Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

у грудні 2017 року позивач звернулася з вказаним вище позовом до суду та просить: визначити розмір розмір часток співвласників квартири [ADDRESS] у рівних частках, а саме по ? частці кожному; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою № 89 по вул Нікітченка, 6 у м.Полтава між її співвласниками, а саме у володіння та користування [PERSON] передати кімнату (2) пл. 8,5 кв.м.; -у володіння та користування [PERSON] передати кімнату (8) пл. 13,8 кв.м., кладову (9) площею 1,6 кв.м; -у спільне володіння та користування [PERSON] та [PERSON] передати лоджію (з к=0,5) пл..1,9 кв.м; -у володіння та користування [PERSON] та [PERSON] передати кімнату (2) пл..15,8 кв.м. та балкон (з к = 0,3) площею 0,9 кв.м.; -у спільне володіння та користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишити кухню (5) пл. 8,7 кв.м., ванну кімнату (6) пл. 2,8 кв.м., вбиральню (7) пл. 1,4 кв.м., коридор (1) пл. 11,7 кв.м., кладову (10) пл. 2,6 кв.м. Позов позивачем мотивовано тим, що їй та співвідповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час вони не можуть дійти згоди щодо порядку користування та володіння даною квартирою, у звязку з чим між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Так, 12.09.2016 року судом розірвано шлюб між нею та [PERSON], у звязку з чим сімейні відносини між ними було припинено. Окрім цього, у квартирі проживає донька [PERSON] із малолітньою дитиною [PERSON]. Друга донька [PERSON] у 2012 році переїхала на постійне місце проживання у [INFO] та у спірній квартирі не проживає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що підстав для визначення порядку користування квартирою немає. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що порядок користування квартирою запропонований позивачем є найбільш прийнятним для неї, оскільки батьки розлучені і як подружжя не проживають. Вона проживає разом з малолітньою дитиною і їй потрібна окрема ізольована кімната, а саме кімната (8) пл. 13,8 кв.м. та кладову (9) площею 1,6 кв.м., яка примикає до неї. Її сестра [PERSON] із 2012 року не проживає у квартирі, а тому в її користування та володіння доцільно виділити кімнату (2) пл.15,8 кв.м. та балкон (з к = 0,3) площею 0,9 кв.м., яка є найбільшою за розмірами та якою також користується батько [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову, оскільки позивач ніколи не зверталася до відповідачів з пропозицією добровільно визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру. На даний час у квартирі проживають її батько [PERSON] та сестра [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON]. Позивач [PERSON] у квартирі не проживає, однак має вільний доступ до неї. Жодних конфліктних ситуацій з приводу користування квартирою у сімї немає, а порядок користування запропонований позивачем є неприйнятним для неї. Так, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статті, окрім цього вона має для себе потребу у користуванні окремою кімнатою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житла від 13.03.1998 року - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с.8). Відповідно до даних технічного паспорта, виготовленого 23.11.2016 року ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» квартира [ADDRESS] розташована на 4 поверсі, 5-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 38,1 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (2) площею 15,8 кв.м., 2-а кімната (5) площею 8,5 кв.м., 3-я кімната (8) площею 13,8 кв.м., коридору (1) площею 11,7 кв.м., кухні (3) площею 8,7 кв.м., ванної (6) площею 2,8 кв.м., вбиральні (7) площею 1,4 кв.м., кладової (9) площею 1,6 кв.м., кладової (10) площею 2,6 кв.м. Квартира обладнана лоджією (з к= 0,5) площею 1,9 кв.м., балконом (з к =0,3) площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 69,7 кв.м. (а.с. 9-10). 12.09.2016 року заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтава шлюб, зареєстрований 12.08.1978 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Корсунівською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 3 розірвано. (а.с.12-13). [PERSON] являється матірю [PERSON], [INFO], що підтверджено даними свідоцтва про народження серії І-КЕ № 154767, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. (а.с.19). Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема визнання права, зміна правовідношення. Із матеріалів справи вбачається, що між співвласниками квартири існує спір щодо порядку користування та володіння квартирою, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, який у позасудовому порядку не врегульовано, а тому не інакше як у судовому порядку він вирішений бути не може. При чому співвідповідач [PERSON], стверджуючи у поданих запереченнях про відсутність спору між сторонами з приводу заявлених позовних вимог, одночасно заперечила проти його задоволення та не погодилася із запропонованим позивачем порядком користування квартирою, що вказує на наявність спору між сторонами. В силу ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з вимогами ч. 1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до 1 та ч. 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 3 даної статті передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд при вирішення позовної вимоги щодо визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності виходить із їх рівності, приймає до уваги, що іншої домовленості з цього приводу між позивачем та відповідачами не було, а тому вважає за необхідне визначити розмір часток співвласників у рівних частках, а саме по ? частці кожному. Відповідно до ч. 1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З огляду на положення ч. 2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Із матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі № 116 за реєстровим № 16094 зареєстровано право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, видане відділом приватизації житла від 13.03.1998 року. (а.с.11). Оскільки право власності позивача [PERSON] на вказану вище квартиру вже є зареєстровано, то підстав для повторного визнання за нею права власності на ? частку цієї ж квартири немає, оскільки визначення розміру часток співвласників є наслідком для припинення права спільної сумісної власності і виникнення права спільної часткової власності. У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У судовому засіданні встановлено, що сторони не досягли згоди у визначенні порядку володіння та користування спірною квартирою, письмовий договір з цього приводу не укладався. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивач заявила про недоцільність призначення у справі судової будівельно технічної експертизи і запропонувала прийнятний для неї порядок користування та володіння спірною квартирою. Інші сторони клопотань про призначення даної експертизи не заявляли. З урахуванням викладеного, наявних матеріалів справи, з метою врегулювання спору, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування та володіння квартирою № 89 по вул. Нікітченка, 6 у м.Полтава між її співвласниками. При прийнятті даного рішення суд враховує інтереси кожного співвласника квартири, його потреби, відносини між ними. Так, судом встановлено, що із 12.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а тому останні не є подружжям та потребують окремого проживання у різних кімнатах. Частиною 2 статті 50 ЖК України визначено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. З урахуванням вищевказаних положень Житлового кодексу України суд приймає до уваги в цій частині доводи відповідача [PERSON] та вважає недопустимим виділення у її користування і володіння та відповідача [PERSON] кімнату (2) площею 15,8 кв.м., оскільки останні є особами різної статті. Факт не проживання в даний час у квартирі [PERSON] не може останню позбавляти її права вільно користуватися та володіти належним їй на праві власності майном на прийнятних для неї умовах. При цьому слід прийняти до уваги, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є особами однієї статті, окрім цього малолітня дитина [PERSON] також є особою жіночої статті, а тому у їхнє користування та володіння суд вважає за необхідне виділити найбільшу у квартирі за площею кімнату (2) площею 15,8 кв.м. Таким чином, виділенню у володіння та користування позивача [PERSON] підлягає 2-га кімната (5) пл. 8,5 кв.м., [PERSON] та [PERSON] 1-ша кімната (2) площею 15,8 кв.м., [PERSON] 3-тя кімната (8) площею 13, 8 кв.м. Оскільки кладова (9) площею 1,6 кв.м. примикає до 3-ї кімнати (8) площею 13, 8 кв.м., яка виділена у користування та володіння [PERSON], то це допоміжне приміщення суд вважає за необхідне також виділити у його володіння та користування. Звідси слідує, що іншу кладову (10) площею 2,6 кв.м. необхідно виділити у спільне користування співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Окрім цього, судом встановлено, що дана квартира обладнана лоджією (з к= 0,5) площею 1,9 кв.м., балконом (з к =0,3) площею 0,9 кв.м. Так як суд виділив у спільне користування та володіння [PERSON], [PERSON] 1-шу кімнату (2) площею 15,8 кв.м., до якої примикає балкон (з к =0,3) пл. 0,9 кв.м., то його необхідно виділити у спільне користування та володіння останніх. При цьому у спільне користування [PERSON] та [PERSON] необхідно виділити лоджію (з к =0,5) пл. 1,9 кв.м.. У спільному користуванні всіх співвласників слід залишити кухню (3) площею 8,7 кв.м., ванну кімнату (6) площею 2,8 кв.м., вбиральню (7) площею1,4 кв.м., коридор (1) площею 11,7 кв.м. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. При подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі у розмірі 2397,40 грн. (551,20 грн., 551,20 грн., 1295 грн. окремо за кожну позовну вимогу). Судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, що становить 551, 20 грн., які підлягають стягненню із співвідповідачів на користь позивача у рівних частках, а саме по 183, 73 грн. з кожного.

Outcome: partial