Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 квітня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з нею. Позивачка зазначала, що відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги не надає, угоду про добровільну сплату аліментів вони не укладали. Вказувала, що крім аліментів, які повинен сплачувати відповідач, останній зобов'язаний брати участь у додаткових витратах, оскільки син з 01 травня 2015 року відвідує відділення футболу Комунального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа». Такі заняття сприяють фізичному розвитку дитини, але у той же час потребують значних фінансових затрат, пов'язаних з придбанням спортивної форми, спортивного взуття, спортивного інвентарю. Вона самостійно не має можливості повністю забезпечити дитину даними речами. Стверджувала, що відповідач є працездатною особою, матеріально забезпечений, а тому має можливості сплачувати аліменти та брати участь у додаткових витратах на дитину. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачка, діючий за довіреністю від 29 вересня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с.4). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позов. В судовому засіданні пояснив суду, що він за домовленістю з позивачкою кожен місяць перераховував аліменти на дитину в розмірі 1000,00 грн., але деякий час не платив, оскільки було скрутне матеріальне становище. Зазначав, що він не відмовляється від сплати аліментів, згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі ? частини, також згоден нести додаткові витрати на дитину в розмірі 200,00 грн. щомісячно, та повернути частину коштів на придбання швецької стінки в розмірі 950,00 грн. та на придбання дитячого взуття в розмірі 800,00 грн., про що надав заяву (а.с.60). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували до 2013 року в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.12). Встановлено, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір'ю. Зі змісту позовної заяви, за твердженням позивачки вбачається, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, не надає. В процесі судового розгляду судом встановлено, що дані твердження не відповідають дійсності та спростовуються доказами, які були надані відповідачем. Відповідно до копії квитанцій, які були надані відповідачем в судовому засіданні, він перераховував на ім'я позивачки матеріальну допомогу на дитину в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 51). Вказаний факт представник позивачки в судовому засіданні не заперечував, але зазначав, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає нерегулярно. Судом встановлено, що угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали. Оскільки дитина проживає з матір'ю і знаходяться на її утриманні, то представник позивачки, посилаючись ст.182 СК України, наполягав на визначеному нею розмірі аліментів, а саме на стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення ї дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно. Крім того, наполягав на стягненні з відповідача додаткових витрат в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що дитина з 01 травня 2015 року відвідує відділення футболу Комунального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа», що підтверджується довідкою від 29 вересня 2017 року (а.с.17). В матеріалах справи відсутні докази того, що заняття в КЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа» є платними. Судом встановлено, що позивачкою були витрачені кошти на придбання швецької стінки для занятій дитини в розмірі 1900,00 грн. та на придбання дитячого взуття в розмірі 1600,00 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 65). Суд не приймає в якості доказів квитанції щодо придбання дитячих речей, тому що дані витрати не відносяться до додаткових витрат. Надання позивачкою медичних документів також не свідчать про те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування. Крім того, в матеріалах справи відсутні квитанції про оплату ліків. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При визначені розміру аліментів на дитину та додаткових витрат, суд приймає до уваги той факт, що відповідач не має постійного доходу, оскільки офіційно не працює, підприємницькою діяльність не займається (а.с. 48). Встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 44). Від другого шлюбу у відповідача є малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 45). Дружина відповідача на даний час не працює у зв'язку з доглядом дитини до досягнення нею трьох років. Тобто, дружина разом з донькою знаходяться на утриманні відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 грудня 2017 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно з урахуванням сплачених аліментів за грудень 2017 року в розмірі 1000,00 грн. 00 коп. та за січень 2018 року в розмірі 930,00 грн.; додаткові витрати на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 200,00 грн. щомісяця, починаючи з 04 грудня 2017 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, та додаткові витрати на швецької стінки в розмірі 950,00та на придбання дитячої взуття в розмірі 800,00 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі становить 640,00грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial