Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] , через представника - адвоката Сацюка В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. З початку 2014 року відповідач не підтримує спілкування з позивачем, зовсім не цікавиться долею та життям свого сина, не контактує жодним чином засобами ні поштового, ні телефонного зв`язку, жодним чином не допомагав і не допомагає в утриманні дитини, взагалі не приймає участь у його вихованні. Позивач не зверталася до суду задля стягнення аліментів, оскільки ще за шлюбного життя, відповідач був помічений за вживанням наркотичних засобів, всі гроші витрачались на них; на даний час [PERSON] проживає разом зі своєю мамою, братом та племінником, майна та постійного заробітку не має. Фактично, обов`язки батька виконує [PERSON] , з яким позивач та її малолітній син проживають однією сім`єю. [PERSON] називає «батьком» [PERSON] , який і займається його утриманням і вихованням, як рідного сина. До школи дитину водить лише мама, що підтверджується довідкою із навчального закладу, батька там взагалі не бачили і не знають. Відповідач у справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання дитини, а зі сторони позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийнятті участі батька у вихованні, проте відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини та ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.01.2021. 21.01.2021 розгляд справи відкладено на 26.02.2021 у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю висновку органу опіки та піклування. У підготовче засідання 26.02.2021 з`явилися позивач та її представник, також з`явився відповідач. У підготовчому засіданні задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 17.03.2021 для надання можливості відповідачу скористатися його процесуальними правами. 09.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на те, що передумовою завершення подружніх стосунків і подальшого розлучення, крім постійної нав`язливої поведінки позивача з вимогами приділяти постійну увагу тільки їй, також були і зловживання нею спиртними напоями. А коли відповідач 24.01.2013 потрапив до лікарні (центр серця), де йому повинні були зробити операцію на серці, то на його прохання побачити дитину перед операцією позивач відповіла відмовою. Відповідач після вдалої операції бачився з дитиною до самого розлучення з позивачем. За умови окремого проживання з позивачем і сином відповідач постійно провідував сина [PERSON] , [INFO] , і цікавився його розвитком, однак з урахуванням нервової оцінки сином факту самого окремого проживання батьків, відповідач на прохання позивача тимчасово припинив відвідування сина, щоб урівноважити психологічний стан малолітньої дитини. Після розірвання шлюбу позивач взагалі перестала спілкуватися з відповідачем, змінила номер телефону і місце проживання. Внаслідок погіршення стану здоров`я після операції на серці, відповідач втратив можливість вільно пересуватися і весь час перебував у квартирі за місцем реєстрації і проживання, втратив можливість отримувати постійний прибуток. Однак відповідач постійно намагається отримувати законний прибуток завдяки можливостям системи Інтернет. На його прохання [PERSON] - бабуся неповнолітнього [PERSON] , при кожній можливості в результаті зустрічей передавала онуку [PERSON] кошти готівкою в сумах від однієї до семи тисяч гривень, цікавилася його успіхами у навчанні, заняттях спортом і спілкуванні з друзями, пригощала фруктами, солодощами, соками та безалкогольними напоями, при цьому обов`язково на дні його народження та інші свята. Про результати зустрічей та стан розвитку дитини, уподобання онука [PERSON] розповідає відповідачу. Про зміну місця проживання позивач ні відповідачу, ні його близьким родичам не повідомляла, на зв`язок з відповідачем не виходила, спілкувалася тільки з бабусею [PERSON] і тільки на зустрічах подалі від місця проживання відповідача, що не давало можливості батьку бачити дитину навіть з вікна, тому домовитися з нею щодо відвідування сином батька за місцем проживання останнього було неможливо. Жодного разу від позивача не надійшло пропозицій відповідачу щодо встановлення будь-яких умов спілкування останнього з сином. Стосовно тверджень позивача про відсутність коштів на утримання дитини внаслідок вживання відповідачем наркотичних засобів, відповідач зазначає, що він наркотичні засоби не вживає, наркотичної залежності не має, на лікуванні в медичних закладах, зазначених в запитах представника позивача від 24.02.2021, перебував за іншими діагнозами. Крім того, на пропозицію працівників Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації оформити опіку [PERSON] над [PERSON] за згодою відповідача, позивач відповіла відмовою. 16.03.2021 від третьої особи надійшло клопотання з проханням розгляд справи, який призначений на 17.03.2021, проводити за відсутності представника третьої особи та задовольнити клопотання позивача про витребування доказів, оскільки дана інформація може суттєво вплинути на рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації при вирішенні питання надання до суду висновку про доцільність чи/або недоцільність позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] стосовно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 17.03.2021 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначається, що факти, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а більшість із них взагалі не стосується предмета спору - «позбавлення батьківських прав». Обставини розірвання шлюбу, які зазначає відповідач, є вигаданими, оскільки на момент проведення операції сторони вже проживали окремо. Передумовою розірвання шлюбу стало вживання відповідачем наркотичних речовин, а також відсутність роботи і матеріального забезпечення сім`ї, а головне дитини. Сторони почали спільно проживати у 2010 році, тоді позивач і дізналась про наркотичну залежність чоловіка. У 2011 році сторони переїхали до батьків дружини. Через певний час, у 2012 році, [PERSON] почала знаходити вдома використані шприці, ватки та презервативи з невідомою для неї речовиною, а оскільки це супроводжувалось відсутністю заробітку, відсутністю матеріального забезпечення дитини, позивач вимушена була просити відповідача переїхати від них, аби його аморальна поведінка не зашкодила психологічному здоров`ю дитини. [INFO] позивач народила здорову дитину, яка була відразу на природньому вигодовуванні, а тому позивач мала дотримуватись здорового способу життя, правильно харчуватись та не вживати спиртні напої. Позивач зазначає, що твердження відповідача, що позивач вимагала від нього багато уваги вказують на його агресивність і не бажання приділяти увагу своїм близьким. З середини 2012 року сторони почали поживати окремо, але позивач не забороняла [PERSON] зустрічатися з дитиною. Відповідач приходив додому до [PERSON] , але його зустрічі з дитиною тривали не більше 15 хвилин, і найчастіше відповідач перебував у стані наркотичного сп`яніння, залишав дитину, коли вона плакала. Позивач неодноразово просила [PERSON] припинити вживання наркотичних засобів, або хоча би приходити на зустрічі з дитиною в адекватному стані, аби не травмувати її психіку. У 2013 році, до і після операції, позивач разом з дитиною відвідували відповідача вдома. Згодом спілкування відповідача з дитиною зійшло нанівець, він казав, що не розуміє мови дитини і чого вона від нього бажає. З кінця 2013 року [PERSON] повністю перестав цікавитись долею сина і приймати хоча б якусь участь у його житті. До 2017 року місце проживання позивача не змінювалося, а також відповідач мав змогу забирати сина з садочка, натомість сина до садочка відводила та забирала лише мати, а також відповідач не надав жодних доказів, що має дійсний намір спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та розвитку, утримувати його та бажає якнайшвидше з`явитися в його житті. У підготовчому засіданні 17.03.2021 постановлено ухвалу, якою клопотання представника [PERSON] - адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни про витребування доказів задоволено та витребувано у КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КНП «Київська міська клінічна лікарня № 5» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчені копії медичної документації [PERSON] щодо проходження ним лікування у зв`язку із наркозалежністю. У зв`язку з витребуванням доказів розгляд справи відкладено на 29.04.2021. 05.04.2021 на адресу суду надійшов лист від КНП «Київська міська клінічна лікарня № 5» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до якого [PERSON] з 01.01.2018 по теперішній час на стаціонарному лікуванні в лікарні не перебував, на диспансерному обліку не знаходився, за медичною допомогою не звертався. 15.04.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи медичної документації, а саме належним чином засвідчених копій двох медичних карток [PERSON] , наданих КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 20.04.2021 відповідачем подані заперечення, в яких він зазначає, що доказами безпідставності тверджень сторони позивача і необґрунтованості звинувачень відповідача в наркотичній залежності з метою отримання такої додаткової підстави для позбавлення батьківських прав відповідача як хронічна наркоманія, є той факт, що відповідач не притягувався до відповідальності не лише за ст. 309 КК України, а навіть і за ст. 44 КУпАП, при цьому довідка Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» Департаменту охорони здоров`я від 16.03.2021 № 443411 про те, що за даними облікової документації [PERSON] , 1983 р.н., під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, та медична документація, надана до відзиву на позов. Оскільки відповідач не вживає наркотичних засобів, алкоголю і навіть тютюнових виробів, він не має не лише бажання, а і можливості надавати своєму сину приклади шкідливих залежностей і антисоціальної поведінки. Натомість, маючи бажання і можливість навчити сина спілкуванню в соціальних мережах, що давно стало невід`ємною частиною теперішнього життя, уникаючи при цьому шахрайств, збочень та інших негативних наслідків такого спілкування, надавати поради і приклади належної поведінки, відповідач беззаперечно прикладе всіх зусиль, щоб приймати участь у вихованні сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я [PERSON] , його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач вказує, що забирати сина з дошкільного дитячого закладу не мав можливості не лише із-за стану здоров`я, а і тому, що уникав конфліктних ситуацій з колишньою дружиною. Бабуся не мала можливості водити онука до батька, оскільки позивач зустрічі онука з [PERSON] влаштовувала на віддаленні навіть від вікон з квартири відповідача і ставила завжди умови, щоб відповідач в таких зустрічах участі не приймав. Крім того, доказом вищевикладеного є той факт, що позивач жодного разу особисто не ініціювала зустріч сина [PERSON] з батьком за весь час відсутності такого спілкування. Твердження позивача про відсутність перешкод у спілкуванні відповідача з сином також спростовується тим, що 20.03.2021 відповідач по телефону намагався домовитися з позивачем про зустріч з сином [PERSON] , але отримав категоричну відмову від позивача і чомусь від її співмешканця [PERSON] 25.03.2021 відповідач через систему «Viber» надіслав прохання позивачу про зустріч з сином, на що [PERSON] відповіла, що вона не проти, однак сам [PERSON] не хоче спілкуватися з батьком, що в свою чергу свідчить не про різку зміну відношення позивача до спілкування сина з батьком, а про налаштування дитини позивачем і її родичами та співмешканцем проти відповідача. Оскільки позивач не надала ні відповідачу, ні бабусі [PERSON] можливості спілкуватися з [PERSON] , відповідач змушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення органом опіки та піклування способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батьком, який проживає окремо від неї. 21.04.2021 позивачем подано заяву про доповнення правових підстав позову, в якій зазначається, що наразі отримано належним чином засвідчені копії медичної документації [PERSON] від КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В медичній карті [PERSON] , в хронології звернень та обстежень, серед іншого, є звернення відповідача зі скаргами на підвищення температури тіла, набряк лівої гомілки, наявність гнійної рани в лівій паховій ділянці. Внаслідок обстеження пацієнта, лікарем встановлений діагноз - тромбофлебіт глибокої стегнової вени зліва. Причиною встановлено - ін`єкційну наркоманію. У зв`язку із зазначеним виникла необхідність у доповненні правових підстав позовної заяви про позбавлення батьківських прав, а саме п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. Таким чином, позивач просить вважати підставами позову про позбавлення батьківських прав п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. До заяви про доповнення правових підстав позову додана уточнена позовна заява про позбавлення батьківських прав. У підготовче засідання 29.04.2021 з`явилися позивач, представник позивача, а також відповідач. Розгляд справи відкладено на 22.06.2021 у зв`язку з відсутністю висновку Служби у справах дітей та сім`ї. 11.05.2021 від КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на виконання вимог ухвали суду, надійшли копії медичної карти стаціонарного хворого (ф.№003/о) № 6591 про перебування на лікуванні у денному стаціонарі з 28.09.2006 по 01.11.2006 [PERSON] та медичної карти стаціонарного хворого (ф.№003/о) № 496 про перебування на лікуванні у наркологічному відділенні № 5 з 05.03.2021 по 09.03.2021 [PERSON] 09.06.2021 від третьої особи до суду надійшов Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/02/38-3533 від 08.06.2021. У підготовче засідання 22.06.2021 всі учасники справи з`явились. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 22.06.2021, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.08.2021. У судове засідання 27.08.2021 всі учасники справи з`явились. Представник позивача вказав, зокрема, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб у 2010 році, від якого народилася дитина - [PERSON] . Через певний час для позивача стало очевидним, що у відповідача є проблеми, пов`язані із вживанням наркотичних засобів. Проявлялося це неодноразово, відбувалося в квартирі, де проживали сторони з дитиною, тому залишити сина на відповідача було неможливо. Досить тривалий час позивач намагалася допомогти відповідачеві позбавитися цієї залежності, однак це не виявилося можливим. Після чого вимушені були розлучитися. Позивач повернулася із дитиною до своїх батьків. Відповідач за весь цей час (7-8 років) жодним чином здоров`ям дитини не цікавився, участі в житті дитини не приймав. На запит суду стало відомо, що відповідач знятий з наркологічного диспансерного обліку вже після того, як отримав позовну заяву в цій справі. На даний час з боку відповідача не здійснюється дій для прийняття участі в житті та вихованні дитини. Оскільки відповідач, користуючись тим, що є необхідність питати його дозволу і отримувати від нього узгодження, наприклад, для виїзду дитини на збори, адже дитина займається спортом і є потреба перебувати не тільки в Україні, а і відвідувати змагання в інших країнах, у позивача є припущення, що позиція відповідача зводиться до того, щоб таким чином отримати якийсь матеріальний зиск. Позивач у судовому засіданні зазначила, що сторони одружились в 2010 році, також у 2010 році народився син. Позивач з відповідачем та сином проживали у її батьків. Відповідач вживав наркотики. З 2012 року позивач та відповідач розійшлися і не спілкувалися, в 2013 року позивач з дитиною відвідували відповідача вдома до та після операції. До 2017 року позивач з дитиною проживали за адресою реєстрації. Позивач зазначає, що не забороняла сину спілкуватися з батьком, оскільки в цьому не було потреби. Відповідач 8 років не цікавився життям дитини, не телефонував та не надавав кошти. Бабуся дитини, мати відповідача, цікавилась життям дитини, двічі на рік передавала дитині кошти як подарунки. Син називає батьком іншого чоловіка, з яким проживає позивач. Позивач звернулась до суду з даним позовом зараз тому, що бажає, щоб син усвідомив, що відповідач ним не цікавиться. З огляду на ті стосунки, що склалися позивач не впевнена, що відповідач надасть свою згоду на виїзд дитини за кордон. Позивач вважає, що відповідач не може виконувати свої батьківські обов`язки щодо сина, може здійснювати негативний вплив у зв`язку з його наркотичною залежністю. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не має наміру перешкоджати виїзду дитині за кордон. Відповідач також звернув увагу суду, що має бажання зустрічатися та спілкуватися з сином, налагодити стосунки з ним. Щодо позбавлення батьківських прав заперечує, оскільки не вбачає причин для позбавлення батьківських прав. Як повідомила дитина бабусі, позивач має намір виїхати за кордон, тому і виник даний позов. Відповідач бачився з сином постійно до моменту, коли йому зробили операцію в 2013 році, потім час від часу бачився з дитиною до 2015 року, тобто до моменту розлучення. Відповідач також зазначив, що не міг приходити до сина своїми ногами, мати дитину до нього не приводила, після операції почав виходити з квартири лише восени 2020 року. Передавав кошти на утримання дитини через бабусю. На даний час не знає, де проживає дитина. Представник третьої особи надала пояснення, що відповідач не вживав ніяких дій, щоб спілкуватися з сином та постійно звинувачував позивача, що вона не приводить до нього дитину додому. Дитина не знає свого біологічного батька та називає батьком цивільного чоловіка позивачки. Вказує, що комісія одноголосно прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач звернувся з заявою щодо його участі у вихованні дитини, однак плану дій щодо того, як він буде спілкуватися з сином у відповідача не має. Оскільки комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав, тому відповідачу було відмовлено у його заяві щодо участі у вихованні дитини. Представник третьої особи вважає, що спілкування з батьком, якого дитина не знала, може вплинути на її психологічний стан. Також судом допитано свідка [PERSON] та оголошено перерву до 01.09.2021. У судове засідання 01.09.2021 позивач, її представник та відповідач з`явились. Судом допитано свідка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та оголошено перерву до 22.10.2021. 22.10.2021 розгляд справи відкладено на 03.12.2021 за клопотанням представника позивача. 03.12.2021 представником позивача подано клопотання про долучення додаткових доказів, а саме належним чином засвідченої копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.12.2021 у виконавчому провадженні №65323002/6. У судове засідання 03.12.2021 позивач, її представник та відповідач з`явилися, представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідач з моменту народження сина та по теперішній час не приймає участі у житті дитини. Єдиним доказом, наданим відповідачем, щодо його неможливості приймати участь у житті дитини є виписка про проведення операції, в той же час в 2015 році до суду під час розгляду справи про розірвання шлюбу відповідач з`явився. Відповідач жодної участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймав. Відповідач протягом всього розгляду справи заперечував щодо своєї залежності, однак матеріалами справи підтверджується, що відповідач перебував на обліку у зв`язку з наркологічною залежністю. Єдиним прикладом для дитини з народження був його дід, а останні 4 роки вихованням хлопчика займається цивільний чоловік позивачки та дитина сприймає його як батька. Представник позивача вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде суперечити інтересам дитини. Позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач заперечував щодо задоволення позову та просив суд не позбавляти його батьківських прав у зв`язку з тим, що до 2015 року він піклувався про дитину, зустрічався з сином. Після 2015 року передавав кошти на утримання через свою матір. На даний час хоче спілкуватися з дитиною, однак позивач не надає можливості бачитися з сином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 11 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1099. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12 т. І). Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі № 754/14405/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У рішення вказано, що сімейні стосунки припинено близько трьох років тому (а.с. 21 т. І). Батько дитини, [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Матір, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , в орендованій квартирі згідно з договором оренди квартири у фізичної особи від 02 травня 2017 року (а.с. 15-20 т. І). Малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, виданою Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 768 Деснянського району міста Києва, [PERSON] , [INFO] , відвідував Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 768 Деснянського району міста Києва з вересня 2013 року по травень 2017 року. За цей період [PERSON] показав себе як комунікабельну, активну дитину. До садочка завжди приводила мама - [PERSON] , регулярно і відповідно до режиму і розпорядку дня. Забирала також тільки мама, хлопчик завжди радісно зустрічав її і з задоволенням ділився враженнями, отриманими за день. Батько дитини жодного разу до садочка не з`являвся, з директором або вихователями не спілкувався, про стан і успіхи сина не дізнавався (а.с. 22 т. І). Відповідно до даних довідки про участь батьків учня 4-Б класу [PERSON] у шкільному житті дитини, підписаної директором школи І-ІІІ ступенів № 270 Деснянського району міста Києва Коломієць П.П., а також класним керівником [PERSON] , [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини, [PERSON] , постійно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Батько, [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводять і забирають мати або бабуся (а.с. 23 т. І). Згідно з довідкою, наданою 08.12.2020 керівником гуртка [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , в період з 2016 року по 2019 рік відвідував Центр дитячої та юнацької творчості Деснянського району, гурток «Козаки» (базова акробатика). За час занять показав себе як дитина, яка вихована, дисциплінована, доброзичлива та дуже старанна. За період часу керівник зрозумів, що дитину треба переводити на новий рівень спортивного життя. Батькам порекомендував здати [PERSON] в спортивну школу (ДЮСШ), там він більш професійно буде займатися спортивною акробатикою. Весь цей час питаннями його виховання займалися: мати [PERSON] , цивільний чоловік [PERSON] , бабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] (а.с. 24 т. І). Відповідно до виписки з історії хвороби № 0252/13, наданої Київською міською клінічною лікарнею «Київський міський центр серця» (відділення набутих вад серця), у січні 2013 року [PERSON] проведено операцію - протезування аортального (ATS - 22) митрального (ATS 29), протезування тристулкового клапана біопротез (а.с. 89 т. І). З медичних карток № 2599, 4263 [PERSON] , наданих КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачається, що відповідач з 29.09.2010 по 18.10.2010 та з 15.11.2012 по 19.11.2012 перебував на лікуванні з діагнозом «пневмонія» у вказаному медичному закладі (а.с. 125-154 т. І). КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на виконання вимог ухвали суду надано копії медичної карти стаціонарного хворого (ф.№003/о) № 6591 про перебування на лікуванні у денному стаціонарі з 28.09.2006 по 01.11.2006 [PERSON] та медичної карти стаціонарного хворого (ф.№003/о) №496 про перебування на лікуванні у наркологічному відділенні №5 з 05.03.2021 по 09.03.2021 [PERSON] (а.с. 198-238 т. І). Згідно з даними первинної облікової документації [PERSON] , [INFO] , перебував на наркологічному диспансерному обліку у КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» з березня 2007 року по березень 2021 року з діагнозом F11.2 Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів (Синдром залежності) (а.с. 197 т. І). Слід зауважити, що відповідно до наданої КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) медичної документації останнє вживання препаратів відповідачем зафіксовано у вересні 2012 року; ремісія з 2012 року (на звороті а.с. 207 т. І). Згідно з результатами лабораторних досліджень від 09.03.2021 у зразках біологічного середовища [PERSON] наркотичних засобів або лікарської речовини не виявлено (а.с. 212 т. І). У березні 2021 року [PERSON] знятий з наркологічного диспансерного обліку у зв`язку з ремісією. Свідок [PERSON] показав, що з позивачка є хрещеною матір`ю його доньки, знайомий з позивачкою більше 6 років, батька [PERSON] ніколи не бачив, з позивачкою говорили про те, що батько не приходить до сина. Цивільний чоловік позивачки - [PERSON] забезпечує її сина. Свідок [PERSON] є матір`ю позивачки та в судовому засіданні надала показання, що сторони спочатку після народження сина проживали у відповідача, потім переїхали до них. Влітку дідусь і бабуся їздили жити на дачу. Діти жили в квартирі. Одного разу приїхали з дачі, то дочка повідомила, що вже з [PERSON] не проживає, причина - відсутність грошей. Взяли дідусь і бабуся [PERSON] на своє виховання, коли йому було півтора роки. Коли дитина підросла, віддали в садочок. Альона пішла на роботу, тому постало питання, хто буде забирати дитину. Оскільки бабуся також на роботі, то вирішили, що буде забирати дідусь. Останній раз бачила відповідача на святкуванні дня народження [PERSON] , коли йому виповнилося три рочки. Коли дивилися фотографії з [PERSON] , то він знає, що у нього є біологічний тато, рідний. Водночас дитина його не впізнала. Коли [PERSON] виповнилося 6 років, [PERSON] познайомилася з [PERSON] . Вони почали проживати разом. [PERSON] з часом почав називати [PERSON] батьком. На перше вересня [PERSON] ішов до першого класу, то ніхто не прийшов на перший дзвоник. Привів його [PERSON] . Також [PERSON] записав [PERSON] на гімнастику, знайшов репетитора з англійської мови. Відповідач батьківських обов`язків не виконував, кошти не давав, з дитиною не спілкувався. [PERSON] спілкувався з бабусею [PERSON] , матір`ю відповідача, вона приходила до них додому на свята, приносила подарунки, цікавилася справами онука, від батька нічого не переказувала. Свідок [PERSON] показав, що є батьком позивачки. Опіку над онуком [PERSON] взяв з самого народження, оскільки оплачували з бабусею пологи, коляску, дитяче ліжечко. Спочатку [PERSON] і [PERSON] проживали у батьків [PERSON] , потім прийшли жити до батьків [PERSON] до 2012 року, потім розійшлися. Все піклування за [PERSON] він з бабусею взяли на себе. Коли закінчилася декретна відпустка, [PERSON] пішла працювати, зранку вона заводила дитину до садочка, а ввечері вже забирав він онука з садочка. Займався з ним, возив в зоопарк, цирк, були прогулянки теплоходом, також їздили на страусину ферму. [PERSON] дуже енергійний, тому його записали на спортивну акробатику. У 2017 році [PERSON] познайомилася з [PERSON] , з того часу він взяв піклування про [PERSON] на себе. За короткий час [PERSON] став його називати батьком. [PERSON] має сина від першого шлюбу, йому 16 років, він навчається ліцеї, і також живе з ними, хлопці називають один одного братами. Відповідач приходив на святкування до [PERSON] , коли йому виповнилося 3 роки. Мати відповідача, бабуся [PERSON] , приходила до онука раз чи два на рік, але ні разу не казала, що батько питав про [PERSON] чи передавав вітання. Вона приходила на день народження, а також на лінійку, коли [PERSON] в перший клас йшов. Коли відповідач проживав з позивачем разом до 2012 року, то відповідач брав сина на руки, тішився ним. З 2012 року відповідач не брав участі у вихованні сина, матеріально не забезпечував. Свідок [PERSON] показала, що знайома з позивачкою з 2017 року, коли діти пішли до першого класу, є мамою однокласниці [PERSON] . Позивач та її цивільний чоловік [PERSON] по черзі заводять до школи та забирають [PERSON] зі школи, [PERSON] ходить на гуртки, займається гімнастикою, його відвозить [PERSON] . Відповідача бачить вперше, до неї, як до голови батьківського комітету класу, відповідач не звертався. Свідок [PERSON] показав, що знайомий з позивачкою з 2015 року, а з 2017 року почали разом створювати родину, разом винайняли помешкання, проживають вчотирьох - він, позивачка, її син та його син від першого шлюбу. [PERSON] відразу почав тягнутися до нього, оскільки в родині був лише дідусь. Проводили багато часу, 1 вересня 2017 року відвів його в школу до першого класу, і з того часу щодня відвозить [PERSON] до школи і забирає зі школи. На тренування його завів дідусь ще до школи в гурток «Козачок», ще до сумісного проживання з його матір`ю. [PERSON] тренувався, був одним із найкращих, тренер повідомив, що [PERSON] потрібна вже школа олімпійського резерву. Знайшли таку школу (234), почав [PERSON] возити в цю школу. [PERSON] показував дуже хороші результати, зразу захистив другий розряд, почалися змагання, але у зв`язку з карантином не можна було поїхати в Європу, однак перспектива є. В цей проміжок часу у 2019 році він побачив, що дитина починає їздити на змагання, на різні турніри, на збори і йому потрібен виїзд. Тому [PERSON] зауважив позивачці, що [PERSON] «знаходиться в підвішеному стані», тому запропонував зв`язуватися з батьком і «вирішувати питання», бо батько з 2015 року не з`являвся, не телефонував, не цікавився ні здоров`ям дитини, ні школою, ні гуртком. Позивачка спочатку вирішила поговорити з сином, оскільки він називає [PERSON] татом, а ім`я дитини по батькові « [PERSON] ». [PERSON] розуміє, що в нього є біологічний батько. У 2019 році [PERSON] запропонував вирішувати питання щодо батьківства [PERSON] , бо будуть змагання, виїзди, оформлення документів, реєстрації місця проживання, нажитого майна, і є ще тато, який може на все це претендувати і якого ніхто ніколи не чув, дитина зокрема. Він зателефонував [PERSON] відносно цього, на що останній відповів вирішенням спору в суді. Свідок вважає, що небезпечно не позбавити відповідача батьківських прав, відповідач не проявляє турботи щодо дитини, турбота, ймовірно, іде в його корисливих цілях (не втратити єдиного сина, який зможе забезпечити його старість). Зустрічі біологічного батька з дитиною не забороняє, але проти них, вважає їх небезпечними, оскільки відповідач лікувався від наркоманії. Бабуся, мати відповідача, цікавиться та бачиться з дитиною двічі на рік, передавала йому кошти. Відповідач до 2021 року, до другого засідання у цій справі, дитиною не цікавився. [PERSON] не хоче бачитися з батьком. З переписки позивача з відповідачем через месенджер «Viber» (березень - квітень 2021 року) убачається, що останній запитував у позивача, коли він зможе побачитися із сином. Із копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.12.2021 у виконавчому провадженні № 65323002/6 вбачається наявність заборгованості зі сплати аліментів у відповідача, за судовим наказом № 754/3178/21 від 09.03.2021, виданим Деснянським районним судом міста Києва, за період з 02.2021 по 11.2021 у розмірі 50 433,50 грн. Відповідач у квітні 2021 року звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про участь у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї. Розпорядженням від 04.06.2021 №301 відмовлено [PERSON] у визначенні графіку його участі у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] , посилаючись на висновок Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 27.05.2021 № 11) (а.с. 1 т. ІІ). Висновок № 102/02/38-3533 від 08.06.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав мотивований тим, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально (а.с. 243-247 т. І). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції (995_004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78) (параграф 54). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», параграф 49). Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 23 листопада 2021 року у справі № 592/17972/19, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд критично оцінює висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач на засіданні органу опіки та піклування та в судових засіданнях неодноразово просив не позбавляти його батьківських прав, також зазначив, що має бажання спілкуватися з дитиною, кошти на утримання передавав через свою матір. Крім того, суд враховує пояснення [PERSON] про те, що він не мав можливості брати участь у вихованні сина за станом здоров`я у зв`язку із операцією на серці щодо заміни трьох клапанів та не міг виходити з квартири. Не може залишитися поза увагою і той факт, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав було надано органом опіки і піклування лише після отримання судом медичної документації щодо відповідача, яка суттєво вплинула на результати вказаного висновку, про що третьою особою зазначено і в клопотанні від 16.03.2021. Однак з досліджених матеріалів справи вбачається, що [PERSON] знятий з наркологічного диспансерного обліку у зв`язку з ремісією у березні 2021 року, а останнє вживання препаратів зафіксовано у вересні 2012 року, тобто задовго до розірвання шлюбу (2015 року) та подання позову про позбавлення батьківських прав (2020 року). Отже, п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України не може бути застосований до спірних правовідносин як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд враховує, що відповідач звернувся до третьої особи із заявою про вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, однак розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.06.2021 № 301 йому було відмовлено у визначенні графіку його участі у вихованні дитини. Також із пояснень учасників справи та показань свідка [PERSON] вбачається, що головною причиною для позбавлення відповідача батьківських прав є припущення сторони позивача про ймовірне перешкоджання відповідачем у виїзді дитині за кордон у майбутньому, зокрема для змагань, та можливе претендування відповідача на фінансове забезпечення чи майно дитини після досягнення нею повноліття. Однак такі припущення не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька щодо сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про свідоме, умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Також позивач не зверталася за стягненням аліментів з відповідача на утримання дитини з 2012 по 2021 роки, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів звернулася лише після подання цього позову. Оцінивши наявні докази у справі, суд вважає, що батько, [PERSON] , може змінити свою поведінку у кращу сторону щодо свого сина, [PERSON] , та враховує, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки як для батька, так і для дитини. При цьому виняткових обставин, за наявності яких можна було би виправдати розірвання сімейних зв`язків та позбавлення дитини її коріння, у цій справі не встановлено. Таким чином, виходячи з обставин цієї справи, судом не встановлено, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав, покликане захистом інтересів дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав немає.

Outcome: dismissed