overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем за законом. Однак, оформити у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні первинна реєстрація та правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування право власності за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача голова Бутенківської сільської ради в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів». Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника» Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України «у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки». З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 4). Позивач є спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно довідки Бутенківської сільської ради [PERSON] належав житловий будинок , що розташований в [ADDRESS] ( а.с.13). Згідно довідки КП «Кобеляцьке бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок , який знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано ( а.с.12). З технічного паспорта вбачається, що будинок, розташований в [ADDRESS], побудований у 1966 році ( а.с. 9). Державна реєстрація житлового будинку відсутня, оскільки на момент виникнення у спадкодавця права власності державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості . Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з господарськими побудовами, розташований в [ADDRESS]. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом, то за ним необхідно визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 березня 1993 року він уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 58. Спільних дітей від шлюбу не мають. Разом з [PERSON] він не проживає понад 10 років. Причиною розпаду їхньої сім'ї стало те, що вони з [PERSON] мають різні погляди на спільне сімейне життя, внаслідок чого між ними часто виникали сварки, що в подальшому унеможливило збереження їхньої сім'ї. Враховуючи викладене, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], витрати, пов'язані з розірванням шлюбу просилила стягнути з відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11 березня 1993 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, в сім'ї виникали непорозуміння, протягом десяти років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачкою, [PERSON], 1984 року народження, перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2012 року. Від шлюбу дітей не мають. З відповідачем сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, суперечки, різних поглядів на життя. Фактично шлюбні відносини припинили у травні 2013 року. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згоден, оскільки основа шлюбних відносин була втрачена. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутні, при цьому позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд, з'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданого 16 листопада 2012 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], [INFO] уклав шлюб з [PERSON], [INFO], 16 листопада 2012 року, актовий запис № 357. Після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище «[PERSON]». Від шлюбу сторони дітей мають. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ст. 110 СК України один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, вважаючи, що задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та моральним засадам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням переліченого суд вважає, що шлюб між сторонами по справі підлягає розірванню. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал Рівер» про стягнення грошових коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.07.2010 року між ним та відповідачем було укладено угоду, за умовами якої останній у зв'язку з набуттям у свою власність будівель і споруд рибопереробного цеху, розташованого у [ADDRESS], а також у зв'язку із отриманням у користування (оренду) земельної ділянки, на якій рибопереробний цех розташований, визнав, а позивач, відповідно, підтвердив, що ним протягом березня-вересня 2006 року була здійснена до існуючих будівель рибопереробного цеху прибудова розміром 13,23х8,20+16,10х10,50+21,19х2,40 метрів (приміщення площею 42,5 кв.м, 8,8 кв.м, 33,7 кв.м, 149,9 кв.м, 48,3 кв.м) з надбудовою 2-го поверху (приміщення площею 89,9 кв.м, 60,9 кв.м, 10,2 кв.м, 3,2 кв.м) та тамбуром розміром 6х2,36 кв.м (площею 11,1 кв.м). Як стверджує [PERSON], загальна площа усіх добудованих ним до будівель рибопереробного цеху нежитлових приміщень склала 458,5 кв.м.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, мотивуючи тим, що 28 березня 2013 року позивач у виконання умов договору купівлі-продажу товарів через інтернет-магазин «Єврокомфорт» сплатив на картковий рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк», що належить відповідачу кошти у розмірі 42 305 грн. за замовлений товар. Товар по даний час позивачу не поставлений. Позивач звертався до відповідача із заявою про повернення безпідставно отриманих коштів, оскільки відповідач до інтернет-магазину «Єврокомфорт» немає ніякого відношення. Але коштів позивачу не повернуто. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача 42 305 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених вище. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача не заперечив щодо розгляду справи в порядку заочного провадження у відсутність відповідача. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2013 року позивач [PERSON] у виконання умов договору купівлі-продажу товарів через інтернет-магазин «Єврокомфорт» сплатив на картковий рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк», що належить відповідачу [PERSON] кошти у розмірі 42 305 грн. за замовлений товар (а.с. 5-11, 12-13). Разом з тим, відповідач [PERSON] ніякого відношення до інтернет-магазину «Єврокомфорт» немає (а.с. 18-26). Замовлений товар по даний час позивачу не поставлений. Позивач звертався до відповідача із заявою про повернення безпідставно отриманих коштів, оскільки відповідач до інтернет-магазину «Єврокомфорт» немає ніякого відношення. Але коштів позивачу також не повернуто. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 42 305 грн. як безпідставно отриманих коштів. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то сплачений судовий збір у розмірі 537 грн. 76 коп. (а.с. 1, 2) відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з тим, що їх спільне життя не склалося внаслідок з різними поглядами на життя. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений на останню відому судові адресу до суду не з»явився, через що судова повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 19 грудня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено відповідний актовий запис №2417 від 19 грудня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 19 грудня 2007 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з листопада 2012 року. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі. Спору з ким із сторін залишиться в разі розірвання шлюбу проживати неповнолітній син, на час розгляду справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з тим, що їх спільне життя не склалося. Позивач [PERSON] до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], до суду не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 01 листопада 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено відповідний актовий запис №273 від 01 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 01 листопада 2013 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з 5 грудня 2013 року. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі. Спору з ким із сторін залишиться в разі розірвання шлюбу проживати неповнолітня донька, на час розгляду справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

у грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики. В позовні заяві позивач вказала, що 10 серпня 2013 року між нею та відповідачем укладено письмовий договір позики на суму 13900 євро, що еквівалентна сумі 148433 грн. із зазначенням зобов'язання виконання відповідачем договору до 30 вересня 2013 року, повернення такої ж суми грошей. Відповідач не виконав зобов'язання за договором позики, тому позивач просить стягнути в її користь з відповідача заборгованість за невиконання договору позики в розмірі 13900 євро, що еквівалентно сумі 148433 гривень. та судових витрат по справі 1484,33 гривень. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримують. Відповідач [PERSON] на розгляд справи в суд не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи в суді був належно повідомлений рекомендованими поштовими повідомленнями із врученням судових повісток про виклик в судові засідання на 08.01.2014 року та на 22.01.2014 року, тому судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, в чому представники позивача не заперечують проти такого вирішення справи. Суд вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із таких підстав. Судом встановлено, що згідно письмового договору позики від 10 серпня 2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 13900 євро позики, які він зобов'язувався повернути до 30 вересня 2013 року. Договір позики відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України відсутня розписка, яка б підтверджувала виконання відповідачем перед позивачем зобов'язання по договору позики. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно квитанції № 185 від 16.07.2013 року, квитанції № 51 від 21.08.2013 року та квитанції №5161/з42 від 26.12.2013 року, позивачем [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1483,33 гривень, які підлягають до стягнення в користь позивача з відповідача в порядку статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 661. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Їхнє сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, побудову сім'ї та виховання дитини. На підставі цього між ними виникали постійні сварки, скандали і непорозуміння, що призвело до втрати почуття кохання і поваги один до одного. Їхня сім'я розпалася, понад шість місяців вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Вважає, що шлюб між ними фактично розпався, і подальше збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 08 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] Відповідно до довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Зараз» від 06.02.2014 року № 14, [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], та разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя, сім'ю та виховання дитини, через що в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого позивач та відповідач втратили почуття кохання та поваги один до одного. Їхня сім'я розпалася, вже більше шести місяців вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Позивач [PERSON] зазначала, що їхній шлюб існує формально та не бажає зберегти сім'ю. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вони перебувають з відповідачем у шлюбі з 26 грудня 1998 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану №2 Куп`янського міськвиконкому Харківської області, за актовим записом № 166. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Останнім часом між ним та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між ними немає. Позивач в судове засідання не з'явилася по заяві про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання також не з'явився, по заяві про розгляд справи в його відсутність, з позовом згоден, не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 грудня 1998 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану №2 Куп`янського міськвиконкому Харківської області, за актовим записом № 166 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, на примирення не згодні, їх сім'я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, спор про місце проживання дитини та майновий спор відсутній, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved