2010 року, тобто початком перебігу позовної давності є 1 лютого 2013 року, а з позовом Банк звернувся у жовтні 2013 року, при цьому не зазначив жодної поважної причини пропуску строку і не просив його поновити. Згідно із п. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи 26 листопада 2013 року відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на позов в яких посилався на сплив позовної давності, що є підтвердженням того, що він зробив заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 46-49). За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, а посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг не може бути прийнято судом до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу про отримання відповідачем картки з новим терміном дії, що свідчило б про продовження дії договору.

Outcome: dismissed