Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивачем було надано відповідачу-1 в строкове платне користування суму коштів в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) Австралійських доларів. 10.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалою по справі №761/35264/19 задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви та накладено арешт на нерухоме майно, належне відповідачам. Так, за умовами Договору позики, за користування позиченими коштами, відповідач мав сплачувати Позивачу щомісячно відсотки з розрахунку 7% за рік. Пунктом 7.1 Договору позики, сторони узгодили, що Позичальник зобов`язується повернути Суму позики з урахуванням нарахованих відсотків на неї протягом 12 місяців за узгодженим сторонами графіком, що є додатком до даного Договору. Сторони Договору позики визначили 16.06.2016 року днем останнього платежу за графіком. 16 червня 2015 року [PERSON] (відповідач-2), який мешкає за адресою [ADDRESS] поручився перед паном Фетербі за виконання зобов`язань [PERSON] за Договором позики, що вбачається з відповідного гарантійного листа. [PERSON] надав пану [PERSON] гарантію покриття будь-якої заборгованості [PERSON] за Договором позики, а також збитків, які виникають в зв`язку з простроченням виконання зобов`язань. Станом на день звернення до суду відповідачі свої зобов`язання за договором позики не виконують. Сума позики та нараховані відсотки на неї кредитору повернуті частково, що стало підставою вжиття позивачем заходів з метою врегулювання спору в досудовому порядку. Так, за період з 17.06.2015 року (день перерахування коштів позичальнику) по 25.10.2015 року позивачу повернуто лише 18597,26 австралійських доларів. Згідно пункту 9 Договору позики, у випадку невиконання зобов`язання позичальником, позикодавець у будь-який момент може повідомити позичальника про те, що позика (і всі нараховані відсотки та всі інші нараховані або несплачені суми згідно Договору позики) мають бути невідкладно сплачені або сплачені на вимогу. Після отримання такого повідомлення позичальник має повернути позику з нарахованими відсотками та всіма такими іншими сумами протягом 30 днів. 25 жовтня 2015 року відповідачами отримано повідомлення позивача щодо невідкладного повернення йому суми позики з урахуванням нарахованих відсотків за користування нею. 19.01.2016 року позивачу було повернуто 403153,91 австралійських доларів. 19 лютого 2016 року, [PERSON] повторно звернувся до відповідачів з повідомленням (вимогою) щодо невідкладного повернення йому суми позики разом з нарахованими відсотками.? Станом на 15.11.2016 року заборгованість відповідача-1 по сумі позики склала 327556,19 австралійських доларів. 06.03.2018 року відповідачі надали позивачу офіційне підтвердження заборгованості на суму 357395 австралійських доларів з урахуванням відсотків. Станом на день звернення з даним позовом, законні вимоги позивача щодо повернення йому належних коштів залишені без задоволення, зобов`язання за Договором позики виконанні не були - сума позики в повному обсязі не повернута, відсотки за користування позикою не сплачуються. Відповідачі продовжують безпідставно користуватись коштами позивача. Також позивач зазначав, що пунктом 16.1 Договору позики, [PERSON] та [PERSON] визначили, що даний договір та будь-який спір який виникає з нього чи пов`язаний з ним або з його предметом має розглядатись у відповідності з правом Англії та Уельсу. Наведений зміст пункту 16.1 Договору позики не суперечить положенням статей 1, 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», в яких закріплено принцип «автономії волі», за яким учасники правовідносин з іноземним елементом можуть здійснити вибір права, що підлягає застосовуванню до відповідних правовідносин. Разом із тим, посилаючись на вимоги Закону України «Про міжнародне приватне право», який дозволяє судам України розглядати справи з іноземним елементом, якщо відповідач має в Україні зареєстроване місце проживання та майно, позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] . При цьому, в обґрунтування застосування правових норм Англії та Уельсу до спірних правовідносин позивач посилався на справи Photo production Ltd. v. Securicor Transport Ltd. A.C. (1980) та рішенням по справі McCutcheon v. David MacBrayne Ltd (1964) 1 W.L.R. 125, 132-134. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість станом на 17.09.2019 року в сумі 392511,02 австралійських доларів, що складається з суми основного боргу станом на 15.11.2017 року в розмірі 327556,19 AUD та відсотків за користування сумою позики, нараховані за період з 15.11.2017 по 17.09.2019 року в сумі 64954,83 AUD. Ухвалою суду від 16.10.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 06.11.2019 року. 05.11.2019 року представник відповідача-2 оскаржив ухвалу про відкриття провадження. Не погоджуючись із первісним позовом, представники відповідачів звернулись із зустрічними позовними заявами. Позовна заява представника відповідача-2 обґрунтована тим, що договір поруки позивача із [PERSON] є неукладеним, оскільки він підписаний лише [PERSON] , а договір поруки не можу бути одностороннім за законодавством України. Також зазначав, що право вимоги за договором поруки є припиненим з огляду на положення ч. 4 ст. 550 ЦК України у зв`язку із пропуском шестимісячного строку, оскільки позивач пред`явив позов лише через три роки після настання права для вимоги, також просив суд застосувати триріч ний строк позовної давності відповідно до вимог. 06.11.2019 року від представника відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що договір поруки позивача із [PERSON] є неукладеним, оскільки він підписаний лише [PERSON] , а договір поруки не можу бути одностороннім за законодавством України. Також зазначав, що право вимоги за договором поруки є припиненим з огляду на положення ч. 4 ст. 550 ЦК України у зв`язку із пропуском шестимісячного строку, оскільки позивач пред`явив позов лише через три роки після настання права для вимоги, також просив суд застосувати триріч ний строк позовної давності відповідно до вимог. 06.11.2019 року представник відповідача-2 звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України, так як сторони узгодили в договорі юрисдикцію судів Англії та Уельсу. 06.11.2019 року від представника відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у його задоволенні. При цьому посилався на неможливість розгляду даної справи судами України та необхідність закриття провадження у справі. Також посилався на пропуск трирічного строку позовної давності з моменту настання вимоги за договором - 16.06.2016 року. 06.11.2019 року представник відповідача-1 звернувся до суду із клопотаннями про виклик свідка, призначення судової експертизи та витребування доказів. 15.01.2020 року апеляційне провадження за скаргою представника відповідача-2 було закрито ухвалою Київського апеляційного суду. Ухвалою суду від 29.01.2020 року було відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 20.02.2020 року. В судовому засіданні 20.02.2020 року представником позивача було надано висновок фахівця у галузі права Англії та Уельсу - керівника практики комерційної неплатоспроможності та партнера юридичної фірми «Дебрехемс Оттавей», колишнього Голови асоціації комерційного судочинства, який отримав кваліфікацію солісітора Верховного Суду 15.09.2004 року - [PERSON] . Ухвалами суду від 20.02.2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про призначення судової експертизи, скасування заходів забезпечення позову було відмовлено. Також ухвалами суду від 20.02.2020 року було відмовлено у прийнятті зустрічних позовних заяв, а також відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі. Також ухвалою суду від 20.02.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 02.04.2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 25.02.2020 року було витребувано матеріали справи для розгляду касаційної скарги. Ухвалою суду від 11.03.2020 року провадження у справі зупинено. В грудні 2020 року матеріали справи повернулись до Шевченківського районного суду міста Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 25.11.2020 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.12.2020 року судді Рибаку М.А. було передано для розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання відсутнім права вимоги грошових коштів [PERSON] до [PERSON] , що витікає з договору позики від 16.06.2015 року. Ухвалою суду від 11.12.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання неукладеним договору поруки та визнання відсутнім права вимоги грошових коштів та об`єднати її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Судове засідання призначено на 15.01.2021 року. 15.01.2021 року представник позивача звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні 15.01.2021 року було оголошено перерву до 02.02.2021 року. Ухвалою суду від 02.02.2021 року в задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог було відмовлено. Заяву представника позивача про збільшення позовних вимог залишено без розгляду. В судовому засіданні 02.02.2021 року було оголошено перерву до 05.02.2021 року. 05.02.2021 року було розпочато розгляд справи по суті та суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення. 05.02.2021 року судом було постановлено ухвалу про поновлення судового розгляду для вчинення процесуальних дій, а саме: з метою дослідження оригіналу договору позики та оригіналу гарантійного листа, а також на виконання вимог ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» з метою звернення до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном для встановлення змісту норм права Англії та Уельсу. 11.02.2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі разом із документами щодо підтвердження фактичного перерахування коштів відповідачу та тлумачення змісту норм права Англії та Уельсу. На виконання вимог ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд звернувся до Міністерства юстиції України для встановлення змісту норм права Англії та Уельсу. Розгляд справи відкладено на 23.02.2021 року. В судовому засіданні 23.02.2021 року було оголошено перерву до 08.04.2021 року. 16.03.2021 року Міністерство юстиції України надало відповідь згідно з якою повідомлено, що у відносинах між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії діє Європейська Конвенція про інформацію щодо іноземного законодавства 1968 року (далі - Конвенція). З урахуванням вищевикладеного, Мінюст запропонував надіслати належним чином оформлений запит безпосередньо на адресу Центрального органу з виконання Конвенції на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії (найменування: Legal Executive Branch of the Foreign and Commonwealth Office; адреса: Legal Advisers, Foreign and Commonwealth Office, King Charles Street, LONDON SW1A 2AH, United Kingdom. В подальшому, судом було надіслано належним чином оформлений запит безпосередньо на адресу Центрального органу з виконання Конвенції на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії (найменування: Legal Executive Branch of the Foreign and Commonwealth Office; адреса: Legal Advisers, Foreign and Commonwealth Office, King Charles Street, LONDON SW1A 2AH, United Kingdom. В судовому засіданні 08.04.2021 року було оголошено перерву до 23.04.2021 року. 12.04.2021 року та 22.04.2021 судом було отримано відповідь від Центрального органу з виконання Конвенції на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, переклад з англійської мови було надано стороною позивача та переклад посвідчено нотаріально. В судовому засіданні 23.04.2021 року представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні 23.04.2021 року представники відповідачів просили суд відмовити у задоволенні первісного позову. Представник відповідача-2 зустрічний позов підтримав та просив суд про його задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані сторонами, приходить до висновку про повне задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивачем було надано відповідачу-1 в строкове платне користування суму коштів в розмірі 800000 (вісімсот тисяч) Австралійських доларів. Пунктом 7.1 Договору позики, сторони узгодили, що Позичальник зобов`язується повернути Суму позики з урахуванням нарахованих відсотків на неї протягом 12 місяців за узгодженим сторонами графіком, що є додатком до даного Договору. Сторони Договору позики визначили 16.06.2016 року днем останнього платежу за графіком. За умовами Договору позики, за користування позиченими коштами, відповідач мав сплачувати Позивачу щомісячно відсотки з розрахунку 7% за рік 16 червня 2015 року [PERSON] підписав гарантійний лист, яким погодився із зобов`язаннями відповідача-1 в частині сплати боргу за договором позики та гарантував виплату усіх сум, які мають сплачуватись за договором позики. Згідно пункту 9 Договору позики, у випадку невиконання зобов`язання позичальником, позикодавець у будь-який момент може повідомити позичальника про те, що позика (і всі нараховані відсотки та всі інші нараховані або несплачені суми згідно Договору позики) мають бути невідкладно сплачені або сплачені на вимогу. Після отримання такого повідомлення позичальник має повернути позику з нарахованими відсотками та всіма такими іншими сумами протягом 30 днів. 25 жовтня 2015 року позивачем було надіслано вимогу відповідачам щодо невідкладного повернення йому суми позики з урахуванням нарахованих відсотків за користування нею. Із матеріалів справи вбачається та жодним чином не спростовано відповідачами, що 19.01.2016 року позивачу було повернуто 403153,91 австралійських доларів. 19 лютого 2016 року, [PERSON] повторно звернувся до відповідачів з повідомленням (вимогою) щодо невідкладного повернення йому суми позики разом з нарахованими відсотками.? Станом на 15.11.2016 року заборгованість відповідача-1 по сумі позики склала 327556,19 австралійських доларів. 06.03.2018 року відповідачі надали позивачу підтвердження заборгованості на суму 357395 австралійських доларів з урахуванням відсотків. Разом із тим, в процесі розгляду даної справи представники відповідачів заперечували, що відповідачі направляли відповідний лист, а позивачем не було надано оригіналу вказаного листа, а тому суд не може прийняти вказане повідомлення як визнання боргу. Проте, суд також зазначає, що стороною відповідачів в процесі розгляду справи жодним чином не було оспорено та спростовано наявної заборгованості за договором позики. Станом на день звернення з даним позовом, заборгованість відповідача-1 за договором позики розрахована позивачем та складає 327556,19 австралійських доларів та суму відсотків за договором за період з 15.11.2016 року по 17.09.2019 року в розмірі 64954,83 австралійських доларів. Пунктом 16.1 Договору позики, [PERSON] та [PERSON] визначили, що даний договір та будь-який спір який виникає з нього чи пов`язаний з ним або з його предметом має розглядатись у відповідності з правом Англії та Уельсу. Щодо правових підстав для стягнення боргу за договором позики, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України. Так, стороною позивача було надано суду висновок фахівця у галузі права Англії та Уельсу - керівника практики комерційної неплатоспроможності та партнера юридичної фірми «Дебрехемс Оттавей», колишнього Голови асоціації комерційного судочинства, який отримав кваліфікацію солісітора Верховного Суду 15.09.2004 року - [PERSON] . Переклад висновку посвідчено нотаріально. Згідно із вказаним висновком зазначено, що: в англійському праві відсутні особливі вимоги до договору позики, укладеного між приватними особами. Законодавством не передбачене обов`язкове оформлення договору позики у письмовій формі. Договір позики може бути укладений на основі усних домовленостей, хоча договір позики, укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, є хорошим підтвердженням умов такого договору. Відповідно до Договору позики позичальник, пані [PERSON] , погодилася отримати позику у розмірі 800 000 австралійських доларів. Договір позики передбачав встановлення відсоткової ставки, відповідно до пункту 5.1, у розмірі 7% за кожен день прострочення, що сплачуються щомісячно в останній робочий день кожного місяця. Він також передбачав відшкодування витрат, понесених позикодавцем, паном [PERSON] , у зв`язку з переговорами, підготовкою, доповненням, продовженням, змінами та примусовим виконанням Договору позики чи претензіями, що стосуються такого договору. Я підтверджую, що такі положення підлягають примусовому виконанню за англійським правом. Я також підтверджую, що відшкодування витрат поширюється на будь-які витрати, включаючи витрати на послуги правового характеру, незалежно від того, були вони понесені в Англії та Уельсі чи за кордоном, за умови, що вони пов`язані з вищезазначеним. Позика підлягає поверненню протягом 12 місяців з дати укладення Договору позики відповідно до графіка обов`язкових платежів згідно з Додатком 2. Відповідно до пункту 6.2 позичальник зобов`язується повернути позикодавцю всю суму позики, включаючи будь-які відсотки, протягом 30 днів з моменту отримання відповідної вимоги про повернення позики. Позика також підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язань, як це детально викладено у Додатку 1, та після пред`явлення вимоги позичальнику про повернення позики. Зважаючи на пункт 7.2, пункт 9, який стосується подій невиконання зобов`язань, є певною мірою непотрібним, оскільки позику можна відкликати з будь-якої причини. Я підтверджую, що всі вищезазначені пункти підлягають примусовому виконанню відповідно до англійського права. Особиста гарантія: Особиста гарантія була укладена між паном Дмітрієвим та [PERSON] . Вона гарантує виконання зобов`язань пані [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики. Згідно з англійським правом гарантія може бути укладена у вигляді договору. Він повинен відповідати вимогам щодо укладення договору, включаючи наявність у ньому пропозиції, прийняття пропозиції, наміру створення правових відносин та відшкодування. Особиста гарантія свідчить про прийняття пропозиції паном Фетербі про надання позики пані [PERSON] за умови надання Особистої гарантії паном Дмітрієвим. Документ також свідчить про намір створити правові відносини. Єдиною вимогою до будь-якої Особистої гарантії є те, що вона повинна бути оформлена письмово відповідно до розділу 4 Закону про заборону шахрайства від 1677 року. Він повинен бути складений у письмовій формі та підписаний поручителем або уповноваженою ним особою відповідно до розділу 4 Закону про заборону шахрайства від 1677 року. Особиста гарантія відповідає зазначеній вимозі. Вимога: Як я зазначав вище, я ознайомився з листами від 23 жовтня 2015 року та 24 жовтня 2015 року. У листі від 23 жовтня 2015 року вимагається погашення суми в розмірі 152 835,95 австралійських доларів, що, як було зазначено, підлягали сплаті до 31 серпня 2015 року. Ця сума відповідає другому платежу згідно з Додатком 2. У листі йдеться про те, що має місце невиконання зобов`язань. Фактично він слугує вимогою повернення позики. Висновок: На підставі наявних у мене відомостей, якщо тільки немає доказів протилежного, схоже, що пан [PERSON] може вимагати примусового виконання Договору позики та Особистої гарантії пані [PERSON] та паном Дмітрієвим за англійським правом. [PERSON] також має право на першочергове пред`явлення вимог до пані [PERSON] та пана [PERSON] з вимогою сплати сум за Договором позики та Особистою гарантією. До суми стягнення також включаються відсотки, що нараховуються до фактичної дати сплати заборгованості. Також, судом було отримано відповідь від Центрального органу з виконання Конвенції на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, згідно з яким надано роз`яснення, що строки позовної давності застосовують строки, протягом яких сторона повинна пред`явити позов або повідомити про позов іншу сторону. Відповідним законодавством Англії та Уельсу є Закон про строки позовної давності 1980 р. Https://www.legislation.gov.uk/ukpga/1980/58/contents. Види спорів, згаданих в даному випадку, є спорами щодо контрактів, і термін 6-річний строк для пред`явлення позову з дати причини позову - у цьому випадку, коли сталося порушення договору позики. З огляду на зазначене, суд, користуючись офіційним тлумаченням питання строку позовної давності, який складає в даному випадку 6 років з моменту порушення, а також висновком експерта, наданим позивачем, вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Стороною ж відповідачів протягом усього часу розгляду справи не було надано суду жодного спростування наведених норм права Англії та Уельсу. Щодо підсудності даної справи Шевченківському районному суду міста Києва: Дійсно в пункті 16.1 Договору позики, сторони беззастережно погодились, що суди Англії та Уельсу мають виняткову юрисдикцію у відношенні будь-яких претензій або питань, які виникають на основі або у зв`язку з цим договором. Відповідно до ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 76 названого Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що 10.09.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалою по справі № 761/35264/19 задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви та накладено арешт на нерухоме майно, належне відповідачам, а саме: машиномісце № [NUMBER] (2-й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] , реєстраційний номер нерухомого майна: 1015752580391, що належить на праві власності [PERSON] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 978452980391, що належить на праві власності [PERSON] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 31150669, що належить на праві власності [PERSON] . А отже, судами встановлено, що відповідачі мають у власності майно на території України. Окрім того, відповідачі мають зареєстроване місце проживання в Україні, а відповідач-2 в Шевченківському районі міста Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Щодо заперечень відповідачів: В процесі розгляду справи представник відповідача-1 не визнавав взагалі факту перерахування коштів за позикою, тоді як не зазначав про це у відзиві, вказуючи на порушення строку позовної давності. З огляду на вказане, суд не приймає до уваги заперечення відповідачів в цій частині, оскільки стороною відповідача не було спростовано факту передання коштів, часткового погашення та надання гарантії щодо погашення позики. Посилання відповідачів на норми законодавства України щодо припинення поруки та порушення строку позовної давності судом відхиляються, оскільки судом при вирішенні спору було застосовано норми права Англії та Уельсу, згідно з якими підтверджується право вимоги позивача до відповідачів та встановлено строк позовної давності у 6 років. З аналогічних міркувань не підлягає задоволенню і зустрічний позов відповідача-2. Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В процесі розгляду справи по суті представник позивача надав суду банківські документи, що підтверджують як факт надання позики так і здійснення відповідачами погашення по ній. Незважаючи на те, що такі докази були надані суду після початку розгляду справи по суті, суд враховує їх, оскільки відповідачі у своїх відзивах не заперечували проти отримання позики, а вказали на такі заперечення лише під час розгляду справи по суті та після надання представником позивача вказаних вище документів. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, яка складає 327556,19 австралійських доларів та суму відсотків за договором за період з 15.11.2016 року по 17.09.2019 року в розмірі 64954,83 австралійських доларів. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved