Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», у якій просить визнати договір фінансового лізингу №008574 від 03 вересня 2013 року недійсним та застосувати наслідки його недійсності; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 54\~315,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір лізингу, предметом якого є трактор Беларус 311. На виконання умов даного договору позивачем було внесено на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 45\~000.00 грн. авансового платежу, 9\~000,00 грн. реєстраційного платежу та 315,00 грн. комісійного збору. Однак, відповідач свої зобовязання за договором не виконав і не повернув сплачені за договором грошові кошти. Такі дії відповідача [PERSON] вважає нечесною підприємницькою практикою, чим було його введено в оману стосовно наслідків, які він очікував. Крім цього, дії відповідача не були спрямовані на настання правових наслідків, що обумовлені відповідним правочином. Тому, наявні підстави для визнання договору лізингу недійсним. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити його у повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, прийшов до наступних висновків. 03 вересня 2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (код ЄДРПОУ 38104479, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул.Щорса, 31) та [PERSON] (паспорт серії КА 121655, виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області, ІПН [NUMBER], місце реєстрації: Львівська обл., Золочівський р-н, с.Перемишляни, вул.Галицька, 15) було укладено договір фінансового лізингу №008574. Згідно п.1 предметом Лізингу по даному договору є трактор Беларус 311. Згідно з ч. 2 ст.1 Закону України Про фінансовий лізинг, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст.2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Частиною першою ст. 806 ЦК України, визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої , другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи із аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс15. З врахуванням встановлених у справі обставин, та урахуванням вимог законодавства, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу було укладено з порушенням вимог цивільного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме: недодержано форми правочину, договір укладено у простій письмовій формі, в цей час коли він підлягав нотаріальному посвідченню. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним 54\~315,00 грн., з них: 45\~000.00 грн. авансового платежу, 9\~000,00 грн. реєстраційного платежу та 315,00 грн. комісійного збору. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved