Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернлася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики і завданням йому такими неправомірними діями матеріальної шкоди. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали та уточнили заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалися на обставини і факти, викладені у позовній заяві, та зазначили, що 24 грудня 2012 року між [PERSON] та її племінніком -[PERSON], було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона, як позичальник, передала відповідачу гроші у розмірі 6200 доларів США. Зазначений договір було оформлено власноручно написаною [PERSON] розпискою. Кошти відповідач повинен був повернути за рік частинами. Враховуючи те, що повернення боргу у визначений строк не було проведено, незважаючи на її неодноразові письмові звернення, у добровільному порядку повернути отриману за договором суму позики в обумовлений строк до грудня 2013 року, [PERSON] відмовився, посилаючись на відсутність матеріальної можливості. Посилаючись на положення статей 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, просили стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором позики у сумі 53 010 грн. 00 коп., що відповідає суми боргу за курсом за офіційним курсом Національного Банку України на день вирішення спору по суті, і судові витрати у розмірі 531 грн. 57 коп. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення суми боргу у сумі 53010 грн. визнав у повному обсязі та пояснив, що ним дійсно 24 грудня 2012 року були отримані від позивачки гроші у сумі 6200 доларів США, які він зобов`язався повернути протягом року частинами, бо мав намір щомісячно мати дохід він надання спадкової квартири у найм. Н підтвердження отримання грошей він особисто писав розписку, оригінал якої було надано [PERSON] суду. Визнає, що сума боргу не повернута у повному обсязі з причини того, що життєві обставини не дозволили йому мати щомісячний дохід, на даний час він не працює протягом трьох місяців. Ним було отримано письмову вимогу позивачки від 25 грудня 2013 року, але матеріальної можливості провести повернення боргу він на даний час немає. Не заперечував провести розрахунок боргу за курсом Національного банку України на час вирішення спору по суті. Визнав необхідність сплати судових витрат у сумі 531 грн. 57 коп. на користь позивача. Вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає цивільно - правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено статтею 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою цієї статті передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем суду надано оригінал розписки від 24 грудня 2012 року, у змісті якої зазначено (далі - мовою оригіналу) «Я, [PERSON], проживающий по адресу [ADDRESS] взял в долг у [PERSON] деньги в сумме 6 200 у.е. (долларов США), обязуюсь вернуть. [PERSON] 24.12.2012». Відповідачем визнано у судовому засіданні те, що зазначену розписку він писав особисто на підтвердження існування на день її написання - 24 грудня 2012 року суми боргу перед [PERSON] Оглядом у судовому засіданні представленої позивачкою оригіналу розписки не встановлено на ній будь - яких записів позикодавця про повернення боргу або його частини. Знаходження письмової розписки у [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов`язання до теперішнього часу не припинено. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про його укладання відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, та підтверджує й передання грошей позикодавцем позичальнику. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика може бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, позивачем були дотримані вимоги частини 1 статті 1049 ЦК України та у жовтні- грудні 2013 року вона неодноразово повідомляла відповідачу про необхідність повернення їй коштів і зазначені обставини були визнані [PERSON] у судовому засіданні, тому відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Матеріальне становище і фінансова неспроможність відповідача судом не приймаються до уваги. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] мало місце укладання договору позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти, однак своєчасно не повернув суму позики і таким чином прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`зку з чим сума боргу на підставі вимог статті 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на наведене суд визнає предметом спору зазначені у позовній заяві та підтверджені у судовому засіданні вимоги позивачки про стягнення 6200 доларів США основного боргу, що за офіційним курсом Національного банку України за станом на день вирішення спору судом - 12 лютого 2014 року, становить 53010 грн. 00 коп. (6200 х 8,55). Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивачки стягуються з відповідача на її користь у сумі 531 грн. 57 коп. (а.с.1,50). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved