Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області (далі Фонд) про встановлення факту проживання однією сім'єю та факту знаходження на утриманні, посилаючись на те, що з 1989 року він був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] разом із дружиною, його дітьми та його батьком [PERSON]. Також, вказує, що 12 березня 2004 року його було звільнено з роботи, в період з 26 березня 2004 року по 25 жовтня 2004 року він перебував на обліку у Горлівському міському центрі зайнятості як безробітний. З 25 жовтня 2004 року його визнано інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, у зв'язку з чим, він не міг працювати та стверджує, що з того часу він перебував на утриманні його батька [PERSON]. Крім цього вказує, що [INFO] року його батько помер. Просив встановити факт проживання однією сім'єю його з батьком з 2004 року по день смерті батька та встановити факт перебування на утриманні батька. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 28 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Фонду про встановлення факту проживання однією сім'єю та факту знаходження на утриманні, задоволені: встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO] року, з 2004 року по [INFO] року; встановлено факт перебування позивача на утриманні його батька. В апеляційній скарзі Фонд зазначаючи, що рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 28 березня 2014 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також, є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки розмір пенсії [PERSON] перевищує прожитковий мінімум та пенсія становить основне і постійне джерело для його існування, то за таких обставин посилання позивача про знаходження його на утриманні батька [PERSON] є безпідставними. Також вказує, що [PERSON] на час смерті батька реалізував своє право на створення власної сім`ї, у нього є дружина і діти, а відтак, на думку апелянта, позивач не міг знаходиться на утриманні батька. Також зазначає, що у своїй позовній заяві [PERSON] ставить питання про встановлення факту його перебування на утриманні померлого батька [PERSON], а отже у відповідності до положення Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, позивач повинен був зазначити у позовній заяві які саме виплати він повинен отримувати та в якому розмірі. В судовому засіданні представник апелянта Шляхтов Д.С. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга Фонду підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивач [PERSON], його дружина - [PERSON], їх неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON], а також по день смерті проживав батько позивача - [PERSON], який [INFO] року помер. Позивач знаходиться на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід ІІІ третьої групи. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що [PERSON] перебував на утриманні свого батька - [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні свого батька [PERSON], померлого [INFO] року, суд першої інстанції керувався ст.ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та виходив з того, що позивач проживав однією сім'єю з батьком, є інвалідом ІІІ групи та прийшов до висновку, що факт перебування позивача на утриманні в період з 2004 року по [INFO] року свого померлого батька, також знайшов своє підтвердження. Однак з такими висновками судів погодитись не можна. Встановлено, що [INFO] року батько позивача - [PERSON] помер. Позивач по справі - [PERSON] є сином померлого. Також, встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За змістом ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до ст. 33 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. За змістом ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Оскільки позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі, він не може бути членом іншої сім'ї, а тому, висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю з батьком не відповідають наведеним вище нормам матеріального закону. Крім цього, звертаючись до суду [PERSON] просив визнати факт перебування на утриманні у [PERSON], при цьому, як зрозуміло зі змісту позовної заяви та наявних в матеріалах справи доказів, встановлення даного факту необхідно для нарахування йому страхових виплат. Правовим наслідком встановлення юридичного факту є призначення страхових виплат та одноразової допомоги у зв'язку зі смертю годувальника, тому при з'ясуванні факту перебування на утриманні померлої особи необхідно керуватися нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ст. 33 вказаного Закону у разі смерті потерпілого, право на одержання щомісячних виплат ( пенсій) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті права на одержання від нього утримання. Непрацездатними членами сім'ї вважаються : батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки 60 років, жінки-55 років. Встановлено, що позивач мав власний дохід - пенсію, яка була вище прожиткового мінімуму (а.с 16). Крім цього, його дружина також працювала та отримувала заробітну плату (а.с. 39). Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Статтею 1 вказаного закону визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Пенсія, яку отримувала позивача, була вищою ніж встановлений прожитковий мінімум, що у встановлених межах забезпечує її особисті потреби. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Пенсія, яку отримував позивач, була вищою ніж прожитковий мінімум, що у встановлених межах забезпечує його особисті потреби. Крім цього, його дружина працювала та отримувала заробітну плату, яка також складала їх спільний бюджет подружжя. За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON] перебував на утриманні [PERSON] по день його смерті [INFO] року є помилковим, оскільки зроблений судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed