Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящихся № 50 від 25.08.1952 [PERSON] надано право індивідуального будівництва на відведення їй земельної ділянки площею 1200 кв.м. під [ADDRESS]. Після укладення договору на право будівництва будинку і безкоштовного користування земельною ділянкою 20.11.1953 з виконкомом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящихся [PERSON] збудувала житловий будинок та надвірні будівлі за вищевказаною адресою. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 380 від 26.04.1960 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] та домоволодінню[ADDRESS] було присвоєно новий номер [ADDRESS]. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 532/19 від 14.08.1987 за [PERSON] затверджений акт прийомки житлового будинку по [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, згідно заповіту своє майно заповідала своїй доньці [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала в будинку, користувалася ним і була зареєстрована в ньому. 10 лютого 1999 року [PERSON] видала доручення з правом передоручення, яким уповноважила [PERSON] оформити її спадкові права на житловий будинок [ADDRESS], а потім розпорядитися ним на свій розсуд. [PERSON] уповноважив позивача оформити його спадкові права після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], а потім розпорядитися ним на свій розсуд. Фактично [PERSON] продав позивачу вказаний будинок за 7500 грн., що підтверджується наданою розпискою. Для оформлення спадкових прав на зазначений будинок позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено, оскільки останньою не надано доручення від імені [PERSON] Оскільки [PERSON] не проживала в [ADDRESS], знялася з реєстрації за цією адресою та невідомо де перебувала, позивачка почала її розшукувати. В результаті пошуків позивачка дізналася, що [PERSON] померла приблизно зимою 2001-2002 році, була знайдена робітниками міліції та похована за державні кошти. Будь-яких довідок про смерть [PERSON] позивачка не могла отримати, оскільки не перебувала з нею у родинних відносинах. Після смерті [PERSON], спадкоємців не лишилося, оскільки її син [PERSON] помер [INFO]. Таким чином оформити своє право власності на придбане майно, а саме домоволодіння [ADDRESS] не має можливості. Починаючи з травня 2001 року по теперішній час позивачка проживає в домоволодінні [ADDRESS], користуються земельною ділянкою, підтримує належний стан житлового будинку. Таким чином позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради - Дяченко Н.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящихся № 50 від 25.08.1952 [PERSON] надано право індивідуального будівництва на відведення їй земельної ділянки площею 1200 кв.м. під [ADDRESS]. Після укладення договору на право будівництва будинку і безкоштовного користування земельною ділянкою 20.11.1953 з виконкомом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящихся [PERSON] збудувала житловий будинок та надвірні будівлі за вищевказаною адресою. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 380 від 26.04.1960 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] та домоволодінню [ADDRESS] було присвоєно новий номер [ADDRESS]. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів № 532/19 від 14.08.1987 за [PERSON] затверджений акт прийомки житлового будинку по [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, згідно заповіту все своє майно вона заповідала своїй доньці [PERSON] (а.с.10). [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала в будинку, користувалася ним та була зареєстрована в ньому. 10 лютого 1999 року [PERSON] видала доручення з правом передоручення, яким уповноважила [PERSON] оформити її спадкові права на житловий будинок [ADDRESS], а потім розпорядитися ним на свій розсуд (а.с.8). [PERSON] в свою чергу видав доручення від 13 травня 2001 року, яким уповноважив позивача оформити документи після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], а потім розпорядитися ним на свій розсуд (а.с.9). Крім того [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої він продав позивачу домоволодіння [ADDRESS] за 7500 грн. (а.с.22). Для оформлення спадкових прав на зазначений будинок позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено, оскільки останньою не надано доручення від імені [PERSON] Згідно листа Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 лютого 2014 року за №704/01-16 після [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Починаючи з травня 2001 року по теперішній час, позивач відкрито та безперервно користується домоволодінням [ADDRESS], утримує його та сплачує комунальні послуги. Факт володіння з травня 2001 року позивачем нерухомим майном, а саме домоволодінням [ADDRESS] підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], а також наданими в матеріали справи письмовими доказами. Крім того, судом встановлено, що саме позивач утримує домоволодіння в цілому шляхом оплати в повному обсязі комунальних послуг, що також підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг та укладеними договорами про надання таких послуг. За ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України, по-перше необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. Во-друге, таке володіння повинно бути відкритим. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved