Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У грудні 2020 року позивач Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебувала на обліку у позивача як безробітна у період з 15.05.2019 року по 28.10.2019 року та з 27.04.2020 року по 29.10.2020 року. Відповідач отримувала допомогу по безробіттю за період з 22.05.2019 року по 27.10.2019 року у розмірі 26 513, 80 грн., та за період з 27.04.2020 року по 29.10.2020 року у розмірі 31 756, 58 грн. Крім того, відповідачу були виплачені кошти в сумі 116, 65 грн. та 105, 73 грн. як вартість навчання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. № 5067-VI (далі - Закон) статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. При взятті відповідача на облік їй було роз`яснено права та обов`язки, а саме: що вона має право на реєстрацію в центрі зайнятості, якщо вона не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець, якщо у неї немає інших видів заробітку, пенсії, а також те, що допомога по безробіттю призначається лише на період відсутності роботи або інших доходів, а у разі будь-якої трудової діяльності, чи отримання будь-яких доходів (пенсії) вона зобов`язана повідомити про це позивача для припинення виплати допомоги по безробіттю. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 20103029 від 30.10.2020 року встановлено, що під час перебування на обліку у позивача, [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу) з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року та з 01.09.2015 року по 31.10.2020 року, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (згідно довідки № 7/8-1419 від 23.10.2020 р. від Центрального Управління соціального захисту населення ДМР). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону до зайнятого населення також належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства. На думку позивача, [PERSON] не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості, і в періоди з 22.05.2019 р. по 27.10.2019 р. та з 27.04.2020 р. по 29.10.2020 р. незаконно отримала допомогу по безробіттю у розмірі 58 492, 76 грн., яку зобов`язана повернути. Позивачем на адресу боржника було направлено лист від 10.12.2020 р. з вимогою повернути незаконно отримані кошти по безробіттю, однак відповідь не надходила, зазначені кошти добровільно не повернуті. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 58 492, 76 грн. та судові витрати. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими. Вказує, що сума виплаченого забезпечення та вартості соціальних послуг стягується лише у разі умисного невиконання обов`язків. Посилається на статтю 1215 ЦК України, яка передбачає, що не підлягають поверненню безпідставно набути заробітна плата та інші соціальні платежі. Доказів недобросовісності і навмисних дій [PERSON] позивачем не надано. Також вказує, що подавала заяву спеціалісту, в якій зазначала про отримання нею допомоги по догляду за дитиною інвалідом, проте спеціалістом ця заява не взята до уваги, а була оформлена нова, в якій вже не було вказаних відомостей. Факт отримання допомоги вона ніколи не приховувала та подавала до центру зайнятості довідку про отримання соціальної допомоги у зв`язку з доглядом за дитиною інвалідом. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач надав відповідь на відзив, згідно з яким вважає аргументи відповідача необґрунтованими. Так, [PERSON] зверталась до Центру, проте не повідомила факт здійснення догляду за дитиною інвалідом та отримання соціальної допомоги. Про даний факт стало відомо лише з відповіді № 7/8-1419 від 23.10.2020 р. Центрального управління соціального захисту ДМР. Доводи відповідача стосовно того, що вона повідомляла позивача про отримання грошової допомоги по догляду за особою з інвалідністю, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2020 року позовну заяву Дніпровського міського центру залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. 18.01.2021 року недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 13.04.2021 року до суду надійшло клопотання про витребування доказів та допит свідків. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечувала. Пояснила, що з самого першого дня звернення до центру зайнятості повідомляла фахівцю інформацію про те, що отримує допомогу у зв`язку з доглядом за особою з інвалідністю, однак цю інформацію не взято до уваги. Вважає, що в її діях не було умислу на протиправне отримання коштів допомоги. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач 15.05.2019 року звернулась до позивача із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю. На підставі поданих документів відповідач призначив [PERSON] допомогу по безробіттю з 22.05.2019 року по 27.10.2019 року. Загалом за цей період відповідачу виплачено допомоги на суму 26 513, 80 грн. У поданій заяві від 15.05.2019 р. відповідачем не вказано, що вона отримує державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу) (а.с. 12). 28.10.2019 року припинено реєстрацію [PERSON] як безробітної у зв`язку із прийняттям її на роботу до КП «Теплоенерго» ДМР на робоче місце оператор котельні. 24.04.2020 року [PERSON] повторно звернулась до позивача із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Рішенням Дніпровського міського центру зайнятості відповідачу надано статус безробітної та призначено допомогу за період 27.04.2020 року по 29.10.2020 року. За цей період виплачено допомоги по безробіттю у розмірі 31 756, 58 грн. У заяві про надання статусу безробітного від 24.04.2020 року відповідач також не вказує, що вона отримує допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с. 22). Крім того, позивачем було виплачено [PERSON] кошти на навчання у розмірі 116, 65 грн. та 105, 73 грн. (а.с. 38). Згідно довідки № 7/8-1419 від 23.10.2020 р., що видана Центральним Управлінням соціального захисту населення ДМР [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с. 45). Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 20103029 від 30.10.2020 року, [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу) з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року та з 01.09.2015 року по 31.10.2020 року, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (а.с. 43). Витягом з протоколу засідання робочої групи Дніпровського міського центру зайнятості з розслідування страхових випадків та обґрунтованості матеріального забезпечення безробітним віл 30.10.2020 р. підтверджено, що [PERSON] належить до зайнятого населення та вирішено передати справу [PERSON] до юридичного департаменту для претензійно-позивної роботи (а.с. 44). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства. Таким чином, [PERSON] у спірні періоди відносилась до категорії зайнятого населення та не мала права перебувати на обліку в службі зайнятості як безробітна, оскільки отримувала державну соціальну допомогу по догляду за особами з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Відповідно до ч. 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Всупереч нормам чинного законодавства, [PERSON] не повідомила центр зайнятості про отримання вказаної вище соціальної допомоги, будучи поінформованою про свій обов`язок, визначений ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Отже, отримання особою, яка має статус безробітної, державної соціальної допомоги, впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про існування такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення на випадок безробіття. Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з неї з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до абзацу 19 підпункту 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 р. № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня встановлення факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення». Таким чином, [PERSON] з 15.05.2019 року по 28.10.2019 року та з 27.04.2020 року по 29.10.2020 року відносилась до категорії зайнятого населення та з цього часу не мала права перебувати на обліку в службі зайнятості, так як отримувала державну соціальну допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи (внаслідок психічного розладу), яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. В судовому засіданні відповідач заперечувала факт неповідомлення нею інформації про отримання державної соціальної допомоги на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи під час подання документів фахівцю центру зайнятості. Вказує, що фахівець [PERSON] знала про цей факт, але попросила переписати заяву про отримання статусу безробітної, в якій вже не було відомостей про отримання допомоги. Вважає, що фахівцем не було належним чином роз`яснено їй права та обов`язки, а також наслідки неповідомлення інформації про отримання допомоги, тому вона не може нести відповідальність за недбалість працівників позивача. Допитана в судовому засіданні фахівець [PERSON] повідомила, що [PERSON] не повідомляла про те, що вона отримує допомогу на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи, оскільки в такому разі б їй не був наданий статус безробітної та не виплачувалась допомога. В заявах на адресу центру [PERSON] не було вказано, що вона отримує таку допомогу, і відповідні графи не підкреслені (не заповнені). Також [PERSON] повідомила, що дійсно запитувала у [PERSON] довідки форми ок-5, ок-7, проте з метою визначення страхового стажу. Вважає, що [PERSON] приховала факт отримання допомоги, а електронного обміну даними між центром та Управлінням соціального захисту у 2019 - му році не було, тому не вдалось одразу виявити факт отримання [PERSON] допомоги. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що вона повідомляла позивача про отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи під час подання документів для отримання статусу безробітної у 2019 - му та 2020 - му році, оскільки окрім особистих пояснень відповідача цей факт не підтверджується жодним доказом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодного офіційного документу, заяви, або письмового повідомлення про отримання допомоги [PERSON] на адресу позивача не спрямовувалось. Посилання відповідача на ст. 1215 ЦК, яка забороняє стягувати безпідставно нараховані суми заробітної плати, стипендії, інших соціальних виплати, суд не бере до уваги, оскільки нарахування та виплата коштів допомоги відбувалось на належній правовій підставі, проте відповідачем було прихований факт отримання іншого доходу, що зумовило необхідність повернення вказаної допомоги. Судом також досліджений оригінал особової справи безробітної [PERSON] за 2019 р., з якого вбачається, що працівником позивача було повідомлено про права та обов`язки під особистий підпис. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач свідомо не повідомила центру зайнятості обставини, які виключали можливість отримання нею допомоги по безробіттю, тому фактично отримана допомога по безробіттю підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн.

Outcome: approved