Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У грудні 2018 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Служба термінового кредитування» до [PERSON] «Про стягнення боргу», на обґрунтування якої позивач зазначив, що 27.08.2014 року відповідач [PERSON] уклала з ними кредитний договір № 140827-104459 та отримав кредит в розмірі 1200,00 гривень. Відповідно до пункту 3.3. Договору відповідач зобовязана повернути отримані грошові кошти в розмірі 1200,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 336,00 гривень, що разом складає 1536,00 гривень, у строк до 09.09.2014 року. 12.09.2014 року відповідач відповідно до пункту 2.3. Договору сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 72,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 336,00 гривень, частково сплатила суму кредиту у розмірі 2,00 гривні та пролонгував договір строком до 26.09.2014 року. Потім 30.09.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 96,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 335,44 гривень, частково сплатила суму кредиту у розмірі 8,56 гривень та пролонгував договір строком до 14.10.2014 року. 21.10.2014 року відповідач сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 168,00 гривень, відсотки за користування кредитом в сумі 332,00 гривень та пролонгував договір строком до 04.11.2014 року. Потім 13.11.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 547,00 гривень та пролонгував договір строком до 27.11.2014 року. 01.12.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 150,00 гривень. Потім 26.12.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 300,00 гривень. 29.12.2014 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 650,00 гривень та пролонгував договір строком до 12.01.2015 року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 1 182,69 гривень. Потім 18.03.2015 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 300,00 гривень. 16.05.2014 року сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 1000,00 гривень. Потім 13.05.2015 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 300,00 гривень. 30.06.2015 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 500 гривень. Потім 31.08.2015 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 500,00 гривень. 28.10.2015 року сплатила частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 500,00 гривень. Більше відповідач не з'являлась, на телефонні дзвінки не відповідає. Станом на 19.12.2018 року сума заборгованості разом із пенею та процентами за договором складає 32 923,50 гривень. Тому просили стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати в 1 779,62 гривень. Директор ТОВ «Служба термінового кредитування» - [PERSON], у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням того, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, але про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить відповідна заява, долучена до матеріалів справи. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій [PERSON] та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно приписів частини 1 та 2 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин, а також будь-які інші справи, віднесені до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї норми права, а саме: 1)тих, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2)щодо спадкування; 3)щодо приватизації державного житлового фонду; 4)щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5)в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6)інші вимоги, обєднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини. При цьому частина 6 статті 19 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України визначає, що малозначними справами є: -справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; -справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на предмет позову та ураховуючи відповіді на питання, які слід вирішити при визначенні порядку розгляду справи, в ухвалі суду, постановленій 25.01.2019 року у складі судді Мащенко С. В., визначено, що цю справу слід розглянути у порядку спрощеного позовного провадження, про що не заперечували сторони, так як в наданій в ухвалі час не надали заперечень проти обраного порядку. Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що 27.08.2014 року відповідач [PERSON] уклала з ними кредитний договір № 140827-104459 та отримав кредит в розмірі 1200,00 гривень. Відповідно до пункту 3.3. Договору відповідач зобовязана повернути отримані грошові кошти в розмірі 1200,00 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 336,00 гривень, що разом складає 1536,00 гривень. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом 19.12.2018 року сума заборгованості разом із пенею та процентами за договором № 140827-104459 від 27.08.2014 року, укладеному між позивачем та відповідачем [PERSON] складає 32 923,50 гривень. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами чинного Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. Так, виходячи з положень частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто діями особи, спрямованими на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписи статті 1054 Цивільного кодексу України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на частину 1 статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України укладені між сторонами по справі договори є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Крім того, укладені договори є підставою виникнення між сторонами зобовязань, тобто правовідносин, в яких одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку /стаття 509 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові наслідки порушення зобовязання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми права та надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Служба термінового кредитування» до [PERSON] «Про стягнення боргу». Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] Про стягнення заборгованості, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка поданаюридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом ТОВ «Служба термінового кредитування» звернулось до суду у 2018 році. На виконання вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви ТОВ «Служба термінового кредитування» додало документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1779,62 гривень (а. с. 1). Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість ТОВ «Служба термінового кредитування» та можливість задоволення його позову повністю шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 34703,12 гривень та понесених й документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1779,62 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved