Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого вказала, що [PERSON] та 3-я особа [PERSON] є її доньками. Предметом спору є кв. [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , чоловіку позивачки [PERSON] , та донькам [PERSON] та [PERSON] [INFO] чоловік позивачки помер. Після його смерті позивач прийняла спадщину на його 1/4 частку вказаної квартири. На теперішній час кв. [ADDRESS] праві власності належить: [PERSON] - 1/4 частини згідно свідоцтва про право на спадщину, та 3/4 частини належить їй, 3-й особі [PERSON] та відповідачці [PERSON] - на праві спільної сумісної власності. [PERSON] в квартирі не проживає. Позивач займає та користується двома кімнатами 2 та 3 загальною площею 30.6 кв.м., а відповідачка користується та проживає в кімнаті 4 пл.13.1 кв.м В цій кімнаті є її спальне ліжко, знаходяться її речі. Спільного господарства сторони не ведуть. Після смерті чоловіка життя разом з відповідачкою в одній квартирі стало нестерпним. Як зазначає позивач, [PERSON] - п`є, кидається битися, громить квартиру. Практично кожного місяця позивач викликає наряд поліції через поведінку відповідачки. Оскільки відповідачка не бажає в добровільному порядку вирішити житлове питання, а позивачка не бажає жити разом з такою донькою та сплачувати за неї за житло, змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Позивачка просила суд встановити наступний порядок користування трикімнатної квартири [ADDRESS] виділивши в сумісне користування [PERSON] разом з [PERSON] житлову кімнату площею 16.0 кв.м. з балконом (прим.2), житлову кімнату площею 14.6 кв.м. з балконом ( прим.3), та індивідуальне користування відповідачці [PERSON] житлову кімнату площею 13.1 кв.м. ( прим.4). У спільному користуванні залишити кухню площею 6.8 кв.м. (прим.7), ванну кімнату (прим.8) площею 2.1 кв.м., вбиральню ( прим.9) площею 1.1 кв.м., коридор ( прим.1) площею 8.9 кв.м. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 2008 року реєстраційний № [NUMBER] -ЦІ належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2020 року, після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] успадкувала належну йому 1/4 частку квартири. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має прав використовувати його для промислового виробництва. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння, користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У пункті 14 своєї Постанови від 22 травня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум Верховного Суду роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності, підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Квартира [ADDRESS] складається з трьох ізольованих кімнат площею 16.0 кв.м. з балконом (прим.2), площею 14.6 кв.м. з балконом (прим.3), площею 13.1 кв.м. (прим.4), кухні площею 6.8 кв.м. (прим.7), ванної кімнати (прим.8) площею 2.1 кв.м., вбиральні (прим.9) площею 1.1 кв.м., коридора ( прим.1) площею 8.9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом виготовленим за станом на 01 липня 2016 року. Судом встановлено, що позивач, як власник, обмежений у повному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки в певній мірі залежить від іншого співвласника вказаної квартири. Проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку права позивача підлягають захисту, шляхом встановлення такого порядку користування квартирою [ADDRESS] , який запропоновано позивачем, щодо якого від відповідача заперечень не надійшло, можливості його встановлення не спростовано, інший порядок відповідачем не запропоновано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved