Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та просив скасувати його реєстрацію в даному домоволодінні. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року залишено без розгляду позовну вимогу про скасування реєстрації в житловому приміщенні. Уточнену позовну вимогу представник позивача обґрунтовував тим, що відповідач більше року не проживає за вказаною адресою, а тому відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК Українита ч.2 ст.405 ЦК України, повинен бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну вимогу підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив задовольнити. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , які ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року були допущені до участі у справі , як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з`явились. Згідно їхніх письмових пояснень, вони перебувають в США і як співвласники даного житлового будинку підтримують позовну вимогу [PERSON] і просять її задовольнити, оскільки відповідач без поважних причин відсутній в житловому будинку понад шість років. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, оскільки згідно з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 вересня 2005 року спірний житловий будинок належить не особисто лише позивачу, а ще трьом особам, які з даним позовом до суду не звертались. Крім цього , як вбачається із записів у погосподарських книгах відповідач станом на 15 квітня 1991 року проживав у даному господарстві, яке відносилось до колгоспного двору і відповідно до діючого на той час законодавства він має право власності на частку у майні разом з іншими членами колгоспного двору, які включені в свідоцтво про право власності на нерухоме майно. В свою чергу це виключає можливість позбавлення його права на житло в спірному будинку у спосіб, який обрав позивач, оскільки в цьому випадку не має значення скільки часу відповідач не проживав по адресі: [ADDRESS]. Просили в задоволені позову відмовити . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, письмові пояснення третіх осіб, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що половина житлового будинку по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 вересня 2005 року та на підставі договору дарування від 18 жовтня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за №4637, а інша половина - третім особам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частці кожному на підставі цього ж свідоцтва про право власності на нерухоме майно . Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідачем в судовому порядку не оскаржено, а тому на час розгляду справи є належним та допустимим доказом. В спірному житловому будинку зареєстровані співвласники, а також відповідач по справі [PERSON]. Відповідач [PERSON] має право на користування житловим приміщенням у цілому будинку по [ADDRESS], однак з позовом про втрату ним права на житло у даному будинку звернувся лише [PERSON], а інші троє співвласників [PERSON],[PERSON] та [PERSON] такого позову не заявляли. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А згідно ст.32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки. Співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність. Аналіз наведених вище норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що процесуальним законодавством не передбачено, щоб при співучасті на стороні позивача, суд в примусовому порядку залучав співпозивачів до процесу. А допущені на підставі ухвали суду [PERSON],[PERSON] та [PERSON] до участі у справі , як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та підтримання ними позову заявленого лише [PERSON] не можна вважати, як звернення їх з даним позовом до [PERSON] в розумінні вимог ст.ст.11,32 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов є передчасним, порушує житлові права відповідача, заявлений без згоди інших співвласників житла, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed