Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (третя особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») (далі - АТ «Ощадбанк») про стягнення боргу. Зазначала, що між нею та відповідачем [PERSON] була укладена угода, згідно якої [PERSON] взяла у неї 350 000 грн. (68 000 доларів США), що складало 50% від суми кредиту, який був наданій їй АТ «Ощадбанк» 12 грудня 2007 року. Відповідач зобов'язалася погашати цей борг шляхом внесення 50% суми щомісячного платежу в погашення кредиту відповідно до графіку погашення її зобов'язань перед АТ «Ощадбанк», а у разі необхідності дострокового погашення кредиту зобов'язалася достроково погасити свої зобов'язання. Посилаючись на те, що: - до жовтня 2013 року відповідач умови договору виконувала; - наприкінці жовтня 2013 року вона отримала повідомлення з АТ «Ощадбанк» про те, що [PERSON] свою частку за кредитом не сплатила, чим порушила їх домовленості; - у неї виникла необхідність достроково погасити зобов'язання перед банком для отримання наступного кредиту, але на її претензію від 04 листопада 2013 року повернути борг у розмірі 350 000 грн. відповідач борг не повернула просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 350 000 грн. (а.с. 2-4, а.с. 16-18 т. 1). 19 березня 2014 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог. Посилаючись на те, що під час розгляду справи відповідачем були надані документи, які засвідчують факт часткового погашення боргу, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 208 723,50 грн. (а.с. 137-139 т. 1). Відповідач за основним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання зобов'язань за договором припиненими у зв'язку з їх виконання. Зазначала, що у грудні 2007 року вона отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 350 000 грн. Згідно умов укладеного між ними договору вона зобов'язалася повертати грошові кошти частинами - щомісячно у розмірі 50% щомісячного платежу за кредитним договором № 1571 від 12 грудня 2007 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Ощадбанк». Посилаючись на те, що: - свої зобов'язання за цим договором вона виконала у повному обсязі, підтвердженням чого є твердження самої [PERSON] у позовній заяві про стягнення боргу, в якій вона зазначає, що до жовтня 2013 року вона, [PERSON], виконувала умови їх договору та погашала 50% суми щомісячного платежу за кредитом, тобто з січня 2008 року по жовтень 2013 року (68 місяців) вона сплачувала 50% щомісячного платежу, визначеного кредитним договором № 1571 від 12 грудня 2007 року; - підтвердженням сплати боргу у розмірі 350 000 грн. є квитанції, які додані нею до зустрічної позовної заяви; - її зобов'язання перед [PERSON] виконані у повному обсязі відповідно до умов договору просила визнати припиненими зобов'язання [PERSON] по поверненню грошових коштів у розмірі 350 000 грн. за договором, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47-48). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмір 208 723,50 грн., на відшкодування понесених судових витрат - 2 087,24 грн. Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у м. Красноармійську Донецької області повернути [PERSON] суму переплаченого судового збору, сплаченого згідно квитанції від 04 грудня 2013 року, у розмір 1 353,76 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов'язань за договором припиненими у зв'язку із їх виконанням - відмовлено (а.с. 151-153 т. 1). З таким рішенням суду не погодилася відповідач за основним позовом [PERSON] В апеляційній скарзі вона посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї боргу в розмірі 208 723,50 грн. та про задоволення її зустрічних позовних вимог про визнання зобов'язань за договором позики припиненими у зв'язку із їх виконанням (а.с. 156-159 т. 1). В судове засідання апеляційного суду відповідач за основним позовом [PERSON] не з'явилася, у судове засідання з'явився її представник - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2014 року (а.с. 192-193 т. 1), доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, у судове засідання з'явився її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про представництво інтересів клієнта від 02 червня 2014 року (а.с. 194 т. 1), проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Представник третьої особи - АТ «Ощадбанк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 217). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає задовленню частково, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] зміні з наступних підстав: З матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1571, згідно якого Банк надав Позичальнику [PERSON] на споживчі потреби грошові кошти у сумі 708 300 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5% річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 17 грудня 2017 року, під заставу нерухомого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (район колишнього пожежного депо) (а.с. 26-28 т. 1). Відповідно до п 1.5 кредитного договору Позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування Кредитом щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 5 902,50 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку, починаючи з 01 січня 2008 року, останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплату нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 11 грудня 2017 року (а.с. 26-29 т. 1). 12 грудня 2007 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 1571, згідно якого в забезпечення виконання Позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 1571 від 12 грудня 2007 року [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку Банку нерухоме майно нежитлового призначення, а саме, кожна по 3/10 частини шлакоблочного магазину промислових товарів, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 288,3 кв.м (а.с. 6-8 т. 1). Між [PERSON] та [PERSON] була укладена письмова угода, згідно якої [PERSON] взяла у [PERSON] 350 000 грн. (68 000 долларів США), що складає 50% від суми кредиту, який [PERSON] отримала в АТ «Ощадбанк» відповідно до іпотечного договору від 12 грудня 2007 року. [PERSON] зобов'язалася згідно графіка кредитного договору вносити 50% від суми кредиту щомісяця, а у разі необхідності дострокового погашення кредиту зобов'язалася достроково погасити свої зобов'язання (а.с. 5 т. 1). Сторони визнають, що гроші в розмірі 350 000 грн. були передані [PERSON] 12 грудня 2007 року в момент отримання [PERSON] грошових коштів у банку. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] 12 грудня 2007 року отримала від позивача [PERSON] позику в розмірі 350 000 грн., згідно наданих суду квитанцій відповідачем [PERSON] сплачено на погашення боргу протягом 2009-2012 років 141 276,5 грн., неповернута сума складає 208 723,50 грн. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання зобов'язань за договором позики припиненими у зв'язку з їх виконанням, суд першої інстанції виходив з того, що вони є необгрунтованими, надані [PERSON] квитанції на суму 86 921 грн. не підтверджують погашення нею боргу, оскільки в цих квитанціях в якості платника кредиту зазначена [PERSON], а не [PERSON] Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 1046-1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується оригіналом розписки відповідача [PERSON] про отримання нею від позивача 12 грудня 2007 року грошей в сумі 350 000 грн. (а.с. 162 т. 2), яка були надані до суду представником позивача [PERSON] - адвокатом [PERSON] Відповідач [PERSON] визнає, що вона отримала від позивача [PERSON] гроші в розмірі 350 000 грн. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розписки [PERSON] вона зобов'язалася в рахунок повернення боргу за договором позики щомісячно сплачувати за [PERSON] 50% щомісячного платежу в погашення кредиту, який був наданий [PERSON] АТ «Ощадбанк» згідно договору від 12 грудня 2007 року. Згідно п 1.5 кредитного договору та графіку погашення кредиту Позичальник [PERSON] зобов'язана проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 5 902,50 грн. щомісяця, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом шляхом внесення готівки до каси Банку, починаючи з 01 січня 2008 року, та останній платіж в рахунок погашення Кредиту здійснити не пізніше 11 грудня 2017 року (а.с. 26-29 т. 1). Проте згідно розписки [PERSON] вона зобов'язалася у разі необхідності дострокового погашення кредиту [PERSON] погасити свою частку. Відповідач [PERSON] не оспорює дострокове стягнення з неї боргу за договором позики, проте посилається на те, що заборгованість за договором позики нею повністю погашена. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто розписка [PERSON], до суду надана позивачем, тобто кредитором, він долучений до матеріалів справи (а.с. 162 т. 2). На розписці напис про повернення боргу відсутній. Наявність боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики від 12 грудня 2007 року. Судом першої інстанції встановлено, що згідно квитанцій АТ «Ощадбанк» [PERSON] на погашення кредиту [PERSON] було сплачено 141 276,50 грн. (фактично 141 256,50 грн. - судом першої інстанції допущена арифметична помилка), в тому числі: - в 2009 році: квитанція № 92 від 28 жовтня 2009 року на суму 7 011 грн. (а.с. 58 т. 1), квитанція № 33 від 27 листопада 2009 року на суму 6 840 грн. (а.с. 57 т. 1), квитанція № 255 від 28 грудня 2009 року на суму 6 933 грн. (а.с. 59 т. 1), всього 20 784 грн.; -в 2010 році: квитанція № 177 від 27 січня 2010 року на суму 6 887 грн. (а.с. 59 т. 1), квитанція № 36 від 26 лютого 2010 року на суму 6 469 грн. (а.с. 60 т. 1), квитанція № 160 від 26 березня 2010 року на суму 6 804 грн. (а.с. 56 т. 1), квитанція № 230 від 27 квітня 2010 року на суму 6 640 грн. (а.с. 54 т. 1), квитанція № 163 від 29 липня 2010 року на суму 6 638 грн. (а.с. 60 т. 1), квитанція № 279 від 28 вересня 2010 року на суму 6 435 грн. (а.с. 54 т. 1), квитанція № 340 від 28 жовтня 2010 року на суму 6 511 грн. (а.с. 56 т. 1), квитанція № 268 від 29 листопада 2010 року на суму 6 358 грн. (а.с. 55 т. 1), квитанція № 250 від 28 грудня 2010 року на суму 6 610 грн. (а.с. 54 т. 1), всього за 2010 рік 59 352 грн.; -в 2011 році: квитанція № 204 від 28 січня 2011 року на суму 6 389 грн. (а.с. 56 т. 1), квитанція № 6234 від 25 лютого 2011 року на суму 6 020 грн. (а.с. 52 т. 1), квитанція № 217 від 29 березня 2011 року на суму 6 307 грн. (а.с. 53 т. 1), квитанція № 238 від 28 квітня 2011 року на суму 6 280 грн. (а.с. 53 т. 1), квитанція № 228 від 25 травня 2011 року на суму 6 230 грн. (а.с. 51 т. 1), квитанція № 337 від 28 липня 2011 року на суму 6 141,50 грн. (а.с. 52 т. 1), квитанція № 53 від 27 вересня 2011 року на суму 6 000 грн. (а.с. 52 т. 1), квитанція № 244 від 26 жовтня 2011 року на суму 5 985 грн. (а.с. 55 т. 1), квитанція № 56 від 29 листопада 2011 року на суму 5 880 грн. (а.с. 51 т. 1), всього за 2011 рік 55 232,5 грн.; - в 2012 році: квитанція № 70 від 30 січня 2012 року на суму 5 888 грн. (а.с.50 т. 1). Проте з таким висновком суду погодитися не можливо, до нього суд дійшов неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п. 1 частини 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що підтвердженням погашення боргу [PERSON] за договором позики є квитанції про погашення нею кредиту за [PERSON], тобто квитанції в яких платником зазначена саме [PERSON] Квитанції, в яких платником кредиту зазначена [PERSON], не є доказом внесення платежів [PERSON], враховуючи, що [PERSON] цей факт не визнає. Проте визначаючи суму, яка внесена [PERSON] на погашення кредиту [PERSON], а відповідно на погашення боргу за договором позики, суд першої інстанції не врахував три квитанції, які знаходилися в матеріалах справи, а саме: № 184 від 28 вересня 2009 року на суму 6 920 грн. (а.с. 57 т. 1, заява на переказ готівки а.с. 19 т. 2), № 134 від 30 серпня 2010 року на суму 6 840,00 грн. (а.с. 55 т. 1), № 80 від 26 грудня 2011 року на суму 5 945,00 грн. (а.с. 51 т. 1), всього на суму 19 705,00 грн., згідно яких платником кредиту за [PERSON] зазначена [PERSON] Крім того, враховуючи, що на вимогу суду першої інстанції надати документи про сплату кредиту за кредитним договором № 1571 від 12 грудня 2007 року за період з 12 грудня 2007 року по 01 січня 2014 року (а.с. 77 т. 1) АТ «Ощадбанк» історія рахунку та заяви на переказ готівки були надані лише частково - за період з 13 лютого 2012 року по 28 лютого 2014 року (а.с. 85, а.с. 88-134 т. 1) та без зазначення причин ненадання таких за інший період, за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] на виконання вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом з АТ «Ощадбанк» були витребувані заяви на переказ готівки, починаючи з 12 грудня 2007 року. Згідно наданих АТ «Ощадбанк» заяв на переказ готівки за період з січня 2009 року по жовтень 2013 року (а.с. 9 - 112 т. 2) , крім наданих відповідачем [PERSON] та АТ «Ощадбанк» квитанцій та заяв на переказ готівки, які були предметом дослідження судом першої інстанції, [PERSON] також вносилася готівка на погашення кредиту за [PERSON] за наступними заявами на переказ готівки: № 28 від 28 травня 2010 року на суму 6 721,00 грн. (а.с. 34 т. 2), № 47 від 29 червня 2010 року на суму 6 559,00 грн. (а.с. 36 т. 2), № 332 від 29 червня 2011 року на суму 6 114,00 грн. (а.с. 60 т. 2), № 63 від 29 серпня 2011 року на суму 6 101,00 грн. (а.с. 63 т. 2), всього на суму 25 495,00 грн. Враховуючи зазначене, наданими відповідачем [PERSON] та АТ «Ощадбанк» заявами на переказ готівки та квитанціями про сплату кредиту доведено, що [PERSON] протягом 2009-2013 років внесла на погашення кредиту [PERSON] 186 456,50 грн. (141 256,5 грн. + 19 705,00 грн. +25 495,00 грн.). АТ «Ощадбанк» апеляційному суду також надано розпорядження № 518 від 09 грудня 2013 року та акт від 11 грудня 2013 року про визначення архівних документів ТОБО № 10004/0218, які не підлягають зберіганню, згідно яких касові документи по бухгалтерії за 2008 рік здані в макулатуру (а.с. 2-4 т. 2). Будь-яких інших, квитанцій, в яких би платником кредиту за [PERSON] була зазначена [PERSON], відповідачем суду не надано. Відповідач посилається на те, що квитанції за 2008 рік у неї не збереглися. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що згідно графіку погашення кредиту за кредитним договором № 1571 від 12 грудня 2007 року, укладеним між АТ «Ощадбанк» та [PERSON], в період з січня 2008 року по жовтень 2013 року підлягало сплаті 890 621,54 грн., 50% від цієї суми складає - 445 310,77 грн., не спростовують висновки апеляційного суду щодо доведеної суми погашення боргу [PERSON] Зазначені в графіку погашення кредиту суми, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, є лише очікуваними платежами, про що свідчить навіть назва рядку, в якому вони зазначені, - «план-сума загальне погашення» (а.с. 29 т. 1). Графік платежів, який складався в грудні 2007 року, не є доказом фактичної сплати зазначених в ньому сум, і крім того, особою, якої цей графік на час його складання не стосувався. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що [PERSON] в позовній заяві визнає факт виконання нею до жовтня 2013 року зобов'язань за договором, а тому цей факт відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, є необґрунтованими. Посилаючись на визнання позивачем факту виконання нею зобов'язань за договором про погашення щомісяця 50% щомісячного платежу за кредитом, представник відповідача не змогла зазначити яку ж суму визнає [PERSON] Та обставина, що кожного місяця до жовтня 2013 року погашення кредиту відбувалося двома платежами, кожний з яких складав 50% щомісячного планового платежу за кредитним договором, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі, не є доказом сплати боргу за одним з платежів саме [PERSON] Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи зазначене, відповідачем не доведено, що за договором позики від 12 грудня 2007 року нею повернуто позивачу [PERSON] 350 000 грн. Згідно наданих відповідачем та АТ «Ощадбанк» заяв на переказ готівки та квитанцій про погашення кредиту за [PERSON] [PERSON] доведено, що [PERSON] внесено за [PERSON] на погашення кредиту, а відповідно і в погашення боргу за договором позики від 12 грудня 2007 року в період з 12 грудня 2007 року на час ухвалення рішення апеляційним судом 186 456,50 грн., тобто борг [PERSON] за договором позики складає 163 543,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] Висновок суду першої інстанції про те, що борг відповідача за договором позики складає 208 723,50 грн. не відповідає обставинам справи, до нього суд дійшов неповно з'ясувавши обставини справи. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставами для зміни рішення суду першої інстанції. Звертаючись до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання зобов'язань за договором позики від 12 грудня 2007 року припиненими, [PERSON] посилалась на їх повне виконання. Відповідно до ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи, що суд першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що зобов'язання за договором позики [PERSON] в повному обсязі не виконані, підстави для визнання їх припиненими відсутні. В цій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не має. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 163 543, 50 грн. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід залишити без змін. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем з позовної заяви був сплачений судовий збір в розмірі 3 441 грн. (а.с. 1 т. 1). В первинному позові [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON]. на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 350 000 грн. Пізніше вона зменшила позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 208 723,50 грн. (а.с. 137-139 т. 1), з якої підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2 087,24 грн. У зв'язку із зменшенням позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позивачу відповідно до ст. 6, ст. 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» зайво сплаченого судового збору в розмірі 1 353,76 грн. (3 441 - 2 087,24). В цій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не має. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2014 року з [PERSON] та користь [PERSON] стягнуто на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору 2 087,24 грн., виходячи з задоволених позовних вимог 208 723,50 грн. У зв'язку з тим, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в сумі 163 543,50 грн., рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2013 року складала 1 147 грн. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково - в сумі 163 543,50 грн., позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 635,44 грн. (163 543,50 грн. х 1%).

Outcome: partial