Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У грудні 2015р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «Приватбанк»), посилаючись на те, що 17 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та її сином [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550, який складається з заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу та умов та правил надання банківських послуг та тарифами. Відповідно до умов договору фінансового лізингу від 17 січня 2012 року №ОD30AХ0000317550, останній отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель Sens, 2011р.в., р.н. [NUMBER], та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані із виконанням договору лізингу, у строк та у розмірах, передбачених договором, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню стоку виконання договору. Зазначала, що 21 березня 2012 року в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р., між ПАТ КБ «Приватбанк» та нею було укладено договір поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р., згідно якого вона на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов договору фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р. Позивачка стверджувала, що 12 серпня 2015року ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно, без попереднього попередження вилучив предмет лізингу, тим самим, на її думку, розірвав договір фінансового лізингу та припинив його дію. Тому наслідком таких дій є відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» обовязку надати у майбутньому у власність [PERSON] предмет лізингу та відсутність права вимагати його оплати. Вказувала, що оскільки договір фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р. є розірваним, то її зобовязання за договором поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р. припинилися. Проте, відповідач не визнає факту припинення договору поруки № ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р., надсилаючи на її адресу повідомлення про наявність у неї простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р. Посилаючись на незаконність дій відповідача щодо вимог погашення нею, як поручителем простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р., який був фактично розірваний, позивачка просила суд визнати договір поруки укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21 березня 2012 року №ОD30AХ0000317550/1 припиненим у звязку із розірванням договору фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р. та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк», діючий за довіреністю від 11 липня 2014р. в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Раніше в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав у задоволенні позову просив відмовити, про що надав письмові заперечення проти позову (а.с. 41-42, 64-65). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим глави 49 книги пятої, розділом другим глави 52 книги пятої, параграфом шостим підрозділу першого розділу третього глави 58 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 17 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року, згідно умов якого останній отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель Sens, рік випуску: 2011, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: Y6DTF698KC0300434, реєстраційний номер: АЕ1856ВР, та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 (Графік лізингових платежів), тобто до 20 березня 2017 року, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Зазначений автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6-11, 44,45). Відповідно до умов договору фінансового лізингу, договір складається з заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу з додатками до неї, умов та правил надання банківських послуг, та тарифів. Лізингоодержувач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу з додатками до неї, разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.6). Частина 1 ст. 806 ЦК України встановлює, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Встановлено, що 21 березня 2012 року в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р., між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р., відповідно до умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник за виконання зобовязань [PERSON], що виникають з умов договору фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012р. (а.с.7). Згідно п.п.13,14 Договору поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення лізингу за договором. Пунктом 16 Договору поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р. передбачено, що дострокове розірвання договору поруки здійснюється за письмовою згодою сторін. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Пункт 2.8.4.8.2.1 умов та правил надання банківських послуг встановлює поняття події дефолту, якою вважається будь - яка з перерахованих у даному пункті подій, а саме затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10% від вартості предмета лізингу, зазначеною в специфікації; несплата лізингоодержувачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% від вартості предмета лізингу, зазначеної в специфікації; невідшкодування лізингодавцю чергових страхових платежів за договорами страхування, передбаченими статтею 2.8.4.5.1, 1.2. заяви про приєднання до договору; порушення лізингоодержувачем умов щодо цільового використання предмета лізингу; предмет лізингу став недоступним для лізингодавця внаслідок ненаходження його за останньою адресою базування; недотримання лізингоодержувачем будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 2.8.4.10.1договору; подання лізингоодержувачем повідомлення про неспроможність виконати свої зобовязання за договором, за відсутності клопотання, поданого згідно зі статтею 2.8.4.6.6.2 цього договору або відмови у його задоволенні; недотримання лізингоодержувачем зобовязань, передбачених статтями 2.8.4.6.2.3-2.8.4.6.2.9,2.8.4.6.2.16,2.8.4.6.2.17 цього договору; у випадку викрадення або втрати предмета лізингу, незалежно від того, був такий випадок визнаний страховим, чи ні; у випадку, якщо предмет лізингу знищений, пошкоджений і не може бути відновлений (в т.ч. при повній конструктивній загибелі, відповідно до умов страхування предмету лізингу) незалежно від того, був такий випадок визнаний страховим, чи ні; лізингоодержувач прострочив приймання предмету лізингу на строк понад 10 (десять) календарних днів; інше істотне порушення лізингоодержувачем умов цього договору. Відповідно до п. 2.8.4.8.2.1 умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за цим договором. Повернення предмета лізингу здійснюється за адресою, вказаною у повідомленні про дефолт. Судом встановлено, що банк свої зобовязання за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року виконав в повному обсязі, однак [PERSON] від виконання своїх зобовязань ухилявся. Відповідно до умов договору лізингоодержувач повинен був погашати платежі щомісячно, відповідно до графіку лізингових платежів, який є додатком до договору фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року (а.с.44). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] частково здійснював оплату щомісячних платежів за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року, допускав її прострочення та не дотримувався графіку, що підтверджується квитанціями про оплату платежів (а.с.96-107). Встановлено, що через неналежне виконання зобовязань за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року у [PERSON] станом на 30.12.2015р. склалася заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 23463,51грн., яка складається з: заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу 8348,37 грн., заборгованості з пені 15115,14грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов договору фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року (а.с.47-51). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.2.8.4.8.2.4 умов та правил надання фінансового лізингу якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобовязаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірванним у дату, зазначену в повідомленні. Односторонне розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобовязань за цим договором. Таким чином, відповідно до умов п.2.8.4.8.2.4 Умов та правил надання фінансового лізингу одностороннє розірвання договору фінансового лізингу є правом відповідача, а не його обовязком. З повідомлень, які надсилалися відповідачем позивачці вбачається, що ПАТ КБ «Приват Банк» повідомляв останню про повернення банку суми простроченої заборгованості (а.с.12,13). Судом встановлено, що у звязку із порушенням [PERSON] та [PERSON] зобовязань за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Малиновського суду м. Одеси із позовом про стягнення з останніх зазначеної заборгованості у солідарному порядку (а.с. 83-87). У зазначеній справі судом постановлено заочне рішення, яким задоволені вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», що вбачається із заяви [PERSON] (а.с.127-129). Отже, відповідно до вказаного рішення, з [PERSON] та [PERSON], як поручителя була стягнута солідарно заборгованість за договором фінансового лізингу. Із дослідженого судом акту прийому автомобіля позичальника від 23 березня 2013 року вбачається, що у 2013 році предмет лізингу вже вилучався у лізингоодержувача у зв'язку з порушенням умов договору (а.с.46). Встановлено, що 12 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно вилучив предмет лізингу, без ключів та техпаспорту, що підтверджується актом повернення предмета лізингу (а.с.82). 27 серпня 2015 року [PERSON] добровільно передала ПАТ КБ «ПриватБанк» технічний паспорт та ключі від автомобілю, що вбачається із наданого позивачкою акту (а.с.109). Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1/163 від 11 лютого 2016року ПАТ КБ «Приватбанк» продало предмет лізингу: автомобіль марки Daewoo, модель Sens, рік випуску: 2011, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: Y6DTF698KC0300434, реєстраційний номер: АЕ1856ВР за 56700,00 грн. (а.с.80-81). Даний факт спростовує доводи позивачки щодо здійснення лізингодавцем продажу автомобіля марки Daewoo, модель Sens, рік випуску: 2011, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: Y6DTF698KC0300434, реєстраційний номер: АЕ1856ВР за 70000,00 грн. Відповідно до\~ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту -\~ст. 654 ЦК України. Згідно ст.653 ЦК України, передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Частиною 1 ст.553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Стаття 559 ЦК України визначає вичерпний перелік підстав припинення поруки, серед яких є припинення забезпеченого нею зобов'язання. Суд вважає, що доводи позивачки щодо припинення поруки у звязку із розірванням забезпеченого ним зобовязання [PERSON] за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до п.2.8.2.8.2.4 умов та правил надання фінансового лізингу, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов'язань за цим договором. Відповідно до п.1.1.2 Заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку 2 (Графік лізингових платежів), тобто до 20.03.2017 року (а.с.6). Пунктом 4 договору поруки №ОD30AХ0000317550/1 від 21 березня 2012р. передбачено, що у випадку невиконання лізингоодержувачем зобовязань за договором, лізингоодержувач і поручитель відповідають перед лізингодавцем як солідарні боржники (а.с.5). Пунктами 5 та 6 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання лізингоодержувачем будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, лізингодавець направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобовязання (-ь). Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі лізингодавця, на протязі пяти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору(а.с.5). Відповідно до п.3 договору поруки [PERSON] з умовами договору була ознайомлена та з ними погодилася. (а.с.5). Із досліджених судом повідомлень ПАТ КБ «Приват Банк» на імя [PERSON] встановлено, що зазначені документи є письмовими вимогами із зазначенням невиконаного зобовязання за договором фінансового лізингу №ОD30AХ0000317550 від 17 січня 2012 року, а не повідомленням про припинення зобовязання, як про те зазначала позивачка (а.с.12,13,110-118). Таким чином, оскільки позивачка, як поручитель відповідає по зобовязанням [PERSON], як солідарний боржник, то вилучення та продаж відповідачем предмету лізингу не звільняє позивачку від погашення заборгованості за договором фінансового лізингу, оскільки договір поруки припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення лізингу за договором. Що стосується твердження позивачки щодо розірвання відповідачем договору фінансового лізингу, то суд вважає, що дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та спростовуються документами, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 487,20 грн., які не були сплачені позивачкою при зверненні до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, а [PERSON] при зверненні до суду не сплатила судовий збір, то він підлягає стягненню з позивачки на користь держави.

Outcome: dismissed