Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 163367,33 грн. за період з 01.01.2015 року по 31.01.2019 року, мотивуючи тим, що за заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 19.04.2013 року та відповідно до виконавчого листа № 286/1130/13-ц від 19.04.2013 року, відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, своєчасно та в повному обсязі їх не сплачує, а тому з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів позивачу, яка за період з 01.01.2015 року по 31.01.2019 року склала 163397,33 грн. Відповідно до ст.196 СК України за прострочення сплати аліментів передбачена відповідальність у вигляді стягнення з боржника неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Загалом неустойка згідно з розрахунком становить 1332550,81 грн., але оскільки сума пені не може перевищувати 100% заборгованості, відтак, сума до стягнення становить 163367,33 грн. Відповідач у встановлений строк подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає, так як він добровільно допомагає дітям, а про факт існування судового рішення про стягнення з нього аліментів він не знав і позивач це від нього приховувала. Про існування виконавчого провадження щодо примусового стягнення з нього аліментів він дізнався лише у лютому 2019 року, коли 21.02.2019 року з`ясував, що на його рахунок у Приватбанку накладено арешт виконавчою службою. Тоді ж довідався про існування заочного рішення про стягнення з нього аліментів. Ухвалою судді Овруцького районного суду від 03.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 19.04.2013 року у справі № 286/1130/13-ц, заява про перегляд заочного рішення залишена без розгляду. Постановою Житомирського апеляційного суду від 13.05.2019 року апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а ухвала судді Овруцького районного суду від 03.04.2019 року без змін. Ухвалою Верховного суду від 12.06.2019 року у цій справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на ухвалу судді Овруцького районного суду від 03.04.2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13.05.2019 року. Також відповідач оскаржував постанову старшого державного виконавця органу виконавчого провадження Печерського управління юстиції Соловйова В.В. від 13.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 45984177 з виконання виконавчого листа № 286/1130/13-ц Овруцького районного суду Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 17.07.2019 року у справі № 286/1130/13-ц в задоволенні скарги відповідача на дії державного виконавця відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.08.2019 року за апеляційною скаргою відповідача на ухвалу судді від 17.07.2019 року відкрито апеляційне провадження. Відповідач на момент відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, тобто станом на 13.01.2015 року, згідно з паспортом громадянина України був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а згідно з довідкою від 03.04.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 01.05.2014 року перемістився в [ADDRESS] . У період з 01.04.2013 року по 13.03.2014 року відповідач працював у АТ «Дельта Банк», м.Київ, з 12.09.2014 року не працював, а з 14.04.2015 року по 05.06.2015 року стояв на обліку в Черкаському центрі зайнятості. Не врахувавши цих обставин, державний виконавець проводив розрахунок аліментів за весь цей час, виходячи з середньої заробітної плати по м.Київ, що є набагато більше, ніж якби розмір аліментів розраховувався, виходячи з фактичної заробітної плати або середньої заробітної плати по Черкаській області, де на той час проживав відповідач. Таким чином, якби державний виконавець правильно нарахував аліменти (тобто не з середньої заробітної плати по м.Київ найвищої по Україні), відповідач зміг би щомісячно повністю оплачувати аліменти і заборгованості не було б. Відповідач 12.04.2019 року оплатив аліменти в розмірі 7227,27 грн., а 21.08.2019 року в розмірі 6831,68 грн. Ухвалою суду від 24.10.2019 року провадження у цій справі № 286/3116/19 було зупинено до вирішення іншої цивільної справи № 286/1130/13-ц. У зв`язку тим, що постановою Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а ухвала Овруцького районного суду Житомирської області від 17.07.2019 року у справі 286/1130/13-ц без змін, ухвалою суду від 19.11.2019 року провадження у справі № 286/3116/19 відновлено. Причин неявки в судове засідання відповідач та його представник не повідомили, клопотань не заявляли. В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи позовної заяви підтримав, просив її задоволити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідач є батьком дітей позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження та встановлено заочними рішеннями Овруцького районного суду Житомирської області від 11.04.2013 року у справі № 286/1149/13-ц, від 19.04.2013 року у справі № 286/1130/13-ц, які набрали законної сили, та копії яких знаходяться в матеріалах справи. Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 19.04.2013 року у справі № 286/1130/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку на кожну з двох дітей, починаючи з 15.03.2013 року і по [INFO] , тобто до досягнення [PERSON] повноліття, а з 18.11.2023 року і до досягнення [PERSON] повноліття, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку. 19.04.2013 року Овруцьким районним судом Житомирської області видано виконавчий лист № 286/1130/13-ц. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 05.02.2019 року № 57/3, складеного державним виконавцем відділу ДВС Печерського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа № 286/1130/13-ц, виданого 19.04.2013 року Овруцьким районним судом Житомирської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дітей, заборгованість по аліментах за період з січня 2015 року по січень 2019 року складає 163397,33 грн. Ухвалою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 03.04.2019 року у справі № 286/1130/13-ц, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 13.05.2019 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2019 року, відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду, оскільки [PERSON] отримав копію судового рішення 27.04.2013 року і без поважних причин пропустив строк подання заяви. Як видно з наявної у матеріалах справи копії постанови Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019 року у справі № 286/1130/13-ц, [PERSON] оскаржив дії державного виконавця Печерського районного відділу ДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження № 45984177 з виконання виконавчого листа № 286/1130/13-ц Овруцького районного суду Житомирської області в березні 2019 року, оскільки за адресою, зазначеною у постанові про відкриття провадження у [ADDRESS] .Київ, [ADDRESS] 36 б, не проживав, не перебував, не працював та майна немає, про стягнення з нього аліментів та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження йому відомо не було. Однак, ухвалою Овруцького районного суду від 17.07.2019 року у справі № 286/1130/13-ц, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 06.11.2019 року, в задоволенні скарги представника [PERSON] адвоката Авертесяна Р.М. на дії державного виконавця відмовлено, оскільки неправильне зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження адреси боржника (м.Київ, вул.Щорса, 36 б), хоча у рішенні суду та виконавчому листі зазначена інша адреса ( [ADDRESS] ) не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця, бо боржник вважається повідомленим. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Велика Палата Верховного Суду постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц запропонувала порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч.1 ст.196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів розрахована за запропонованою методикою та з врахуванням того, що відповідачем у період з січня 2015 року по січень 2019 року аліменти взагалі не сплачувалися, а тому її загальний розмір за вказаний період складав 1332550,81 грн. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивач вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а тому вона має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати за період з січня 2015 року по січень 2019 року в розмірі 100% суми заборгованості по аліментах, що складає 163397,33 грн., оскільки неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за вказаний період значно перевищує суму заборгованості по аліментах. Нормами, закріпленими в ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З позовом про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів позивач звернулася в суд 09.09.2019 року. Як вбачається з доданих відповідачем до відзиву копій квитанцій Приватбанку, ним на користь позивача було оплачено аліменти 12.04.2019 року в розмірі 7227,27 грн. та 21.08.2019 року в розмірі 6831,68 грн. Як видно з копії трудової книжки АВ № 606340, відповідач з 01.04.2013 року по 13.03.2014 року працював в АТ «Дельта Банк», з 02.06.2014 року по 12.09.2014 року працював супервайзером, з 13.09.2014 року не працював, з 14.04.2015 року перебував на обліку в Черкаському центрі зайнятості. Виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 286/1130/13-ц про стягнення аліментів відкрито постановою державного виконавця від 13.01.2015 року. Згідно з копіями довідок від 03.04.2015 року № 7102001618 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та № 7102002508 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданих Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради 03.05.2015 року та 21.06.2016 року відповідно, [PERSON] постійно проживав в [ADDRESS] , і перемістився з тимчасово окупованої території в м.Черкаси. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, на даний час виконавче провадження з Печерського районного відділу ДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві передано за зареєстрованим місцем постійного проживання боржника у м.Красний Лиман Донецької області до відповідного органу виконавчої служби. Згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors виконавче провадження № 45984177 перебуває на виконанні у Лиманському МВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків). Однак, доказів про стан виконавчого провадження суду не надано. Оцінивши наявні у справі документальні докази, суд дійшов висновку про недоведеність належними допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дітей та вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах. Відтак, підстави для задоволення позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відсутні. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: dismissed