Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У грудні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 91981,94грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у квітні 2012р. за додатковою угодою до кредитного договору від 11.05.2006р. була встановлена кредитна заборгованість відповідача перед банком у розмірі 26074,20грн, під 18% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, підтвердила наявність договору реструктуризації кредитних зобов'язань та порушення умов його належного виконання по причинам матеріального стану; вважає, що банком порушені строки позовної давності, що вона має сплатити банку лише 6000грн, які банк пропонував погасити для припинення зобов'язань. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до договору від 17.05.2006р. [NUMBER] банком за заявою відповідача надавався кредит. Додатковою угодою №1 від 24.04.2012р. сторони домовились, що кредитна заборгованість відповідача перед банком у розмірі 26074,20грн має бути повернута та сплачені 18% річних остаточно 30.04.2015р. шляхом щомісячного перерахування на транзитний рахунок 945,92грн. За твердженнями банку та поясненнями відповідача, умови повернення кредиту, визначені додатковою угодою, позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 07.09.2016р. становить: за кредитом - 19546,31грн, за відсотками - 1311,20грн, пеня - 53806,64грн, штраф - 17317,79грн, - а всього - 91981,94грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню певні суми грошових коштів. Що стосується визначених банком сум заборгованості, то вимога про їх стягнення в повному обсязі не може бути задоволена, оскільки відповідно до положень ст.ст.256-268 ЦК України особа для отримання захисту свого порушеного права має звертатися до суду в межах строку позовної давності; звернення до суду з порушенням цього строку без поважних причин є підставою для відмови у позові, якщо про це просить сторона у спорі. Суд вважає, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення сум заборгованості, строк сплати яких за додатковою угодою настав до грудня 2013р. Отже, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності у даному спорі, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строків позовної давності. Оскільки позов заявлено у грудні 2016р., то в межах позовної давності може бути стягнута сума заборгованості за кредитом у розмірі 14189,69грн, суми відсотків та штрафу в обсязі, що вимагається, та пеня за період з грудня 2015р., що, беручи дані у розрахунку позивача, буде складати близько 10595грн. Разом з тим, суд вважає, що і ця сума пені є надто завищеною, оскільки вона перевищує прямі збитки. Виходячи з положень ст.551ч.3 ЦК України, розмір пені слід зменшити до 3000грн. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу суд також присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial