Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У грудні 2013 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що після смерті батька вони отримали свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, що знаходяться в с. Хотів, та зареєстрували своє право власності у встановленому законом порядку. Вказали, що ще в 1968 році їх батько отримав свідоцтво на забудову індивідуальної садиби. Відповідно до технічного паспорту житловий будинок та господарські будівлі побудовані до 1992 року та відсутні будь-які самочинні побудови. Відповідно до Поряду державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та нерухоме майно та їх обтяжень» вони звернулись до реєстраційної служби для реєстрації права власності на житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, яка належить їм на праві власності та успадкована після смерті батька. Незважаючи на це державний реєстратор відмовив у проведенні реєстрації права власності на них, що підтверджується постановою та порушує їх права. Просили суд визнати за ними право власності, по ? частині в спільній сумісній власності за кожним, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому представник позивачів позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання представник реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 14 червня 2006 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, та площею 0,048га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 06 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, по ? частині кожний, на земельну ділянку площею 0,2980 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], із них: 0,2500га надано для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 3222487201:01:019:0023), земельної ділянки площею 0,0480га надано для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3222487201:01:019:0024). Відповідно до поданих суду витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15-18) за [PERSON] та [PERSON] зареєструвано право власності на вищевказані земельні ділянки: по ? частині (спільна часткова власність) за кожним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради від 12 грудня 1968 року [PERSON] надано свідоцтво на будівництво власного індивідуального житлового будинку в с. Хотів по вул. Коцюбинського. Згідно довідки №587 від 31 липня 2013 року виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в с. Хотів було перейменовано вулицю Коцюбинського на вулицю Князькіна. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає внесенню до Державного реєстру прав. За ст. 4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичній особі, зокрема право власності на нерухоме майно. Порядок здійснення державної реєстрації встановлений ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію». Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного майна визначається Порядком №703. Ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що в разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це. 07 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] подали до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області заяви про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] (зареєстрована за №2424448). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 27 серпня 2013 року за № 5334253 відмовлено в державній реєстрації права власності: периватна спільна сумісна на житловий будинок, з підстав невідповідності поданих документів вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам що їх посвідчують. Дане рішення позивачами не оскаржено та воно не скасовано в судовому порядку. Доводи представника позивача, що земельна ділянка вже набута позивачами у власність, виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, побудований до 1992 року, тому до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності як забудовників, суд до уваги не бере, оскільки доказів цим обставинам суду подано не було. Крім того, житловий будинок побудований померлим батьком позивачів [PERSON], який у встановленому порядку не зареєстрував право власності на нього та не отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На підтвердження набуття права власності на житловий будинок в порядку спадкування суду не надано свідоцтво про право на спадщину, тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Посилання позивачів на Порядок та Інструкцію, суд до уваги не бере, оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції відповідних державних органів, рішення реєстратора про відмову в оформленні права власності позивачами не оскаржується, тому суд відмовляє у задоволенні позову. Крым того, п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року передбачено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Позивачами не надано суду доказів щодо неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, не заявлено клопотань про їх витребування. Позовні вимоги щодо визнання права власності не підлягають задоволенню також з тих підстав, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення їх права.

Outcome: dismissed