Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із поліцейського коледжу ТОВ «Поліцейська фінансово-правова академія» на її користь відшкодування в сумі 4600 грн. попередньо оплачені за навчання та моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.08.2012 року між нею, [PERSON] та поліцейським коледжем ТОВ «Поліцейська фінансово-правова академія» укладено договір про навчання, за умовами якого останній зобов'язався за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента за спеціальністю «фінанси та кредит» освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст» на основі базової середньої освіти, форма навчання - денна, термін навчання - 3 роки (2012-2015 навчальний рік) та для надання йому освіти на умовах повної компенсації замовником витрат на навчання. На виконання п. 4.2 вказаного договору вона перерахувала на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 4600 грн. В той же час відповідач взяті на себе договірні умови не виконав, Проте як,їй стало відомо студентам випускникам 2013 року навчальним закладом не видано документу про освіту, а також вона дізналася із листа Департаменту наукової діяльності та ліцензування Міністерства освіти і науки України, що у ТОВ «Поліцейська фінансово-правова академія» спеціальність «Фінанси і кредит» за І рівнем не акредитована та не має сертифіката про акредитацію на даний час. З підстав порушення умов договору та стягнення сплачених за ним грошових коштів змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач просила вимоги задовольнити. Відповідач поліцейський коледж ТОВ «Поліцейська фінансово-правова академія» в судове засідання повторно не з»явився, про день і час розгляду даної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не направив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.08.2012 року між сторонами по даній справі укладено договір про навчання, за умовами якого відповідач зобов»язався за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента за спеціальністю «фінанси та кредит» освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст» на основі базової середньої освіти, форма навчання - денна, термін навчання - 3 роки (2012-2015 навчальний рік) та для надання йому освіти на умовах повної компенсації замовником витрат на навчання. Пунктом 4.2 договору про навчання передбачено, що оплата за навчання здійснюється посеместрово, авансовими платежами. За третій семестр 2013 року розмір оплати становить 4600 грн. На виконання вказаного пункту договору позивачкою здійснено оплату в розмірі 4600 грн., про що свідчить квитанція від 30.04.2013 року (а.с.16). За умовами вищевказаного договору, а саме п. 5.1.1 виконавець - відповідач по справі зобов»язувався організувати навчання студента згідно із навчальними планами за спеціальністю «фінанси та кредит» освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст». Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. З відповіді Департаменту наукової діяльності та ліцензування Міністерства освіти і науки від 1 жовтня 2013 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліцейська фінансово-правова академія» за освітньо - кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» не акредитована та не має сертифікату про акредитацію на 03.08.2012 року та на 01.09.2013 року. Позивач провів оплату за навчання та відповідно до квитанції проплатила 4600 грн. за ІІІ семестр 2013 року - 2014 року, хоча відповідач не мав і не має відповідної акредитації та не надає послуг, передбачених договором. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 629, 901, 903 ЦК України. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад відповідно до свого статусу може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги в галузі вищої освіти та пов'язаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності. Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 20 серпня 2013 року у зв'язку з відсутністю акредитації у відповідача та неможливістю у майбутньому отримання диплома змушена була перейти навчатися до Приватного вищого навчального закладу «Економіко - технологічний університет», з яким 20 серпня 2013 року уклала відповідний договір. Зважаючи на наведені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним п. 4.6 договору про навчання № 3, укладеного між сторонами, оскільки відповідач ввів в оману позивача щодо можливості ним надання освітніх послух, передбачених умовами договору і даний пункт договору порушує права позивача. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та їх задоволення в частині визнання частково недійсним договору, укладеного між сторонами та стягнення оплати за навчання. Щодо моральної шкоди, тої заподіяння позивачем не доведено, тому в цій частині позовні вимоги підлягають відхиленню. На підставі викладеного та

Outcome: partial