Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 квітня 2017 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 1336000 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 доларів США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31 грудня 2017 року згідно графіку, передбаченого в п. 2 Договору. В забезпечення виконання умов договору позики, позивач передав відповідачу в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Згідно з розписками [PERSON] отримав від [PERSON] , за договором позики від 24 квітня 2017 року, грошові кошти в сумі 170000 грн, у сумі 735080 грн та в сумі 688 000 грн, що підтверджується копіями розписок. 13 грудня 2017 року у зв`язку з виконанням умов договору позики договір іпотеки розірвано. В той же час, останню суму 688 000 грн [PERSON] не зарахував в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики, а зарахував як сплату заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики №2 від 24 квітня 2017 року. Крім того, [PERSON] не має відношення до договору позики грошей №2 від 24 квітня 2017 року, оскільки жодним чином не поручався за виконання [PERSON] своїх зобов`язань. Оскільки договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] щодо договору позики №2 від 24 квітня 2017 року не існувало, кошти в сумі 688 000 грн отримані [PERSON] від [PERSON] безпідставно та безпідставно дана сума зарахована в рахунок погашення боргу іншої особи. Ураховуючи те, що договірних відносин між сторонами в рамках договору №2 від 24 квітня 2017 року не існувало, кошти [PERSON] отримані безпідставно, відповідач має повернути ці кошти позивачу з урахування статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 688 000 грн, 61809,99 грн як три проценти річних та 138825,02 грн інфляційних втрат. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що [PERSON] запропонував [PERSON] брати участь у справі з можливістю додаткового заробітку. Однак відповідач пообіцяв надати позивачу певну суму коштів. При цьому [PERSON] був товаришем [PERSON] та усно поручився за нього й пообіцяв належне виконання своїх зобов`язань за договором і зобов`язань з боку [PERSON] з повернення [PERSON] коштів. Так, внаслідок продажу матір`ю [PERSON] квартири він повернув кошти відповідачу в сумі 688 000 грн в якості погашення заборгованості за [PERSON] , про що [PERSON] написав відповідну розписку. Однак за укладеним з [PERSON] договором позики [PERSON] зобов`язань не виконав. Відповідач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 лсистопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 464331,63 грн та пеню в сумі 338962,90 грн. [PERSON] оскаржив зазначені судові рішення в касаційному порядку. Отже, підстави для того, щоб вважати кошти, які сплачені [PERSON] за [PERSON] є безпідставно отриманими коштами - відсутні, тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з викладених у позові підстав. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, просили врахувати доводи, викладені у відзиві на позов й у задоволенні позову відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав від відповідача грошові кошти в сумі 1 336 000 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 доларів США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31 грудня 2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору. Згідно з розпискою [PERSON] отримав від [PERSON] , за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року, грошові кошти в сумі 170 000 грн, як повернення позики. 13 грудня 2017 року [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти у сумі 735080 грн як сплату заборгованості за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року, що підтверджується копією розписки. 24 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав гроші в сумі 688 000,00 грн, що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 25913,38 доларів США, за досягнутою домовленістю [PERSON] зобов`язався повернути кошти частинами до 16 грудня 2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору. 13 грудня 2017 року [PERSON] склав розписку про отримання грошових коштів у розмірі 688000 грн. від [PERSON] як сплату заборгованості [PERSON] перед ним за договором позики грошей № 2 від 24 квітня 2017 року. 13 грудня 2017 року [PERSON] подав нотаріально засвідчену заяву про зняття заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки, у якій зазначено: в зв`язку з виконанням позичальником [PERSON] усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року. Зазначені обставини також встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, яким частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 464331,63 грн та пеню в сумі 338962,90 грн. Ухвалюючи рішення суди виходили із того, що посилання відповідача на те, що розписка від 13 грудня 2017 року, де вказане прізвище боржника [PERSON] вчинена на виконання грошового зобов`язання між сторонами, не може бути прийнята до уваги, оскільки в розписці вказано інший номер договору та інший боржник - [PERSON] . Крім того, нотаріально посвідчена заява [PERSON] про те, що у зв`язку з виконанням позичальником [PERSON] усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24 квітня 2017 року не може вважатись доказом виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, оскільки така заява подавалась з метою зняття заборони на відчуження нерухомого майна та припинення іпотеки нерухомого майна, власником якого була [PERSON] , з метою його продажу для погашення вказаного боргу. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Разом з тим, договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили установлено, що за досягнутою сторонами домовленістю саме [PERSON] зобов`язувався повернути кошти частинами за договором №2 від 24 квітня 2017 року частинами до 16 грудня 2017 року, у зв`язку з чим 13 грудня 2017 року [PERSON] склав про це розписку на суму 688 000 грн, про отримання ним від [PERSON] коштів за договором позики грошей №2 від 24 квітня 2017 року. У даному спорі позивач повинен довести наявність трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України), проте такі факти позивачем не доведені належними та допустимими доказами. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed