Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

У вересні 2019 року КС «СуперКредит» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № СК-38/0040/13/60/06 від 27.06.2013 року, станом на 13.09.2019 року в сумі 10517,46 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 27.06.2013 року між КС «СуперКредит»та [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого КС «СуперКредит» зобов`язалась надати відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. Взяті на себе позивачем зобов`язання були виконані в повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером № 65/38 від 27.06.2013 року. Всупереч умовам укладеного договору, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого в неї станом на 13.09.2019 року склалась заборгованість перед позивачем в розмірі 10517,46 грн., яку [PERSON] добровільно не погашає. В судове засідання представник позивача - Білак О.С. не з`явився, подав до суду заяву, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечила повністю, та вказала, що борг погасила повністю. Представник відповідача - [PERSON] проти позову заперечила за обставин, які зазначені у поданому неї відзиві на позов, де вказано, що КС «СуперКредит» двічі зверталась до третейського суду про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № СК-38/0040/13/60/06 від 27.06.2013 року. На підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Право та обов`язок» від 25.06.2015 року, було видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання. Згідно листа Волочиського РВ ДВС від 13.03.2020 року, виконавче провадження завершено у зв`язку із виконанням та стягненням коштів з [PERSON] на користь КС «СуперКредит» в сумі 10456,07 грн. У зв`язку із тим, що кредитні зобов`язання виконані, просила відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 27.06.2013 року між КС «СуперКредит»та [PERSON] був укладений кредитний договір № СК-38/0040/13/60/06, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн. В позові КС «СуперКредит» посилається на те, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит в сумі 4000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 65/38 від 27.06.2013 року (а.с. 7), однак, всупереч умовам укладеного договору, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого в [PERSON] станом на 13.09.2019 року склалась заборгованість перед позивачем в розмірі 10517,46 грн., з яких: 5170,70 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 19.05.2015 року по 13.09.2019 року, 5346,76 грн. - сума несплаченої пені за період з 19.05.2015 року по 25.01.2016 року. Вирішуючи питання правомірності позовних вимог, суд виходить із наступного. Згідно п. 3.3 Кредитного договору погоджено графік платежів по кредиту і визначена загальна сума по сплаті кредиту з нарахованими відсотками у сумі 8058,47 грн. Укладений договір набуває чинності з 27 червня 2013 року та діє до 25 червня 2016 року строком на 36 (тридцять шість) місяців (п. 5.1 Договору). Згідно правової позиції ВС, викладеній у постанові від 18.09.2019 року по справі № 592/6095/14-ц, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За умовами кредитного договору від 27.06.2013 року № СК-38/0040/13/60/06, сторони погодили щомісячну сплату позичкової заборгованості за кредитними ресурсами та нарахованими відсотками за користування кредитом. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, то після 25.06.2016 року позивач не міг нараховувати такі відсотки. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, таким правом, щодо дострокового повернення частини позики та сплати процентів позивач скористався, звернувшись до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації «Право та обов`язок», який виніс рішення від 25.06.2015 року у справі № 155/15, згідно якого з [PERSON] стягнуто суму неповернутої вчасно частини кредиту в розмірі 3190,42 грн., суму несплачених вчасно процентів за період з 27.08.2014 року по 18.05.2015 року в розмірі 1529,23 грн., суму нарахованої пені за період з 27.08.2014 року по 18.05.2015 року в розмірі 3123,88 грн., суму сплаченого третейського збору в розмірі 700,00 грн., суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 627,48 грн. (а.с. 50-51). Далі, КС «СуперКредит» звернулась до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення третейського суду у справі № 1555/15. 15.10.2015 року Печерським районним судом м. Києва у цивільній справі № 757/26992/15-ц було постановлено ухвалу, якою задоволено заяву КС «СуперКредит» про видачу виконавчого листа, та 23.11.2015 року на підставі вказаної ухвали кредитній спілці видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. 53). У листі № 10295, виданому 15.05.2020 року головним державним виконавцем Волочиського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) П`ятницьким О.О. вказано, що із пенсії боржника [PERSON] було проведено стягнення грошових коштів на користь КС «СуперКредит», з метою виконання виконавчого листа № 757/26992/15-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва. Всього з пенсії було стягнуто 10456,07 грн., виконавче провадження № 52295859 в АСВП було фактично виконано та завершено 27.02.2020 року (а.с. 54). Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав длязадоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1921,00 грн., не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed