Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ними 30 вересня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3822. На обгрунтування позовних вимог зазначав, що за умовами договору він (позивач) передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності Ѕ частини квартири [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався довічно утримувати його, а саме: забезпечувати утриманням та доглядом довічно, надаючи необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права пожиттєвого проживання у відчужуємій частині квартири. Відповідно до пункту 6 договору вартість харчування, одягу, необхідної допомоги, встановлюється у розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно. Однак, на теперішній час і протягом всього часу дії договору відповідач не виконує умови договору, що можуть підтвердити свідки. У зв`язку із чим просить розірвати договір довічного утримання. Скасувати обтяження, встановлені зазначеним договором, допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності, стягнути з відповідача понесені судові витрати. 19 листопада 2019 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов [PERSON] , в якому, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність вимог, зазначав, що на протязі тривалого часу та й на даний час виконує умови договору, і у [PERSON] не було будь-яких претензій до нього. На прохання позивача дати можливість йому пожити одному в квартирі, він ( [PERSON] ) не вселявся в належну йому частину квартири. З часу укладення договору довічного утримання він (відповідач) купив меблі(диван, два крісла, штори, стіл, зробив ремонт. В 2012 році купив та встановив бойлер, поміняв труби на пластикові. Також купував одяг, продукти, з матір`ю закривав консервацію. Однак з часу спілкування з сусідкою [PERSON] позивач став говорити, що бажає розірвати наш договір і по іншому розпорядитися своєю часткою квартири, і став чинити перепони у їх спілкуванні та вселенні в квартиру. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що не заперечує факту належності [PERSON] Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору утримання № 1-3821 після смерті [PERSON] . Однак посилається на те, що всупереч вимог ст.360 ЦК України відповідач знехтував своїми правами співвласника квартири та поклав тягар її утримання на нього, тобто не виконував вимоги, зазначені в п.п. 5,6 договору довічного утримання, укладеного між ними. У зв`язку із чим просив задовольнити його позов. Подалі [PERSON] подав до суду заяви про розірвання з 01.03.2021 року договору з адвокатом Пономаренко Д.В. та про розгляд справи за його відсутністю,у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кожушкова Л.А. у судове засідання не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 28-130 ЦПК України, заяву про відкладення розгляду справи не надали. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області просить розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наданих ними доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з витягу № 6576459 від 30.09.2008 з Державного реєстру правочинів та витягу № 183010289 від 01.10.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, копії реєстраційного посвідчення КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована Ѕ частка квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою 30.09.2008 р. № 1-3819, укладеного зі [PERSON] , померлою 28.01.2011 року(а.с. 50-52). Як вбачається з копії договору ВКТ № 915340 довічного утримання, посвідченого 30 вересня 2008 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-3822 з накладенням заборони відчуження об`єкту, зареєстрованого у реєстрі за № 1-3824, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивач передав у власність відповідачеві належну йому на праві власності Ѕ частку квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Ця квартира складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,8 кв.м, загальна площа квартири становить 43,6 кв.м. Загальна площа Ѕ частини квартири становить 21,8 кв.м, житлова площа Ѕ частини квартири становить 13,9 кв.м вартістю за оцінкою сторін 806 грн. (пункти 1-4 договору). За змістом пунктів 5 та 6 зазначеного договору набувач [PERSON] зобов`язався забезпечувати відчужувача [PERSON] утриманням та доглядом довічно, надаючи йому необхідне матеріальне забезпечення, харчування, одяг, належний догляд, необхідну медичну та іншу допомогу зі збереженням права пожиттєвого проживання у відчужуємій частині квартири. Вартість харчування, одягу, необхідної допомоги,сторони договору встановили у розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно (а.с. 4). Сторони домовились, що вказаний договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку ( пункт 8). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України). Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 755/5449/17, провадження № 61-48053 св 18. Відповідно до пунктів 5 та 6 договору довічного утримання від 30.09.2008 року його істотними умовами сторони визначили: довічне право проживання [PERSON] у відчужуваній частині квартири; вартість харчування, одягу, необхідної допомоги в розмірі не менше мінімальної пенсії щомісячно. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, позивач [PERSON] посилався на те, що відповідач [PERSON] не виконує умови договору, поклав на нього тягар по сплаті комунальних послуг за всю квартиру. Між тим з матеріалів справи вбачається, та не оспорюється позивачем, що відповідач на прохання позивача дати можливість йому пожити одному в квартирі, не вселявся в належну йому частину квартири. З часу укладення договору довічного утримання купив меблі (диван, два крісла, стіл, штори) і зробив ремонт. В 2012 році купив та встановив бойлер, поміняв труби на пластикові, також купував одяг, продукти. З наданих позивачем копій квитанцій про сплату комунальних послуг за період 2017-2019 роки вбачається, що існувала переплата за послуги водопостачання та каналізацію, які нараховувалися з розрахунку одного позивача, який проживає в квартирі. За послуги опалення та підігрів води оплата провадилася [PERSON] з урахуванням наявної у нього субсидії; оплата за користування газом та електроенергії також здійснювалася позивачем відповідно до обсягів, які використовував сам позивач, який один проживав в квартирі. (а.с.19-42). Разом із тим, оплата комунальних послуг за квартиру, не є відповідно до умов договору довічного утримання обов`язком відповідача. Сторони не заявляли клопотань відповідно до вимог ст.ст.83,91 ЦПК України про виклик свідків. Крім того, як вбачається з копії акту від 08.11.2019 року, складеного за участю представника селищної ради, дільничного інспектора поліції та співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] в ході виїзду за адресою: [ADDRESS] , співвласник [PERSON] на вимогу співвласника [PERSON] відмовився від надання доступу в квартиру, посилаючись на наявність спору в суді(а.с.97). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з правової природи договору про довічне утримання, аналізу умов договору довічного утримання від 30 вересня 2008 року, укладеного між сторонами, положень статті 755 ЦК України, підстав позову, та наданих учасниками справи доказів, суд вважає, що відповідач [PERSON] станом на час звернення позивача [PERSON] до суду із цим позовом належним чином виконував умови вказаного договору, а позивач у свою чергу не надав суду належних та допустимих доказів істотного порушення відповідачем умов договору довічного утримання, не довівши наявність правових підстав для його розірвання. У зв`язку із зазначеним суд вважає , що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на останнього.

Outcome: dismissed