Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, у якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь матеріальну шкоди в розмірі 248297,00 грн, 3% річних в розмірі 21571,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 88753,73 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17.09.2016 на Столичному шосе, 70 у м. Києві за участю автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено зазначені транспортні засоби. Винуватим у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідальність власника автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». 19.09.2016 позивач повідомив ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про факт дорожньо-транспортної пригоди. В результаті протиправних дій [PERSON] позивач зазначає, що йому було завдано матеріальний збиток у розмірі 298497,30 грн. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» виплатило позивачу 50000,00 грн страхового відшкодування. Інша частина матеріальної шкоди, яка перевищує страхове відшкодування відповідачами відшкодована не була. Крім того, позивач зауважує, що протиправні дії [PERSON] призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилась у зміні звичному йому ритму життя, оскільки він зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу та неможливістю використовувати пошкоджений автомобіль, витрачення значного часу та коштів на проведення ремонтних робіт. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року заяву відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди. В судове засідання з`явився представник позивача, який зазначив, що наразі транспортний засіб відремонтований, а матеріальна шкода підтверджується звітом. Також пояснив, що наданий до матеріалів справи звіт ніким не оскаржувався та був прийнятий страховою компанією. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що звіт оцінювачам є неналежним доказом. Акт не є первинним документом, не підписаний двома особами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача та представника відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 17.09.2016 приблизно о 14 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] на Столичному шосе, 70 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку а при повороті праворуч не дотримався правого узбіччя проїзної частини, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів, чим водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.5. та 2.3. «Б» Правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , належний позивачу отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу - автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», що підтверджується Полісом страхування № АЕ/7451661. Позивач 19.09.2016 звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду № 266365, тобто повідомив про факт дорожньо-транспортної пригоди. На підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач надав звіт № 722-2016 від 03.11.2016 про оцінку колісного транспортного засобу, який складений оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонда державного майна України МФ № 639 від 01.11.2003). У зазначеному звіті визначена вартість відновлювального ремонту у розмірі 213454,48 грн (з ПДВ 256145,38 грн), який складається з наступного: вартість робіт - 10434,00 грн, вартість фарбування - 14238,30 грн, вартість запчастин - 188782,18 грн. Крім того, позивачем надано Рахунок-фактуру № СЧ-0028636 від 11.10.2016, складений ТОВ «автомобільний центр Голосіївський» (замовник [PERSON] ), відповідно до якого вартість робіт визначена у розмірі 33840,00 грн, вартість запчастин - 203135,30 грн, всього 236975,30 грн. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» виплатила позивачу 50000,00 грн страхового відшкодування, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно до статті 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до п. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається зі змісту п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.», тобто, особа яка проводить огляд пошкодженого транспортного засобу лише у разі потреби проводить виклик зацікавлених осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача стверджуючи, що звіт № 722-2016 є недопустимим доказом, останній жодним чином не обґрунтовує чому такий вид дослідження має проводитися виключно судовим експертом, не посилається при цьому на норми законодавства, які б передбачали таку «виключність» або судову практику. Аналізуючи практику Верховного Суду у справах № 221/6180/16, № 522/1597/15 можна дійти висновку, що жодна норма законодавства України не зобов`язує доводити вартість матеріального збитку від дорожньо-транспортної пригоди шляхом проведення дослідження виключно судовим експертом. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Частина 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, чітко визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Разом з тим, підтвердженням того, що Звіт № 722-2016 є допустимим та достатнім доказом розміру завданого матеріального збитку є і той факт, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» визнала його та виплатила позивачу страхове відшкодування в межах ліміту страхової суми в розмірі 50000,00 грн. Згідно ст. 36.7 Закону, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Як встановлено судом, Звіт № 722-2016 не був оскаржений. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати [PERSON] шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 248297,00 грн., а тому в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 викладено правову позицію, за якою наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вказане, ключовим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню також сума коштів встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за цей час. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України, встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини водія [PERSON] , моральних переживаннях позивача, які знаходяться безпосередньо у причинно-наслідковому зв`язку, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача [PERSON] , суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 5000,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved