Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся суду із позовом у остаточній редакції якого , просив встановити факт його постійного проживання з лютого 1995 р. за адресою: [ADDRESS], кімн. [NUMBER] та [NUMBER], визнати за ним право використання цим житловим приміщенням, а також зобов'язати виконати його реєстрацію за даною адресою. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він з лютого 1995 р. постійно мешкає разом з батьками [PERSON], [PERSON] та братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS], кімн. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що відносяться до гуртожитку Харківського професійного машинобудівного ліцею та знаходяться на його балансі. До теперішнього часу ані він, ані його батьки не мають жодного правовстановлюючого документу на дане житло, в житлових приміщеннях за місцем фактичного мешкання не зареєстровані. Адміністрації ХПЛМЛ та Жовтневий РВ в Харківській області виконати реєстрацію його та його батьків відмовляються. Підставою заселення в гуртожиток була домовленість та лист від УМВС на Південній залізниці до керівництва професійно-технічного училища № 30 з проханням надати для постійного проживання житлову площу для свого співробітника [PERSON] З того часу він безперервно мешкає за даною адресою, за цей час його батьки неодноразово зверталися до керівництва ХПМЛ з проханням надати дозвіл для реєстрації постійного місця проживання, також ремонтні та аварійні роботи за межами кімнат проводилися за їхній рахунок та рахунок інших мешканців гуртожитку. У 2009 р., його батьки переїхали до дачної хатинки, в 2010 р. вони з братом розділили між собою жилу площу. Тепер він мешкає у кімнатах [NUMBER], [NUMBER], загальною площею 35 кв.м., а його брат в кімнатах [NUMBER], [NUMBER] з власною родиною. На даний час його брат зареєстрований разом із родиною і йому надали дозвіл на встановлення лічильників. Йому ж неодноразово відмовлено в реєстрації та встановлені лічильників. З 2009 р. незважаючи на його звернення, він продовжує отримувати рахунки на сплату комунальних платежів по максимальним тарифам на 3 особи. У квітні 2012 р. він звернувся із заявою до керівництва ХПМЛ, щодо видачі йому ордеру на оформлення реєстрації за адресою: [ADDRESS], кімн. [NUMBER]-[NUMBER], загальною площею 35 кв.м. та надання дозволу на встановлення лічильників світла та холодної води, на що отримав відповідь з відмовою. На його питання, на якій підставі професійна спілка вирішує такі питання та чому директор відмовився виконувати свої службові обов'язки, відповіді він не отримав. 01.03.2013 р. він вдруге звернувся до керівництва ХПМЛ, надіславши лист з тим же проханням, та отримав аналогічну відповідь та пораду звернутися до судової інстанції для вирішення цього питання. 31.03.2014 р. Харківський професійний машинобудівний ліцей, у особі директора н її звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про виселення з гуртожитку та стягнення заборгованості за користування житловим приміщенням, у якій просив виселити відповідача з кімнат [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку Харківського професійного машинобудівного ліцею, розташованого за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача 9 312,42 грн. заборгованість за комунальні послуги та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідач відповідного ордеру на проживання у гуртожитку не отримував, інших угод або договорів щодо користування приміщенням гуртожитку не укладалося, тому не існує жодних правових підстав для його користування зазначеним житлом. Керівництво ХПМЛ неодноразово зверталося до відповідача із вимогою виселитися з самоправно займаних ним приміщень, що не дало ніяких результатів. У червні 2013 р. ними було надано заяву до Жовтневого РВ ХМУ МВС України в Харківській області з проханням виселити [PERSON] з кімнат № [NUMBER], [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS]. Прокуратурою Жовтневого району м. Харкова їм рекомендовано звернутися до суду щодо примусового виселення вказаної особи. Також зазначають,що відповідач має заборгованість за користування жилою площею та комунальних послуг у розмірі 9041,18 грн. У судовому засіданні представник позивач за первісним позовом вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. У задоволенні зустрічних вимог просив відмовити, оскільки ремонт проводився позивачем за власний кошт,а він із дружиною приміщення не займають, бо проживають у іншому населеному пункті. Вважає зазначену суму заборгованості необґрунтованою. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом позовну заяву [PERSON] визнав частково, визнав факт проживання відповідача у гуртожитку з лютого 1995 року, визнав, що відповідач займає кімнати [NUMBER] та [NUMBER], у іншій частині позовних вимог просив відмовити у зв,язку із їх безпідставністю. Не заперечував,що брат позивача із родиною мешкають у гуртожитку і їм видано ордер на зайняття приміщень, оскільки дружина брата позивача працює у ліцеї. Відповідач і його батьки ніколи не перебували у трудових стосунках з ліцеєм, на теперішній час у гуртожитку не мешкають і не зареєстровані. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, зазначав, що відповідач без необхідних правових підстав займає приміщення у гуртожитку, яке використовується для надання житла студентам ліцею і на теперішній час ліцей потребує житло для надання його студентам, які мешкають за межами міста. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісна та зустрічна позовні заяви підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 1995 року проживає у гуртожитку по вул.. Селянській у м.Харкові, яке використовується для проживання студентів Харківського професійного машинобудівного ліцею. Займає кімнати [NUMBER] та [NUMBER]. Зазначену обставину відповідач у особі директора ліцею визнав і не оспорює, що дає суду підстави у відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України і цій частині задовольнити вимоги позивача. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено. Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог, щодо визнання права на проживання і користування кімнатами у гуртожитку суд виходить із того, що за змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Примірне положення про гуртожитки, затверджене Постановою Ради міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208, передбачає порядок надання житлової площі в гуртожитках. Пунктами 9,10 вищевказаного Положення визначено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,установи, організації. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як встановлено у судовому засіданні і не оспорюється представником позивача за первісним позовом, рішення з приводу надання жилої площі у гуртожитку позивачу не приймалося. У трудових стосунках з відповідачем [PERSON] не перебував. Суд вважає, що факт проживання з 1995 року у зазначених приміщеннях не надає йому права на користування цим приміщенням вподальшому без відповідного спеціального ордеру. Зазначене не дає суду підстав для задоволення і вимог про проведення його реєстрації за вказаною адресою. Стосовно вимог за зустрічним позовом про виселення відповідача [PERSON] із гуртожитку, суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судовим розглядом достеменно встановлено, що спеціального ордеру на зайняття кімнат у гуртожитку позивача відповідач [PERSON] не має і він йому не видавався. Будь-яких інших угод, договорів, щодо користування приміщеннями гуртожитку між [PERSON] та адміністрацією Харківського професійного машинобудівного ліцею не укладалося. Відповідно до ст.. 116 ЖК України, особи, які м самовільно зайняли житлове приміщення виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно з п.44 Примірного положення про гуртожитки,яке затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03червня 1986 року № 208, громадяни,які самоправно зайняли жилу площу у гуртожитку, виселяються без надання ім. іншого жилого приміщення. Зустрічні позовні вимоги , щодо стягнення з відповідача заборгованості внаслідок несвоєчасної оплати послуг за користування житловим приміщенням, підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги, що [PERSON] тривалий час проживає у гуртожитку відповідача, зазначеної обставини сторони не оспорювали,відповідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальніт послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни,які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати( тарифах),установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Згідно п. 39 плата за користування жилою площею у гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше 10 числа наступного за оплачуваним місяцем. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків відповідач проводив часткову сплату комунальних послуг у результаті чого за період з січня 2012 по березень 2014 року включно виникла заборгованість у розмірі 9041, 18 коп Згідно довідки, наданої бухгалтерією Харківського професійного машинобудівного ліцею, станом на момент подання позову у відповідача існує заборгованість за надання послуг у розмірі 9041, 18 коп. Зазначені нарахування проведені на трьох осіб, доказів того, що разом із [PERSON] проживають інші особи, а саме його батьки, суду не надано. У зв,язку із чим вимоги позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги і проживання підлягають частковому задоволенню, а саме - стягненню підлягає сума 3104 грн. 08 коп. за проживання однієї особи- відповідача- за період з січня 2012 по березень 2014 року включно. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial