Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 1 200 грн. на відшкодування завданої шкоди, 4 000 грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2014 року за домовленістю з [PERSON], представником фірми «Kiwi group», за погодженням з першим співвласником фірми, [PERSON] придбав деталі мармурового каміну, який був у використанні, з відстунім подіумом, перемичкою та внутрішньою обкладинкою, розбитою нижньою плитою, зі слідами фізичного пошкодження та подряпинами. Віддавши гроші у розмірі 2 500 грн., позивач разом з помічником погрузив до машини деталі каміну. Проте, відповідач заявив, що другий співвласник фірми передумав продавати вказаний товар. На пропозицію позивача компенсувати збитки, пов'язані з транспортуванням виробу, [PERSON] категорично відмовився, не пояснюючи причини. Грошові кошти у розмірі 2 500 грн. були повернуті позивачеві лише після виклику міліції. За таких обставин, позивач вважає, що йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 1 200 грн., з розрахунку втрати робочого часу головного інженера проекту та старшого інженера на протязі доби, такелажних робіт та транспортних витрат та амортизації, а також моральної шкоди у розмірі 4 000 грн., яка полягає у моральних стражданнях, що завдані позивачеві внаслідок унеможливлення придбання оздоблення камін, внаслідок кого було зірвано святкування дня народження дружини. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Так, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; 2) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України); 3) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди відповідно до Ухвали Верховного Суду України від 21.12.2005 р. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті у відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, ч. 1 ст. 60 ЦПК України на кожну із сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження факту завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди останній надає до суду, зокрема, Висновок старшого слідчого ДІМ ВМ-4 Шевченківського РУ ГУМВС України м. Києві старшого лейтенанта міліції Калюжного Я. М. від 14 квітня 2014 року, згідно якого перевірку по матеріалу закінчено, підстав для введення до Єдиного реєстру досудового розслідування немає. Так, вказаний висновок фіксує лише обставину виклику [PERSON] працівників міліції, проте, жодним чином не доводить обставини позову, викладені позивачем, адже базується виключно на поясненнях [PERSON] Таким чином, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження завдання йому шкоди відповідачем, а також протиправності діяння [PERSON] Що стосується вимоги [PERSON], направленої відповідачеві щодо врегулювання спору без звернення до суду, то позивачем не надано до суду доказів, що фіксували б направлення такої вимоги відповідачу, а також отримання зазначеного документу останнім. Так, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини відповідача у заподіянні шкоди, зокрема, вироку суду, постановленого за результатами розгляду кримінальної справи. За таких обставин, позивачем не доведено обставини, що викладені ним у позові, а тому позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed