Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в обгрунтування якого зазначив, що в період з 30.07.2005р. по 01.06.2012 року перебував у зареєстровану шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 19.11.2009р.н. В період шлюбу за спільні кошти ним та відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS]. Враховуючи той факт, що добровільно домовитися про поділ спірної квартири з відповідачкою він не має можливості, просив суд визнати квартиру [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на ? частку вказаної квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що спірна квартира була придбана ним та відповідачкою за спільні кошти, частку з яких, 3\~000 доларів США, він позичив у своєї тітки, а іншу частку надали батьки позивачки. В подальшому борг тітці повернув у повному обсязі. Оформлення права власності на імя відповідачки було повязано із тим, що так бажали її батьки. Також зазначив, що ремонт у квартирі робив за рахунок своєї заробітної плати. Крім того пояснив, що вирішив звернутися до суду з позовом про поділ майна саме у 2016 році, так як під час розмови з донькою йому стало відомо про те, що [PERSON] має намір продати квартиру та переїхати до Харківської області, а тому вважає, що про порушення своїх прав він дізнався саме у 2016 році і строк позовної давності ним не пропущений. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надали письмові заперечення у яких зазначили, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як шлюб між сторонами було розірвано у 2012 році, а з позовом про поділ майна [PERSON] звернувся лише у грудні 2016 року. Крім того пояснили, що спірна квартира була придбана не за спільні сумісні кошти сторін по справі, а за особисті кошти батьків відповідачки, так як у 2007 році а ні позивач, а ні відповідачка не мали самостійних джерел доходу і фактично перебували на утриманні батьків [PERSON] і саме через це квартира і була оформлена на імя [PERSON] Просили у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] показала суду, що є тіткою позивача по справі [PERSON] Восени 2007 році [PERSON] та [PERSON] приїжджали до неї у гості та повідомили, що знайшли квартиру, яку мають намір придбати, але їм не вистачає грошей, у звязку з чим [PERSON] попросив позичити 3\~000 доларів США на один рік. Вона погодилась, так як мала певні заощадження. Боргову розписку не складали. В обумовлений строк [PERSON] повернув борг у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є матірю [PERSON] В 2005 році її донька уклала шлюб з [PERSON], після чого мешкала із позивачем в орендованій квартирі. Через деякий час вона із чоловіком вирішили купити квартиру для доньки і почали пошуки варіантів. Переглянувши декілька квартир зупинилися на квартирі [ADDRESS]. Вартість квартири складала 14\~600 доларів США, які були сплачені продавцю у повному обсязі. Гроші на квартиру надавала вона та її чоловік. З зазначеної суми 2\~500 доларів США вони позичили у сестри чоловіка [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири оформили на доньку, так як повністю довіряли [PERSON], який у 2007 році тільки закінчив навчання та не мав самостійного доходу. Свідок [PERSON] показав суду, що відповідачка по справі [PERSON] є його донькою, яка в 2005 році вийшла заміж за [PERSON]. Після одруження молода сімя мешкала у орендованій квартирі. В 2007 році він та його дружина [PERSON] вирішили купити квартиру для доньки, але на придбання квартири не вистачало 2\~500 доларів США, які вони позичили у рідної сестри [PERSON] Позивач по справі не приймав участі у придбанні квартири, так як не мав доходу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є тіткою [PERSON] Їй відомо, що спірну квартиру купували батьки [PERSON], а вона позичила їм 2\~500 доларів США. Боргову розписку не складали, так як батько [PERSON] [PERSON] її рідний брат. [PERSON] участі к придбанні квартири не приймав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в 2007 році за 14\~600 доларів США продала квартиру по вулиці Архангельській у м. Краматорську через агентство нерухомості «Євгенія». Оформленням договору займалася [PERSON] та її батьки. [PERSON] вона жодного разу не бачила. Під час укладення договору були присутні батьки [PERSON] та вона сама. Зі слів матері [PERSON] їй відомо, що квартиру вони купували для доньки. Гроші за квартиру вона отримала в день укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується відповідною розпискою. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 30 липня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №532 (а.с.4-5). 01 червня 2012 р. шлюб між Клочковими розірвано, що підтверджується копією рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01.06.2012р. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], 19.11.2009 р. н. (а. с. 26) 10.06.2016р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Клочкова» на «Большак», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.21) З довідок про доходи [PERSON] судом встановлено, що в період з липня 2007 року по жовтень 2007р. він працював інженером-конструктором ПАТ «СКМЗ» та отримав дохід у розмірі 2\~533 грн. 42 коп., а з жовтня 2007 року по грудень 2007 року працював інженером-конструктором ПП «Інженерний центр «Кокс-Комплекс» та отримав дохід у розмірі 6\~690 грн. 00 коп. (а.с.32-33) Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] в період з 01.02.2007р. по 11.04.2007р. вона працювала на посаді програміста ФОП [PERSON], а з 16.04.2007р. по 01.07.2008р. на посадах інспектора кредитного відділу ПАТ «КБ «Дельта» (а. с. 36-37) З матеріалів справи суд вбачає, що за час шлюбу подружжя [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири від 23.10.2007р., посвідчений нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1-10410) (а. с. 25, 48) Відповідно до розділу 2 Договору купівлі-продажу продаж квартири вчинявся за 42\~229 грн. 00 коп., але з розписки від 23.10.2017р. судом встановлено, що реальна ціна договору склала 14\~600 доларів США. (а.с.39) Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У частині 2 ст. 59 ЦПК України закріплено імперативне правило, відповідно до якого обставини справи, що за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З метою доказування своїх позовних вимог [PERSON] у судовому засіданні пояснював, що позичив 3\~000 доларів США для придбання квартири у своєї тітки [PERSON], яка була допитана у якості свідка, та пояснила суду, що у 2007 році дійсно позичала гроші своєму племіннику. Відповідачка [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог посилалася на те, що на момент купівлі спірної квартири вона та [PERSON] не мали самостійного доходу, а квартиру фактично купили її батьки за особисті кошти та за кошти, які позичили у [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали суду аналогічні показання. Однак суд зазначає, що згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Станом на 23.10.2007р. договір позики на суму вище 170 грн. 00 коп. повинен був укладатися у письмовій формі. Отже, згідно зі ст.218 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги щодо письмової форми правочину, яка вставлена законом, рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Відтак, у даній справі суд вважає показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у частині того, що гроші на придбання квартири позичалися позивачем [PERSON] у [PERSON] та батьками [PERSON] у [PERSON], а також у частині того, що фактично квартиру придбали батьки відповідачки, недопустими доказами, так як вони не підтверджені а ні письмовими договорами позики, а ні розписками, та не бере їх до уваги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачкою не доведене, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти її батьків, так саме як і не доведено позивачем, що він позичав 3\~000 доларів США для придбання квартири, а отже оскільки майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя [PERSON] не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя і тому позов підлягає задоволенню. Щодо питання про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Нормою статті 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (частина перша статті 66 СК України). Виходячи зі змісту зазначеної статті домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній, простій письмовій або письмовій нотаріальній формах. З пояснень сторін судом встановлено, що після розірвання шлюбу вони досягли усної домовленості про те, що [PERSON], разом з їх неповнолітньою донькою [PERSON], залишаються мешкати у квартирі [ADDRESS]. Приписами ст. 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Отже, враховуючи той факт, що на момент розірвання шлюбу сторони домовились про порядок користування квартирою, суд вважає, що сам факт розірвання шлюбу між сторонами у 2012 році жодним чином не порушував права [PERSON] щодо спільного майна. Вирішуючи питання про початок перебігу строку позовної давності суд також враховує, що в червні 2016 року відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, має намір продати спірну квартиру та переїхати на постійне місце проживання до Харківської області, про що позивачу стало відомо лише у 2016 році від їх спільної дитини. За таких обставин доводи [PERSON] щодо спливу строку позовної давності є безпідставними, так як [PERSON] дізнався про порушення своїх прав у 2016 році. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.10). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved