Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі - 4 542 грн., яку вона не сплатила на виконання договору купівлі-продажу № 130995 від 20.05.2016, штраф за кожен день прострочення виконання зобов'язання за період з 21.05.2017 по 15.12.2017 у розмірі - 178 794 грн., витрати на правову допомогу - 1000 грн. та суму сплаченого судового збору - 1833 грн. 36 коп., оскільки відповідач порушила умови вказаного договору, відповідно до якого після отримання товару від позивача, вартість якого становить 12 040 грн., не сплатила його ціну, як передбачено п. 5 договору, у повному обсязі. 19.12.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних відповідача, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо про місце проживання (перебування). Відповідно до наданої відповіді відповідач з 30.01.2017 значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток) /а. с. 25, 27/. Ухвалою судді від 09.01.2018 у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження /а. с. 28/. 10.04.2018 ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 51/. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити, з підстав наведених у ньому, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач не з'явилася у судове засідання, про яке повідомлена належним чином за адресою місця реєстрації у встановленому законом порядку, представника не направила, відзив на позов до суду надходив, як і заяви, клопотання з процесуальних питань. Згідно з відмітками поштового відділення, судові повістки повернулися на адресу суду, будучи неврученими адресату, за закінченням встановленого строку зберігання, тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з'явилася, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і у сторони позивача немає заперечень проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 20.05.2016 сторонами укладено договір купівлі-продажу № 130995, відповідно до якого позивач (продавець) передав у власність відповідача (покупця) косметичні засоби, найменування та кількість яких зазначені в акті прийому-передачі, а відповідач зобов'язалася прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором /а. с. 6/. Згідно з пунктом 4 договору купівлі-продажу № 130995 від 20.05.2016, ціна товару становить - 12 040 грн. Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: відповідач як покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 250 грн., а залишок у розмірі 750,00 грн. повинна сплатити у строк до 25.05.2016. Остаточний залишок у розмірі 11040 грн. відповідач повинна була оплатити рівними частками протягом 11-ти місяців по 1003 грн. щомісяця, до 20-го числа, повністю розрахуватись за товар не пізніше 20.04.2017. 20.05.2016 позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж у розмірі - 250 грн., про що свідчить копія акту прийому-передачі товару, копія прибуткового касового ордеру № 14002 від 20.05.2016 /а. с. 6, 7/. Відповідно до п.п. 3, 4 акту, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження. У порушення умов договору, відповідачка, сплативши авансовий платіж у розмірі - 250 грн., та платежі: 26.05.2016 - 750 грн., 18.06.2016 - 1 100 грн., 28.07.2016 - 1 200 грн., 30.08.2016 - 1 100 грн., 30.09.2016 - 1 000 грн., 25.10.2016 - 998 грн., 12.01.2017 - 1 100 грн., грошові кошти, передбачені пунктом 5 договору, не сплачувала /а. с. 7-9/. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Судовим розглядом встановлено, що відповідачем у повному обсязі умови укладеного договору № 130995, якими передбачено її зобов'язання по сплаті вартості отриманого товару, не виконано, а саме - несплаченою залишилася сума у розмірі 4542 грн. Згідно з пунктом 12 договору купівлі-продажу № 130995 від 20.05.2016, у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 5 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму штрафу у розмірі 178 794 грн., що становить суму 5 % від загальної вартості товару за період з 21.02.2017 по 14.12.2017 прострочення виконання умов договору. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд застосовує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 у справі № 6-100цс14. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з наведеного, суд застосовує для обчислення суми індексації грошового боргу та процентів положення статті 625 та частини 3 статті Цивільного кодексу України. Таким чином, за період від 21.02.2017 до 14.12.2017, тобто за 296 днів прострочення зобов'язання, сума трьох відсотків річних з розрахунку суми основного боргу у розмірі 4542 грн. становить 111 грн., пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 957 грн. 43 коп., а розмір суми, на яку борг збільшився у зв'язку із інфляційними втратами, - 514 грн. 10 коп. Відтак позов підлягає задоволенню частково. Згідно з положенням пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов'язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За частиною 3 статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду позивачем надано копію договору про надання юридичної допомоги від 20.11.2017, копію платіжного доручення № 603 від 20.11.2017 про сплату суми у розмірі 1000 грн., а також копію акту прийняття-передачі послуг від 14.12.2017 /а. с. 15, 16, 17/. Як вбачається з акту прийняття-передачі послуг від 14.12.2017, складеного позивачем та директором ПП «Сучасна Феміда», остатнім надано юридичну консультацію щодо суті позовних вимог за 30 хв. роботи адвоката та складено позовну заяву, що зайняло 1 годину робочого часу. Оскільки, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката, суду надано докази, що підтверджують повний обсяг послуг і виконаних робіт, їх вартості, що сплачена, тобто вимоги, встановлені ст. 137 ЦПК України, судом присуджується до стягнення з відповідача сума понесених витрат на правову допомогу. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню також сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial