Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - [PERSON] . Заява мотивована тим, що її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] з червня 2021р. зловживає спиртними напоями та застосовує щодо неї та їх малолітнього сина психологічне та фізичне насильство. Так, 15.08.2021р., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] зі своїм знайомим зустрів її з сином на подвір`ї школи, де навчається син, і почав вимагати гроші. Отримавши відмову, він почав її душити та заламувати руки, а його знайомий почав заламувати руки малолітньому сину і погрожувати, що вони вб`ють маму, якщо та не віддасть грошей. [PERSON] постійно чекає на неї та сина під будинком, погрожує фізичною розправою, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцію. 17.08.2021р. та 30.08.2021р. з урахуванням існування загрози їх життю та здоров`ю поліцією виносились термінові заборонні приписи стосовно неї та малолітнього сина [PERSON] на 2 доби. Крім того, [PERSON] постійно їх переслідує, пише в месенджерах повідомлення, в яких містяться погрози та образи. Постійно телефонує її та синові, внаслідок чого дитина боїться виходити з дому. Також, заявниця зазначає, що оскільки [PERSON] постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного та фізичного здоров`я. Посилаючись на викладене, заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1)заборонити наближення на 300 м до місця проживання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] за адресою [ADDRESS] та інших місць частого відвідування; 2)заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і черех третіх осіб; 3)заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та її малолітнього сина, якщо вони за власним бажанням перебуваються у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватись з ними. У судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] до суду не прибув, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - тітці заявниці (а.с. 31-33). Зацікавлена особа - [PERSON] є колишнім чоловіком заявниці, шлюб з яким розірвано рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 1.06.2018р. (а.с. 7). Згідно довідки Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, [PERSON] 14.08.2021р. зверталась зі скаргами на [PERSON] щодо домашнього насильства, внаслідок чого з ним було проведено профілактично-роз`яснювальну роботу та складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 10). 17.08.2021р. та 30.08.2021р. Святошинським УП ГУНП у м. Києві у зв`язку із вчиненням [PERSON] домашнього насильства було видано тимчасові заборонні приписи (а.с. 8-9). З роздруківки телефонних повідомлень вбачається висловлювання [PERSON] образ та погроз на адресу заявниці (а.с. 11-22, 30). Дані докази підтверджують той факт, що [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] зазнають від [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви та за письмовими клопотаннями доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника [PERSON] відносно [PERSON] та їх малолітнього сина [PERSON] як осіб, постраждалих від домашнього насильства в сім`ї. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини а саме: вчинення домашнього насильства зокрема у формі очікування під будинком в нетверезому стані, біля школи, в якій навчається дитини та за місцем проживання, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, та їх спільної дитини, тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 3 ст. 350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved