Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерство інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди. У своїй позовній заяві позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 19 серпня 2020 року №557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] »; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривень 60 копійок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 березня 2019 року, [PERSON] , було прийнято на посаду провідного спеціаліста з питань персоналу управління соціально-трудових відносин Департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 12.03.2019 № 109-к. 20 січня 2020 року відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 20.01.2020 № 74-к [PERSON] , було переведено на посаду начальника сектору ректутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики Департаменту. Згідно з наказом ДП «АМПУ» від 19.08.2020 № 557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання обов`язків щодо ведення військового обліку працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 24.01.2020 № 117-к «Про покладання обов`язків із введення військового обліку військовозобов`язаних і призовників апарату управління ДП «АМПУ», з чим позивач не погоджуюся, вважаючи цей Наказ незаконним, такими, що підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 01 грудня 2020 рок на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи (Професійної спілки персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України») на позовну заяву. Відповідно до вказаних пояснень Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підтримує Позивача та погоджується з тим, що оспорюваний Наказ №557 є незаконним, такими, що підлягає скасуванню, оскільки Відповідач виніс його всупереч вимог статті 43 Конституції України, статей 29, 31, 43, 1- Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статті 39 України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пунктів 2.3.1., 8.1.8. Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» на 2016-2018 роки. 04 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 19.10.2020 №656-к «Про увільнення від виконання службових обов`язків [PERSON] »; заява [PERSON] від 20.10.2020 щодо увільнення від роботи з 26.10.2020 по 30.10.2020 для виконання обов`язків члена Подільської районної у місті Києві територіальної виборчої комісії х додатками. 17 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Відповідно до вказаного відзиву вбачається, що представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. На переконання представника відповідача, Позивач був обізнаний про покладання на нього обов`язків з ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних в апараті управління ДП «АМПУ», про що свідчить його підпис на наказі ДП «АМПУ» від 09.04.2019 № 341-к. Додатковим підтвердженням того, що Позивач був обізнаний про покладення на його обов`язків з ведення військового обліку є його заява від 14.08.2020 про звільнення його від виконання обов`язків з організації та ведення військового обліку. Також зауважує, що ДП «АМПУ» винесло спірний наказ від 19.08.2020 № 557-к не під час перебування на лікарняному позивача, після надання позивачу можливості надати свої пояснення з приводу виявленого порушення та можливості усунення порушень, а також після звернення до профспілки. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Оскільки до позивача було застосоване найменше за ступенем стягнення, то це вказує на те, що ДП «АМПУ» як раз було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку та інші обставини, що визначені ч. 3 ст. 149 КЗпП України. Таким чином, ДП «АМПУ» надавалась можливість не тільки надати свої пояснення [PERSON] , але і виправити порушення, та при винесені наказу враховано всі обставини, що визначені ст. 149 КЗпП України. Щодо стягнення моральної шкоди ДП «АМПУ» зазначає, що законність притягнення до дисциплінарної відповідальності, виключає наявність протиправної поведінки, вини ДП «АМПУ» та завданої позивачу шкоди. Позивачем не доведено, що певні негативні події в його житті стались саме через притягнення його до дисциплінарної відповідальності. 13 березня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву від Міністерства інфраструктури України. З вказаних пояснень вбачається, що представник третьої особи просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у рамках спірних правовідносин позивач не здійснював суміщення професій (посад), передбачених штатним розписом ДП «АМПУ», а відтак, що правових підстав задоволення позовних вимог не вбачається. 06 квітня 2021 року на адресу суд надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Вказав, що Відповідач, починаючи з 20.01.2020, не запитував згоди у Позивача на виконання додаткових, не обумовлених а ні трудовим договором, а ні посадовою інструкцією обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ»; Позивач, починаючи з 20.01.2020, не надавав Відповідачеві своєї згоди на виконання додаткових, не обумовлених а ні трудовим договором, а ні посадовою інструкцією обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ»; Відповідачем, в порушення вимог статті 149 КЗпП України, до запитування у Позивача письмових пояснень, в період перебування Позивача на листку непрацездатності, 26.05.2020 прийнято рішення про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить резолюція в.о. Голови ДП «АМПУ» О.Г. Голодницького: « [PERSON] , [PERSON] . Прошу підготувати наказ на стягнення. До 31.05.2020»; Відповідач, порушивши строки, визначені статтею 39 Закону та статті 43 КЗпП України, оголосив догану Позивачу 19.08.2020 без згоди Профспілки, Головою якої він є.; Відповідач, порушивши вимоги частини 2 статті 148 КЗпП України, оголосив дисциплінарне стягнення Позивачу, пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Таким чином, за переконанням поивача, у Відповідача не було правових підстав притягувати Позивача до дисциплінарної відповідальності, тому наказ ДП «АМПУ» від 19.08.2020 № 557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » є не законним та підлягає скасуванню. У судовому засіданні, яке відбулося 20 квітня 2021 року представником відповідача було долучено до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив. ДП «АМПУ» вважає необґрунтованими доводи позивача, що його не було ознайомлено з необхідністю виконання додаткових обов`язків з військового обліку. На переконання представника відповідача, [PERSON] був ознайомлений з первісним наказом від 09.04.2019 № 341-к, обов`язки з військового обліку не знімались з [PERSON] , наказом від 24.01.2020 № 117-к лише було проведено по суті зміну назви посади позивача. 29 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року було задоволено вказане клопотання. Було витребувано у Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд.14, код ЄДРПОУ 38727770): - належним чином завірену копію резолюції в.о. голови ДП «АМПУ» Голодницького О.Г. до рапорту від 26.05.2020 № 806-10-р. щодо надання доручення « [PERSON] , [PERSON] . Прошу підготувати наказ на стягнення. До 31.05.2020»; - належним чином завірену копію наказу ДП «АМПУ» від 24.01.2020 №117-к «Про покладання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» з відміткою про ознайомлення з наказом начальника сектору рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» [PERSON]; - належним чином завірену згоду начальника сектору рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» [PERSON] на виконання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ»; - належним чином завірену копію Посадової інструкції працівника, на якого покладено виконання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» з відміткою про ознайомлення з ними [PERSON] ; - належним чином завірену копію Посадової інструкції начальника сектору рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» з відміткою про ознайомлення з ними [PERSON] 18 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: рапорт «Щодо результатів перевірки стану військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» від 26.05.2020 №806/10-р; рапорт «Щодо результатів перевірки стану військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» від 01.06.2020 №806/10-р У судовому засіданні, яке відбулося 01 липня 2021 року представником відповідача на виконання ухвали суду від 18 травня 2021 року було долучено до матеріалів справи витребувані копії документів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Професійної спілки персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи - Міністерства інфраструктури України у судове засідання не з`явився, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Досліджуючи обставини справи, судом було встановлено наступне. 15 березня 2019 року, [PERSON] , було прийнято на посаду провідного спеціаліста з питань персоналу управління соціально-трудових відносин Департаменту по роботі з персоналом апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 12.03.2019 № 109-к. 20 січня 2020 року відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 20.01.2020 № 74-к [PERSON] , було переведено на посаду начальника сектору ректутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики Департаменту. 15 квітня 2020 року відповідно до рішень Установчих зборів Професійної спілки персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» протокол №1 від 15.04.2020, Позивача обрано головою Профспілки. Відповідно до п. 8 протоколу № 89/10 від 14.05.2020 наради з керівництвом структурних підрозділів апарату управління та філій ДП «АМПУ» доручено, зокрема, Департаменту по роботі з персоналом надати інформацію про стан військового обліку військовозобов`язаних і призовників в апараті управління ДП «АМПУ», за необхідності призначити службове/внутрішнє розслідування (перевірку). Рапортом Департаменту по роботі з персоналом ДП «АМПУ» від 14.05.2020 № 718/10-р запропоновано провести перевірку стану ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ». Згідно наказу ДП «АМПУ » від 19.05.2020 № 33/10-АГ «Про перевірку стану ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» було проведено відповідну перевірку за результатами якої виявлено порушення та неналежне виконання обов`язків відповідальною особою ( [PERSON] ) з організації та ведення військового обліку, складено відповідний акт від 22.05.2020 № 134дск. З 20 травня 2020 по 31 липня 2020 [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності. З метою отримання пояснень [PERSON] щодо виявлених в ході перевірки порушень в.о. Голови ДП «АМПУ» видав окреме доручення від 04.08.2020 № 521/10/ОД «Щодо надання пояснень» згідно якого [PERSON] пропонувалось надати пояснення з приводу проведеної перевірки та виявлених порушень. [PERSON] відмовився від ознайомлення та виконання окремого доручення керівника підприємства, про що складено відповідний акт від 04.08.2020 (додається). 07 серпня 2020 року в.о. Голови ДП «АМПУ» було видано окреме доручення № 530/10/ОД згідно якого [PERSON] доручалось невідкладно усунути недоліки, виявлені під час перевірки стану ведення військового обліку. [PERSON] прочитав даний документ, але до виконання не був ним прийнятий, про що складено відповідний акт від 07.08.2020. Листом від 10.08.2020 № 2812/10-03-06/вих ДП «АМПУ» було направлено подання до Професійної спілки персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо надання згоди на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Заявою від 14.08.2020 [PERSON] просив звільнити його від виконання обов`язків з організації та ведення військового обліку. Згідно з наказом ДП «АМПУ» від 19 серпня 2020 року № 557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », [PERSON] , оголошено догану за неналежне виконання обов`язків щодо ведення військового обліку працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 24.01.2020 № 117-к «Про покладання обов`язків із введення військового обліку військовозобов`язаних і призовників апарату управління ДП «АМПУ» Притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] відбулось на підставі рапорту від 26.05.2020 № 806/10-р «Щодо результатів перевірки стану військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» На Рапорті від 26.05.2020 було вчинено резолюцію в.о. Голови ДП «АМПУ» О.Г. Голодницьким: « [PERSON] , [PERSON] . Прошу підготувати наказ на стягнення. До 31.05.2020». На виконання вказаної резолюції Департаментом по роботі з персоналом на чолі з директором Левченко О.О. , було підготовлено інший рапорт, яким інформувалось в.о. Голови ДП «АМПУ» О.Г. Голодницького, що на виконання його резолюції до Рапорту від 26.05.2020 Департаментом підготовлено проект наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , начальника сектора рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ». Судом вбачається, що у абзаці 10 констатуючої частини Наказу зазначено: ««ДП «АМПУ» зверталось до Профспілки з проханням щодо надання згоди на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (подання від 10.08.2020 № 282/10-03-06/Вих). Відповіді на подання ДП «АМПУ» Профспілкою не надано». Подання Підприємства від 10.08.2020 № 282/10-03-06/Вих надійшло до Профспілки 17.08.2020, про що свідчить інформація Укрпошти по тренінгу та накладна Укрпошти №011351447155 з відміткою про отримання 17.08.2020. Подання було розглянуто на Зборах членів Профспілки 24.08.2020 у п`ятнадцяти денний строк. Того ж дня, 17.08.2020, Профспілка звернулась з листом від 17.08.2020 №58 до ДП «АМПУ», яким повідомила про отримання Подання 17.08.2020 та запевнила, що Подання буде розглянуто на найближчих Зборах членів Профспілки відповідно до вимог та строків встановлених статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статтею 43 КЗпП України, за аналогією права. Листом від 24.08.2020 № 59 Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не надала згоду на притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 19 серпня 2020 року №557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », суд дійшов наступних висновків. Суд зазначає, що основні правила військового обліку встановлює Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. №921 (далі- Порядок № 921), він же містить і низку положень, що стосуються організації військового обліку призовників і військовозобов`язаних на підприємствах, в установах, організаціях. Якщо на військовому обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях перебуває менше ніж 500 призовників і військовозобов`язаних, то обов`язки щодо ведення військового обліку покладають на посадову особу кадрового підрозділу або служби управління персоналом, якій установлюють доплату в розмірі до 50 % посадового окладу, крім держслужбовців (відповідно до п. 11 Порядку № 921). Під час розгляду справи було встановлено, та не спростовувалось сторонами, що в апараті управління ДП «АМПУ» менше 500 призовників і військовозобов`язаних, отже, окремого структурного підрозділу або посад з організації та ведення військового обліку не створено, а виконання відповідних обов`язків покладається на працівника служби персоналу з відповідною доплатою. Зазначену доплату встановлюють, якщо на посадову особу кадрового підрозділу або служби управління персоналом покладають додаткові обов`язки з ведення військового обліку, які не передбачені посадовою інструкцією (розмір доплати може бути встановлено в розмірі 10 %, 20 %, 30 %, 40 %, 50 %). Міністерство соціальної політики України листом від 09.02.2018 №227/0/101-18/281 надало роз`яснення щодо встановлення доплати за ведення військового обліку. Тож, якщо на посадову особу кадрового підрозділу або служби управління персоналом покладаються додаткові обов`язки з ведення військового обліку, які не передбачено посадовою інструкцією, то за їх виконання встановлюється відповідна доплата. Зазначене відповідає функціональному призначенню доплат і надбавок, що є елементами тарифної системи, за допомогою яких компенсують відхилення від умов роботи, що визнаються нормальними й безпосередньо не враховуються в тарифних ставках і посадових окладах. Коли ж у посадовій інструкції, працівника з кадрів визначено завдання й обов`язки з ведення військового обліку, то доплату, передбачену п. 11 Порядку № 921, не виплачують. Адже тоді фахівець кадрової служби веде військовий облік, виконуючи свої посадові обов`язки, за що отримує відповідну оплату з урахуванням виконання зазначених функціональних обов`язків (лист Мінсоцполітики від 09.02.2018 р. № 227/0/101-18/281). Оскільки посадовими обов`язками Позивача, як начальника сектору рекрутингу та розвитку персоналу департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ », не передбачено обов`язку з ведення військового обліку, тому видання Відповідачем Наказу №117-к є прямим залученням Позивача до виконання додаткових обов`язків Суд роз`яснює, що у чинному законодавстві передбачено всього 4 способи, за допомогою яких роботодавець може залучити працівника до виконання додаткових обов`язків: 1) виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника; 2) тимчасове заступництво; 3) суміщення професій (посад); 4) розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваних робіт. Порядок оформлення перелічених вище способів, а також умови їх оплати регламентують: Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України); Постанова постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 № 1145 (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ); Роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового заступництва» від 29.12.65 р. № 30/39 (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ); Інструкція щодо застосування постанови № 1145, затверджена Держкомпраці, Мінфіном СРСР та ВЦРПС від 14.05.82 p. № 53-BJI (далі - Інструкція № 53-ВЛ) (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ). Так, відповідно до пункту 1 Інструкції № 53-ВЛ визначено, що «В постановлении Совета Министров СССР от 4 декабря 1981 г. N 1145 предусмотрены порядок и условия: а) совмещения профессий (должностей); б) расширения зон обслуживания или увеличения объема выполняемых работ; в) выполнения наряду со своей основной работой обязанностей временно отсутствующих работников. Все эти виды работ допускаются на одном и том же предприятии, в учреждении, организации с согласия работника в течение установленной законодательством продолжительности рабочего дня (рабочей смены), если это экономически целесообразно и не ведет к ухудшению качества продукции, выполняемых работ, обслуживания населения.». Отже, за загальними правилами залучення працівника до виконання додаткових обов`язків повинно відбуватися за згодою працівника. В свою чергу, відповідно до наявних документів у справі, а саме посадових інструкцій, Положення про департамент по роботі з персоналом апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вбачається, що до основних завдань і функцій Департаменту по роботі з персоналом не визначено ведення військового обліку. Отже, [PERSON] , займаючи посаду провідного спеціаліста з питань персоналу управління соціально- трудових відносин Департаменту, виконував обов`язки по веденню військового обліку на підставі наказу від 09.04.2019 №341-к «Про покладання обов`язків із ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних в апараті управління» з встановленням доплати у розмірі 20%, з яким останній був належним чином ознайомлений. Тож, на позивача, як на провідного спеціаліста з питань персоналу управління соціально-трудових відносин Департаменту, на виконання Порядку № 921, покладались додаткові обов`язки для ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» та встановлювалась надбавка за виконання цієї роботи в розмірі 20%. Проте в подальшому, під час видання наказу від 24.01.2020 № 117-к «Про покладання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ», яким передбачено покладання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» на начальника сектору рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» [PERSON], згода на виконання додаткових обов`язків Позивачем не надавалась, що є порушенням вимог пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 № 1145 (діє на території України відповідно до постанови Верховної Досліджуючи вказаний наказ судом встановлено, що Відповідач не ознайомив належним чином Позивача з Наказом №117-к, про що свідчить відсутність особистого підпису про ознайомлення Позивача на Наказі №117-к. На противагу зазначеному вбачається, що на Наказі №373-к від 29.05.2020 щодо тимчасового покладення обов`язків з ведення військового обліку наявний підпис провідного інженера з організації праці відділу організації праці та мотивації персоналу департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» Савєнкової Р.М. про ознайомлення з наказом. Одночасно з цим суд критично ставиться до посилання відповідача на обізнаність [PERSON] щодо Наказу №117-к, який готував та візував проект цього наказу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ведення військового обліку не передбачено завданнями і функціями Департаменту, також ведення військового обліку не передбачено посадовою інструкцією Позивача, як Начальника сектору. Також додатково до вищенаведеного, згода на виконання додаткових обов`язків від Позивача, як Начальника сектору, не отримана та, відповідно, ним не надавалась; з посадовими обов`язками щодо ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ», як додатковою роботою без увільнення від основної роботи, Позивач як Начальника сектору, не ознайомлений; Під час судового розгляду представником відповідача було зазначено, а також наведене витікає з відзиву на позовну заяву, що Позивач своєю заявою від 14.08.2020 підтверджує свою обізнаність щодо Наказу №117-к, проте суд з вказаним не погоджується. Зі змісту заяви від 14.08.2020 вбачається, що Позивач наголосив Роботодавцю про те, що невідомі особи, під час тривалої відсутності (тимчасової непрацездатності) Позивача передали документи щодо військового обліку, які вів Позивач до 19.01.2020, працюючи на посаді провідного спеціаліста Департаменту по роботі з персоналом ДП «АМПУ, до м. Одеса і конкретне їх місцезнаходження Позивачу не відоме. Окремо необхідно звернути увагу на те, що Наказ №117-к з профспілковим комітетом не погоджувався. Вказане витікає з наступного. Пункт 3 Інструкції № 53-ВЛ наголошує: «3. Соглашение о совмещении профессий (должностей), а также расширении зон обслуживания или увеличении объема выполняемых работ оформляется приказом (распоряжением) администрации по согласованию с комитетом профсоюза с указанием совмещаемой профессии (должности), объема дополнительно выполняемых функций или работ и размера доплаты. В таком же порядке оформляется отмена или уменьшение указанной доплаты. Об изменении условий совмещения профессий (должностей), расширения зон обслуживания и увеличения объема выполняемых работ, уменьшении или отмене доплат работник должен быть предупрежден не менее чем за месяц. При ухудшении качества продукции выполняемой работы или обслуживания населения совмещение и доплаты за него могут прекращаться с момента выявления этого ухудшения.» Про порушення пункту 3 Інструкції № 53-ВЛ, свідчить відсутність будь яких відміток профспілкового комітету про узгодження на Наказі №117-к. У зв`язку з викладеним суд зазначає, що дисциплінарна відповідальність працівників є одним із видів юридичної відповідальності, що встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника. Вона є обов`язком працівника понести покарання, передбачене нормами законодавства про працю, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов`язків. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких видів стягнення: догана; звільнення. За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. У наказі ДП «АМПУ» від 19.08.2020 № 557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » [PERSON] , оголошено догану за неналежне виконання обов`язків щодо ведення військового обліку працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 24.01.2020 № 117-к «Про покладання обов`язків із введення військового обліку військовозобов`язаних і призовників апарату управління ДП «АМПУ». Посадової інструкції працівника, на якого покладено виконання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» (начальника сектора рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі-з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» [PERSON]), з відміткою про його ознайомлення з посадовою інструкцією начальника сектора рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ», в ДП «АМПУ» не має. Тобто, належним чином Відповідачем не доводились посадові обов`язки начальника сектора рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» до Позивача, які [PERSON] мав виконувати, і які, відповідно, йому невідомі. Також суд звертає увагу на те, що за приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Проте, спірний наказ не містить жодних посилань на норми правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції або нормативно-правових актів, які були порушені позивачем та на підставі яких він притягується до дисциплінарної відповідальності. Також окремої уваги заслуговує те, що питання притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , означене в Наказі, не узгоджено з Профспілкою, Головою якої є [PERSON] , чим порушено вимоги частини 2 статті 252 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частини 2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-163цс14 визначено, що за аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до частини 2 статті 252 КЗпП України , частини 2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та .гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Крім того, відповідно до вимог пункту 8.1.8 Колективного договору до зобов`язань відноситься, а саме: Змінювати умови трудового договору, оплати праці, притягувати до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами Профспілки , лише за попередньою згодою Профспілки , членами якої вони є. За таких обставин суд вважає, що позивач був протиправно притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказом від 19 серпня 2020 року №557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ». На підставі вищевикладеного, оскільки згоди на виконання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ» начальник сектору рекрутингу та розвитку персоналу управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ» [PERSON] не надавав, посадової інструкції, згідно якої на нього покладено виконання обов`язків з ведення військового обліку в апараті управління ДП «АМПУ», не має, відповідно у Відповідача відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим в частині позовних вимог, а саме визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 19 серпня 2020 року №557-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по від шкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Конституцією України, Цивільним Кодексом України (далі - ЦКУ) та Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Відповідно до ст. 23 ЦКУ Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1127 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( зі змінами від 27 лютого 2009 року N 1) більш деталізовано порядок відшкодування моральної шкоди, що висвітлено у п.3,4 та 5. Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. А відтак позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривень 60 копійок стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 1, 41, 147-1, 148, 149, 235 КЗпП України, Постанови постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 № 1145 (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ), Роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового заступництва» від 29.12.65 р. № 30/39 (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ), Інструкції щодо застосування постанови № 1145, затверджена Держкомпраці, Мінфіном СРСР та ВЦРПС від 14.05.82 p. № 53-BJI (далі - Інструкція № 53-ВЛ) (діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»,

Outcome: partial