Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку №69 по вул. Трансформаторників (стара назва [PERSON]) у м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрована та постійно проживає у вказаному будинку. На теперішній час крім неї у будинку зареєстрований її син [PERSON], [INFO]. У 2013 році її син зібрав всі свої речі, документи та виїхав із зазначеного будинку на інше постійне місце проживання, при цьому з реєстраційного обліку не знявся. З 2013 року по теперішній час у вказаному будинку не проживає, у будинку відсутні його особисті речі, він має інше постійне місце проживання, а його реєстрація у будинку №69 по вул. Трансформаторників у м. Запоріжжі носить формальний характер. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці у реалізації права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, належними чином оформити субсидію, на яку вона має право, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки його реєстрація порушує права позивача як власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. Суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №69 по вул. Трансформаторників (стара назва [PERSON]) у м. Запоріжжі, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.10.1989р. Другою Запорізькою державною нотаріальною контрою, зареєстрованого в реєстрі за №2-5050. Право власності зареєстровано Запорізьким МБТІ , реєстровий номер 27327 від 06.12.1989р. Згідно будинкової книги, позивач [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 1997 року по теперішній час. Разом з нею з 2004 року зареєстрований її син [PERSON], [INFO], що підтверджується також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області. Факт не проживання [PERSON] за вказаною адресою понад рік крім пояснень власника будинку підтверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України\~встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно\~ст. 319 ЦК України\~власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. За положеннями статей\~379,\~382 ЦК України\~об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у\~статті 383 ЦК України\~та\~статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно вимог\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] у житловому будинку №69 по вул. Трансформаторників (стара назва [PERSON]) у м. Запоріжжі не проживає без поважних причин з 2013 року, тобто понад один рік, то він є таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі наведеного суд вважає, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами\~\~і підлягає задоволенню.

Outcome: approved