Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» в особі житлово-комунального господарства товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (далі - ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК») звернувся до суду із даним позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення та гарячої води та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що на виконання вимог закону 01 лютого 2016 року між ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води № 52, за умовами якого позивач зобов`язався надавати вчасно та відповідної якості послуги, а відповідач зобов`язався прийняти та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими розмірами плати, тарифами/цінами у строки та на умовах, передбачених договором. Також між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 52 від 01 лютого 2016 року на встановлення теплового лічильника. Свої зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води позивач виконав, надав відповідачу відповідні послуги належним чином та в повному обсязі. Взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманих послуг відповідач належним чином не виконала, тому за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року у неї утворилася заборгованість у розмірі - 3 051 грн. 91 коп., що складається із заборгованості із послуг централізованого опалення у розмірі - 2 041 грн. 79 коп., інфляційної складової боргу у розмірі - 809 грн. 21 коп., заборгованості 3 % річних з простроченої суми у розмірі - 219 грн. 76 коп. З підстав стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 16 березня 2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву. 26 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив. У судовому засіданні представники позивача ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» - Бегічева Н.С. та Бабій Г.В. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення. Пояснила, що її квартира обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії. Оплата за послугу проводиться нею на підставі квитанції відповідно до показників лічильника. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 16 серпня 2016 року № 486 встановлено тарифи з постачання теплової енергії. На підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 70 від 22 січня 2019 року встановлена вартість виробництва та постачання 1 ГКал теплової енергії, тобто фактично вже закладено виробництво та постачання теплової енергії. Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15 жовтня 2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 01 лютого 2016 року між ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір № 52 про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, за умовами якого виконавець зобов`язується надати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та гарячої води, які споживаються споживачем, а споживач зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими розмірами плати, тарифами/цінами у строки та на умовах, передбачених даним договором. Опалювальна площа квартири 74,1 кв.м, на 9 поверсі будинку. Відповідно до пункту 4.1 договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений договором строк. З матеріалів справи вбачається, що квартира належна відповідачу на праві власності обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії, про що свідчить акт введення в експлуатацію вузла комерційного обліку тепла від 02 серпня 2016 року. 02 серпня 2016 року між ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено додаткову угоду до договору № 52 про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води. Відповідно пункту 1.3 додаткової угоди квартира споживача обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії. Споживач проводить оплату за послугу із централізованого опалення на підставі квитанції на оплату послуг, відповідно до показника засобу обліку та у строки, визначені у договорі. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за надану послугу з централізованого опалення квартири справляється в опалювальний період за тарифом затвердженим у порядку, визначеному чинним законодавством України на момент передачі показника засобу обліку. Згідно із рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 486 від 16 серпня 2016 року ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» по житловому будинку [ADDRESS] встановлено економічно обґрунтований тариф 1 183 грн 49 коп. з урахуванням ПДВ за 1 Гкал з постачання теплової енергії. Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 70 від 22 січня 2019 року ЖКГ ТОВ «Броварський ЗБК» встановлено економічно обґрунтований скоригований тариф на виробництво та постачання теплової енергії - 1 604 грн. 55 коп./Гкал. З матеріалів справи вбачається, що за спірний період з жовтня 2017 року по травень 2020 року за надання послуг з опалення відповідачу нараховано - 9 288 грн. 55 коп. з них 7 246 грн. 76 коп. сплачено. Розмір заборгованості за вказаний період складає 2 041 грн. 79 коп. Не визнаючи позовних вимог про стягнення заборгованості, відповідач посилається на те, що її квартира обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії, при цьому сплата втрат теплової енергії не передбачена ні договором ні додатковою угодою та закладена у економічно обґрунтований тариф. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Згідно з положеннями Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 № 315 затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка набрала чинності 25 січня 2019 року та встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів. Пунктом 1 Розділу ІІ Методики Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (Qопф.с), здійснюється згідно з розділом V цієї Методики. Розподіл втрат теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення, поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень будівлі здійснюється серед визначених категорій приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Т-Облік» розроблено робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії по квартирі [ADDRESS] . При цьому витрати в трубопроводі до індивідуального засобу обліку становлять 0,0930 Гкал/міс. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованість [PERSON] за послуги з опалення складає - 3 070 грн. 76 коп., з них заборгованість за послуги централізованого опалення - 2 041 грн. 79 коп., інфляційні втрати - 809 грн. 21 коп., 3 % річних - 219 грн. 76 коп. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зазначивши про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідач не надала суду доказів на підтвердження цього і не спростувала розрахунок позивача щодо наявності заборгованості. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість даного позову та його задоволення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 2 102 грн. 00 коп.

Outcome: approved