Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 08 січня 2003 року помер його батько [PERSON], з яким він постійно проживав в [INFO] та вели спільне господарство. Померлий склав заповіт, яким заповідав все своє майно позивачу. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по вул. Садова, 40 в с. Новоселівка Саратського району Одеської області. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності покійного на спадкове майно. Позивач просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на спадкове майно батька, оскільки він фактично прийняв спадщину. У дане судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, 08 січня 2003 року в с. Новоселівка Саратського району помер [PERSON] (а.с. 6,7). 05 жовтня 2001 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно, яке йому буде належати на день смерті, де б воно не знаходилось, в чому б воно не виражалось, в тому числі і житловий будинок, розташований в селі Новоселівка Саратського району, Одеської області, вул. Садова, №40 [PERSON]. На день смерті спадкодавця заповіт є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі (а.с. 9 ). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок, виписки з книги погосподарського обліку Новоселівської ради Саратського району Одеської області, довідки сільської ради, житловий будинок, розташований за адресою: с. Новоселівка, вул. Садова, 40, Саратського району Одеської області належав [PERSON], який помер 08 січня 2003 року (а.с. 13-17). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області за заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка надійшла від [PERSON] (а.с. 73-84). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 21) Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів, чинне на той час законодавство не передбачало. Довідками сільської ради, виписками з книги погосподарського обліку підтверджено, що будинок, розташований по вул. Садова, 40 в с. Новоселівка Саратського району належав [PERSON] (а.с.18-20). Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом не відмовлявся від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа. Не оформив спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON].

Outcome: approved