Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус КМНО Трубінська О.О., Святошинський РВ ДВС м. Київ, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Під час розгляду справи за клопотанням позивача було замінено процесуальний статус приватного нотаріуса КМНО Трубінської О.О. на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У липні 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача грошові кошти у розмірі 317400,00 доларів США зі строком повернення до 08.10.2019. У листопаді 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач дізнався про те, що 24.05.2018 приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з нього на користь [PERSON] грошові кошти за вищевказаним договором позики у сумі 6884281,88 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений приватним нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства. Так, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не з`ясувала питання щодо правомірності заборгованості, зокрема заявленої до стягнення одночасно суми штрафу та пені за одне й те саме порушення, а також допустила порушення щодо відповідності змісту виконавчого напису вимогам закону, оскільки не зазначила у нього відомостей про місце роботи боржника. Посилаючись на викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.05.2018, вчинений приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О., зареєстрований в реєстрі за № 953, щодо стягнення з нього заборгованості за договором позики від 07.07.2016. Ухвалою судді від 17.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження уданій справі. 05.02.2019 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що починаючи з 30.11.2017 позивач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, припинив здійснювати повернення позики, внаслідок чого виникла заборгованість. На адресу позивача неодноразово направлялися вимоги про виконання ним зобов`язань за договором позики, однак такі залишилися без задоволення. Вказує, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані усі необхідні документи, в тому числі документи, що підтверджували безспірність суми заборгованості, а тому вимоги позивача є безпідставними. Від приватного нотаріуса КМНО Трубінської О.О. також надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи свій відзив, нотаріус вказує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нею у відповідності до норм чинного законодавства, позикодавцем були надані всі документи, які підтверджували безспірність заборгованості за договором позики, а тому підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису у нею не було. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, зазначила, що під вчинення виконавчого напису нотаріусом були порушені вимоги п.п. 2.3 пункту 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки виконавчий напис вчинено до спливу 30-денного строку з дня направлення позивачу письмової вимоги щодо усунення порушень за договором позики, що також свідчить про те, що заборгованість не могла вважатись безспірною на момент його вчинення. Представник відповідача [PERSON] у суді проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач приватний нотаріус КМНО Трубінська О.О. та третя особа Святошинський РВ ДВС м. Київ у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. 07.07.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 317400,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути позивачу в національній валюті України - гривні, що на момент повернення будуть становити еквівалент в сумі 317400,00 доларів США, за курсом міжбанківського валютного курсу продажу долара США, визначеному на ресурсі http://minfin.com.ua/currency/mb, але не менше 24,85 грн. за 1 долар США до 08.10.2029. Договором позики сторони погодили розмір та періодичність повернення позики. Згідно з пунктом 6.5. договору позики сторони домовились, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором позикодавець має право звернутися до органів нотаріату за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на грошові кошти, незалежно від того, яка сума позики вже повернута. Відповідно до пункту 6.6. договору позики за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Сторони домовились, що підтвердженням невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором є направлення листа на адресу позичальника, вказану в договору позики, письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання (пункт 6.7. договору позики). 02.11.2017 сторони уклали договір про внесення змін до договору позики від 07.07.2016, згідно з яким сторони дійшли згоди викласти п. 5.1 договору позики, яким передбачений порядок повернення позики, в новій редакції. Даним договором сторони змінили строк повернення позики до 31.07.2018 та погодили новий графік, який передбачає розмір та періодичність повернення позики. Крім того, додатковим договором сторони передбачили, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує штраф на користь позикодавця у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний місяць прострочення. Договір позики та договір про внесення змін до нього укладені в письмовій формі, підписані сторонами та посвідчені нотаріально. 09.01.2018 позивач, через свого представника, звернувся до приватного нотаріуса КМНО Трубінської О.О. з заявою, в якій просив передати [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за договором позики та попередження про звернення стягнення на майно. Того ж дня приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. направлено на адресу відповідача [PERSON] заяву з вимогою про виконання зобов`язань за договором позики та попередження про звернення стягнення на майно. Аналогічну заяву на адресу відповідача було направлено 19.03.2018. Крім того, 07.05.2018 відповідачу було направлено заяву з вимогою про виконання зобов`язань за договором позики та попередження про звернення стягнення на майно, в якій позивач вимагав в строк до 20.05.2018 повернути йому суму позики у розмірі 6460728,67 грн., а також сплатити передбачені договором штраф у сумі 106800,80 грн. та пеню у розмірі 308752,41 грн. 24.05.2018 приватним нотаріусом КМНО Трубінською О.О. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачені в строк на підставі договору позики від 07.07.2016 грошові кошти у розмірі 6460728,67 грн., 1% штрафу у Національній валюті - гривні, що становить 106800,80 грн., пеню у розмірі 308752,41 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 8000,00 грн., а всього 6884281,88 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 30.11.2017 по 07.05.2018. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 953. Даний виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні в Святошинському РВ ДВС м. Київ, про що свідчить постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 56532444. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. За приписами ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення викладені в Главі 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно з п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за №1172, для одержання виконавчого напису у випадку стягнення заборгованості за нотаріально-посвідченим договором, який передбачає сплату грошових коштів, додаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Тобто, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Як вбачається з матеріалів справи, для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач [PERSON] надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: договір позики від 07.07.2016, договір про внесення змін до нього від 02.11.2017 та розрахунок суми заборгованості станом на 07.05.2018. Факт подання відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису цих документів позивачем не заперечувався. При цьому, посилання у позовній заяві, що виконавчий напис було вчинено до спливу 30-денного строку з дня направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень, чим порушено вимоги п.п. 2.3 пункту 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, суд не бере до уваги, оскільки положення цього підпункту поширюються на випадки, коли вчинення виконавчого напису здійснюється нотаріусом на іпотечному договорі, тоді як в даному випадку виконавчий напис вчинено на договорі позики, який передбачає сплату грошових коштів. В той же час суд зазначає, що вищевказаним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульовано питання обов`язковості направлення вимоги про наявність заборгованості за договором позики позичальнику чи строк її направлення. Документ, що підтверджує направлення такого повідомлення чи отримання його позичальником не передбачений вищевказаним Переліком при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченому договорі позики. Дійсно у договорі позики, що посвідчений між сторонами обумовлено направлення такої вимоги на адресу позичальника, визначену у договорі, однак строку такого направлення, обов`язковості отримання такого повідомлення текст договору не містить. В силу вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, звертаючись з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивачі зобов`язані довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за договором позики, якщо ними оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за договором позики, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум. Заперечуючи проти суми стягнення, визначеної у виконавчому написі, позивач посилається на те, що у виконавчому написі не вірно визначена сума боргу у національній валюті, оскільки застосовано обмінний курс валют станом на 04.05.2018, а не на дату письмової вимоги та розрахунку заборгованості (07.05.2018). Як вбачається зі змісту договору позики, що укладений між сторонами, предметом позики є 317 000 доларів США, що на день укладення цього договору еквівалентно 7 887 390 грн., за курсом міжбанківського валютного курсу, встановленого на 07.07.2016 року. Ці кошти мають бути повернуті у гривні, за курсом міжбанківського валютного курсу продажу долару США на день повернення позики (або чергового платежу за нею). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виконавчий напис передбачає стягнення коштів у гривні, при цьому, у відповідності до умов договору, ця сума визначена згідно міжбанківського валютного курсу продажу долару США, станом на 04.05.2018 року, оскільки на момент звернення представника відповідача 07.05.2018 року з проханням передати заяву позичальнику про наявну суму боргу - торги валюти на веб-ресурсі, визначеному договором позики ще не розпочались. При цьому, основна сума боргу, станом на 07.05.2018 року складає 245 282,03 долари США. Стороною позивача не спростовано перед судом неправильність або спірність цієї суми боргу. Посилання на невірне перерахування гривневого еквіваленту боргу станом на 07.05.2018 року не вказує про те, що сама заборгованість є спірною. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст.526 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем порушено умови взятого на себе зобов`язання щодо повернення позики з 30.11.2017, доказів щодо повернення боргу після цього (повністю чи частково) позивачем не надано. Саме невиконання боржником своїх зобов`язань призвело до звернення позивача до приватного нотаріуса для захисту своїх прав шляхом вчинення виконавчого напису. При цьому, застосування при обрахунку суми боргу міжбанківського валютного курсу на іншу дату, ніж розраховано заборгованість не вказує на спірність самої суми боргу, оскільки вона виражена у даному випадку у доларах США і ніяким чином позивачем в даній справі не оспорюється. Щодо одночасного стягнення штрафу і пені як підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Сторони є вільним в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору, з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.6 ЦК України). При укладенні основного договору позики 07.07.2016., сторонами погоджено стягнення пені за несвоєчасне повернення позики (п.6.6.) Договором при внесенні змін до Договору позики від 02.11.2017, сторони встановили додаткову відповідальність за несвоєчасне повернення позики у виді штрафу у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Отже, умови про стягнення пені та штрафу передбачені угодою сторін. Як зазначалось вище, до компетенції нотаріуса при вчиненні виконавчого напису входить перевірка належності поданих документів, їх відповідність Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. При цьому, аналіз чинного законодавства щодо можливості одночасного застосування двох стягнень за одне і те саме порушення не є компетенцією нотаріуса, зокрема і зважаючи на те, що і штраф і пеня погоджені сторонами при укладанні Договору позики та договору про внесення змін до нього. Копії цих Договорів подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Вимоги про стягнення пені та штрафу за несвоєчасне повернення позики відповідають умовам укладених договорів. Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на відсутність у виконавчому написі відомостей про місце його роботи, оскільки такі зазначаються в разі, якщо вони відомі нотаріусу. Натомість, як вбачається з договору про внесення змін до договору позики, [PERSON] станом на дату його укладення (02.11.2017) не працював. Доказів звернення позивача після укладення цього договору до відповідачів з повідомленням про зміну своїх реквізитів, в тому числі місця роботи, матеріали справи не містять. До того ж позивач на такі обставини не посилався. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та приймає рішення про відмову у їх задоволенні. З викладеного,

Outcome: dismissed