Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А., третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано -Франківській області про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення грошових коштів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказувала, що вона працювала у Філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця». У липні 2018 року позивач недоотримала суму заробітної плати, після звернення до бухгалтерії, їй повідомили, що з неї утримується 20 % відрахувань від заробітної плати з травня 2018 року за постановою старшого державного виконавця Івано - Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області Бараном Д.І., на підставі виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Чернігівської області, м.Чернігів, Завалієвим А.А. від 15.11.2016 року №5695 за кредитним договором від 13.07.2006 року №IFI0RX07400027 укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк». Із постанови державного виконавця, загальна сума боргу, яку [PERSON] необхідно сплатити складає 55706 грн. 21 копійок. Таким чином, [PERSON] особисто звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», для отримання кредитного договору та інформації по ситуації, що склалася, однак, банк нічого пояснити не зміг. Позивач вказувала, що ніколи не укладала кредитних договорів на суму понад 2000 гривень. Лише в 2006 році оформила споживчий кредит в АТ КБ «ПриватБанк» на суму 1648 грн. 78 коп. в магазині «Фокстрот», що розташований в м.Івано - Франківськ на придбання фотоаппарату, який оплатила в повному обсязі. Позивач зазначала, що 11.09.2018 року представник позивача, Адвокатське Бюро «Оксани Яценко» в особі адвоката Яценко О.В. звернулася із адвокатськими запитами до АТ КБ «ПриватБанк», до приватного нотаріуса Завалієва А.А., та до Івано - Франківського міського відділу виконавчої служби з проханням надати кредитний договір за яким виникла заборгованість, документи, які свідчать про безспірність заборгованості, розрахунки по заборгованості, вимоги стягувана (банку) щодо погашення заборгованості з підписом боржника про його отримання, тощо. Листом від 21.09.2018 №1264/01-16 приватний нотаріус Завалієв А.А. відмовив в наданні інформації та копій документів, також не пояснив, яким чином встановлював безспірність заборгованості. Листом від 14.09.2018 № 20.1.0.0.0/7 - 180914/2224 АТ КБ «ПриватБанк» також відмовив в наданні інформації та копій документів пов'язаних із заборгованістю [PERSON] А в жовтні 2018 році Івано - Франківський міський відділ виконавчої служби надіслав копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, копію розрахунку за 2006 рік, частковий розрахунок за 2007 рік та по одному місяцю за 2008 рік, 2009 рік, 2016 рік, також копію виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Завалієвим А.А., в якому саме було вказано номер кредитного договору від 13.07.2006 № IFI0RX07400027. За отриманим від виконавчої служби документаів, а саме, виконавчого напису та розрахунку наданого банком, стало відомо, що сума заборгованості за кредитом становить 57 706 грн. 21 коп., з них загальний залишок заборгованості за тілом кредиту 1180 грн. 38 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 14590 грн. 36 коп., пеня у розмірі 36 752 грн. 18 коп. та інші суми штрафу. Позивач вказувала, що звернувшись повторно до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою надати кредитний договір, отримала лише заяву до кредитного договору на отримання споживчого кредиту у АТ КБ «ПриватБанк» від 13.07.2006 № IFI0RX07400027. За вказаною заявою лише вбачається, що нібито між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 1648 грн. 78 копійок на придбання товару, кошти в сумі 1459 грн. 10 коп. банк перерахував на поточний рахунок продавця товару, а 189 грн. 68 копійок утримав, як сплату одноразової винагороди. В заяві також зазначено, про обов'язок позичальника здійснити погашення кредиту до 26.07.2007 року. Вразі порушення зобов'язань по кредиту, позивач має сплатити 11,08 % в місяць на суму залишку непогашеної заборгованості. Тому, ознайомившись лише з матеріалами наданими виконавчим органом у виконавчому провадженні ВП № 54001166, доданим виконавчим написом № 5695 від 15.11.2016 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором від 13.07.2006 № IFI0RX07400027, позивач вважає про безпідставність вимоги банком на повернення споживчого кредиту, а вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. виконавчий напис від 15.11.2015 №5695 є грубим порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на заробітну плату за наступних підстав. Зважаючи на викладене, позивач просила визнати кредитний договір від 13.07.2006 за № IFI0RX07400027 недійсним, стягнути грошові кошти, визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. від 15.11.2015 №5695 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 21.12.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Представником АТ КБ «ПриватБанк» - Каракоцею О.Р. у встановлені строки подано відзив на позовну заяву, в якому йдеться про те, що Банк вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином непідтверджені та недоведені, виходячи з того, що позивач, укладаючи договір, ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms та складають публічний договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, які складають невід'ємну частину договору та які позивач зобов'язався дотримуватися, зазначено, термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Банк вважає, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли в Банку на момент здійснення виконавчого напису, строк позовної давності складав - 50 років, а значить Банк правомірно стягнув заборгованість за кредитом шляхом здійснення виконавчого напису з метою виконання зобов'язання в примусовому порядку. Крім того, вказував, що позивачем не зазначено жодної підстави для визнання кредитного договору від 13.07.2006 року № IFI0RX07400027 недійсним . Представник позивача - Яценко О.В. подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказала, що оспорюваний кредитний договір від 13.07.2006 року № IFI0RX07400027 є договором споживчого кредиту, а тому відповідно до положень пункту 7 ст. 11 ЗУ « Про захист прав споживачів» загальний строк позовної давності у три роки - минув. Крім того, зазначала, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріусом порушено ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» так як ним не враховано та не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір від 13.07.2006 року № IFI0RX07400027, відповідно до умов якого, позивач отримала в порядку та на умовах, визначеним вказаним договором кредит. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання сторін по даному договору припиняються з моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1.2. вказаної Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.п.1,2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що для одержання вказаного вище виконавчого напису відповідач передав нотаріусу вказані вище документи відповідно до вказаного Переліку. Належних та достатніх доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам закону суду не надано. Інших даних, які б спростовували наявність заборгованості суду також не надано. Однак, суд звертає увагу, що у відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Виходячи з того, що письмова вимога про усунення порушень за спірним кредитним договором не містить підпису виконавця та дати, суд, в розумінні ст. 79 ЦПК України, не приймає її до уваги. Зважаючи на викладене, суду не надано належні докази на підтвердження того, що Банк дійсно звертався з відповідною письмовою вимогою про усунення порушень за вказаним кредитним договором до [PERSON], а отже, у Приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. не було правових підстав для вчинення виконавчого напису від 15.11.2016 року №5695 за кредитним договором від 13.07.2006 року №IFI0RX07400027 укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк». Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, так як позивач, в порушення вимог положень ст. 81 ЦПК України не надала доказів на підтвердження недійсності вказаного кредитного договору. Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов'язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За частиною третьою статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: partial