Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.05.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири № 2 та земельної ділянки в м. Житомирі, по вул. Б. Тена, 73-а, за яким відповідач зобовязана була сплатити їй грошові кошти в сумі 282800,00 грн. до 13.05.2006 року. Однак кошти не сплатила, а рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14.12.2011 року, яке набрало законної сили, з відповідача на її користь стягнуто зазначену суму боргу. Станом на 01.03.2012 року заборгованість відповідачем не була сплачена, у звязку з чим рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2012 року стягнуто з відповідача на її користь 64654,42 грн. інфляційних витрат та 8484,00 грн. 3 % річних за період з березня 2009 року по січень 2012 року. Втім заборгованість залишається несплаченою, тому позивач просила стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 14132,25 грн. У судовому засіданні представник позивача збільшила позовні вимоги та остаточно просить стягнути з відповідача 26172,56 грн. 3 % річних та 118210,20 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.03.2012 року по 01.04.2015 року. У своїх поясненнях вимоги позову обґрунтувала обставинами, викладеними у позовній заяві, а в останні судові засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши про неможливість повторного накладення на відповідача грошового стягнення на підставі ст. 625 ЦК України, так як із відповідача вже було стягнуто судом 3 % річних та інфляційні нарахування за невиконання грошового зобовязання, а також просив застосувати строк позовної давності, який розпочався 14.05.2006 року та скінчився 14.05.2007 року. В останні судові засідання відповідач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час\~прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений\~договором або законом. Судом встановлено, що 12.05.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири № 2 та земельної ділянки площею 0,0225 га за адресою: м. Житомир, вул. Б. Тена, 73-а, відповідно до п. 2.1 якого відповідач зобовязалася сплатити позивачу грошові кошти в сумі 282800,00 грн. до 13.05.2006 року (а.с. 10). Однак в установлений договором строк свої зобовязання не виконала і кошти за умовами договору позивачу не сплатила. Як встановлено рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій, яке набрало законної сили та яким позов задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача 64654,42 грн. інфляційних витрат та 8484,00 грн. 3 % річних, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14.11.2011 року, що набрало законної сили, за умовами даного договору з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти в сумі 282800,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, факт невиконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу квартири та земельної ділянки від 12.05.2006 року, а саме несплати позивачу грошових коштів у сумі 282800,00 грн. як до 13.05.2006 року, так і станом на 22.05.2012 року встановлений рішеннями судів, які набрали законної сили, а тому ці обставини не підлягають додатковому доказуванню. Під час розгляду справи до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості за договором після ухваленнями судами рішень про стягнення заборгованості та 3 % річних, інфляційних нарахувань. Згідно Аналізу Верховного Суду України практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та реалізація якого жодним чином не залежить застосування інших видів цивільно - правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобовязання. Заходи відповідальності за порушення грошового зобовязання та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (така позиція викладена в Постановах ВСУ від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13). За наведених обставин суд присуджує до стягнення з відповідача 26172,56 грн. 3 % річних (282800,00 грн. х 3 % : 365 днів х 1126 днів прострочення платежу) та 118210,20 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.03.2012 року по 01.04.2015 року згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, що в загальній сумі становить 144382,76 грн. Разом з тим, суд не знаходить підстав для застосування за клопотанням представника відповідача позовної давності з огляду на те, що до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України), а також оскільки перебіг трирічного строку позовної давності до заявлених позивачем вимог розпочався не 14.05.2006 року, на що посилався представник відповідача, а починаючи з 01.03.2012 року, тобто з першого дня періоду, за який позивачем предявлені вимоги до відповідача щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобовязання у виді стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань. Окрім того, застосування до відповідача заходів відповідальності за порушення грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 256 ЦК України не є повторним, так як застосовуються за інший період часу, ніж рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2012 року, а саме, як зазначалося, за період з 01.03.2012 року по 01.04.2015 року, що не охоплено попереднім рішенням суду. За положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що підтверджено оригіналами квитанцій, а саме судовий збір в сумі 1443,83 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved