overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У грудні місяці 2015 року заявники звернулися із заявою до суду, яку мотивують тим, що 25 червня 1998 року вони уклали шлюб, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 680. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку Ніколь [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, протилежних поглядів на шлюб та сім»ю, сварок, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просять розірвати шлюб. В судовому засіданні заявники заяву підтримали, наполягають на її задоволенні. Суду пояснили, що внаслідок відсутності взаєморозуміння, шлюбні відносини ними припинені понад п»ять років тому, в наданий судом термін для примирення не дійшли згоди, оскільки збереження сім»ї є неможливим, та шлюб за таких обставин підлягає розірванню. Суд, заслухавши доводи заявників, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що заявники 25 червня 1998 року уклали шлюб, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 680. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку Ніколь [INFO]. Під час спільного проживання заявники не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують понад п»ять років. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, хоча мешкають у одній квартирі, в наданий строк для примирення не дійшли згоди щодо збереження сім»ї. Тому за наведених обставин суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. Неповнолітні діти залишаються проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що постановою державного виконавця\~\~від 06.11.2012 року в ході виконання виконавчого провадження №24739510 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень було накладено арешт\~\~на все майно і заборонено відчужувати\~\~його. Посилаючись на те, що на час звернення до суду заборгованість по сплаті аліментів відсутня, просив зняти арешт накладений вищевказаною постановою державного виконавця. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала повністю. Представник ВДВС Чорнухинського районного управління юстиції в судове засідання не з»явився. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволеннню. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Згідно з розясненнями, які містяться в п.24 постанови №2 Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що на час розгляду справи відпали підстави для звернення\~стягнення на майно боржника, оскільки заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня, а також відсутні і\~підстави для арешту майна позивача, який, відповідно до\~ч.1 ст.\~57\~ Закону\~України\~«Про\~виконавче\~провадження», застосовується\~для забезпечення\~ реального\~виконання рішення\~при зверненні\~стягнення на майно боржника, а тому визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі викладеного

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 24 липня 2010 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькому Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 1029. Від шлюбу мають доньку Дарину, [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягає на його задоволенні, суду пояснив, що у наданий судом термін для примирення вони не дійшли згоди, збереження сім»ї є неможливим, тому шлюб за таких обставин збережений бути не може. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що шлюбні відносини припинені у вересні місяці 2015 року, додаткового строку для збереження сім»ї надавати не потрібно, просить його задоволити. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 липня 2010 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 1029. Від шлюбу мають доньку Дарину, [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини у вересні місяці 2015 року та з того часу не підтримують їх. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, в наданий судом термін не вживали заходів до примирення. Тому за наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. Неповнолітня дитина залишається проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 10 жовтня 2010 року. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, тому просить стягувати аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини із його заробітку щомісяця на утримання дитини. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги змінила, просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця на утримання дитини, оскільки відповідач офіційно не працює та вважає що він має змогу сплачувати їх. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю та не заперечує про стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому розмірі. Заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі який зареєстрований 10 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 1872. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої відповідно до свідоцтва про народження дитини є відповідач. Донька проживає і утримується матір'ю, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою експлуатаційної контори № 6. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, однак на думку позивача такі виплати носили не регулярний характер, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісяця. При цьому суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивач звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 17 червня 1987 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1457. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, утрату почуття взаємної любові та образ з боку дружини. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягає на його задоволенні. Суду пояснив, що в наданий судом термін для примирення згоди щодо до збереження сім»ї сторони дійти не могли, оскільки позивач проживає за межами України, тому сім»я збережена бути не може, і шлюб за таких обставин підлягає розірванню. Позивач просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали та не заперечують щодо його задоволення. Суд, заслухавши доводи представника позивача, відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що сторони 17 червня 1987 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1457. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, проживають окремо один від одного. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, в наданий судом строк для примирення не дійшли згоди щодо подальшого спільного проживання. Додатковий термін для примирення подружжя надавати недоцільно . Тому за наведених обставин суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я розпалась остаточно і збережена бути не може. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказала, що 18 жовтня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі в Мелехівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі, позивачка вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Просила суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов. Наполягала на розірванні шлюбу. Суду показала, що декілька місяців перебуває в фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком бажає створити сім»ю. Визнає себе винуватою в розпаді сім»ї з відповідачем. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згідний. З мотивами розірвання шлюбу викладеними позивачкою в позовній заяві не згідний. Вважає, що дружина винувата в розпаді сім»ї, так як вона залишила їх будинок і перейшла проживати до іншого чоловіка, в той період часу коли він знаходився в зоні проведення Антитерористичної операції на сході країни. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що в даний час позивачка має іншу сім»ю проживає в м.Пирятин Полтавської області, тому подальше збереження сім?ї на переконання суду суперечило б інтересам сторін та їх дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі з 19 листопада 2010 року перебуває в зареєстрованому у Чорнухинському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області шлюбі. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Він сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу в розмірі ? частина його заробітку щомісячно. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини заробітку відповідача, щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги змінила, прохала суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, щомісячно. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. [PERSON] суду пояснила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем по справі. Від спільного проживання мають сина, в даний час [PERSON] сплачує аліменти на утримання її дитини. Не заперечує проти стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, якщо це не вплине на розмір аліментів, які сплачуються на її користь. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває в шлюбі з відповідачем [PERSON] з 19 листопада 2010 року. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження батьком якої записаний [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання своєї дитини не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання своєї дитини так як він працездатний і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї доньки, при цьому суд враховує ту обставину, що відповідач сплачує аліменти дитині від першого шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У грудні місяці 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, заінтересована особа: відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1977 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-3940, йому належить на праві приватної власності житловий будинок №20 по вул. Інгульській в м. Дніпрі, проте в договорі невірно зазначено його імя по-батькові замість «Восьмерик Іван Мусійович» вказано «[PERSON] Моісеєвич». Заявник зазначає, що допущена помилка у правовстановлюючого документі на житловий будинок позбавляє його можливості розпоряджатися ним. Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт, що договір купівлі-продажу від 20.12.1977 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-3940 належить йому, [PERSON] та він є власником житлового будинку №20 по вул.Інгульській в м. Дніпрі. В судовому засіданні заявник не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду заяви була належним чином повідомлена. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 20.12.1977 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №20 по вул. Інгульській в м. Дніпропетровську посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1-3940, проте в договір невірно зазначено прізвище покупця житлового будинку, а саме «[PERSON] Моісеєвич» замість «Восьмерик Іван Мусійович». У звязку з допущеною помилкою у правовстановлюючому документі на житловий будинок, [PERSON] позбавлений можливості вільно розпоряджатися ним. Відповідно до ст.. п.6 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення належності право установлювальних документів особі, прізвище, імя, по батькові , місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки від встановлення факту належності правовстановлюючого документа [PERSON] залежить виникнення його цивільних прав та обовязків, суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У грудні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2000 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 10 січня 2000 року №4/65-2000, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON], яка є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] та [PERSON] онук позивача. Позивач зазначає, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] протягом одного року в квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують, жилою площею квартири не користуються. Зважаючи на викладене вище, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилою площею квартирою №433 в будинку №2 по вулиці Варейкіса у м. Дніпро. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2000 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 10 січня 2000 року №4/65-2000, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON], яка є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] та [PERSON], який є онуком позивача. Вказана обставина підтверджується Довідкою від 26.12.2016 за № 281, складеною КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідачі потягом одного року не проживають в [INFO], суд вважає їх такими, що втратили право користування жилою площею квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У грудні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], третя особа: [PERSON], відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1998 року, виданого Заводу «Дніпротяжбуммаш» імені Артема, згідно з розпорядженням від 08 грудня 1998 року №Арт-340, 2/3 частин квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстровані - [PERSON] та відповідач [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] протягом одного року в квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Третя особа відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1998 року, виданого Заводу «Дніпротяжбуммаш» імені Артема, згідно з розпорядженням від 08 грудня 1998 року №Арт-340, 2/3 частин квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON]. У вказаній квартирі зареєстровані - [PERSON] та відповідач [PERSON]. Вказана обставина підтверджується Довідкою від 19.12.2016 за № 182, складеною КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач потягом одного року не проживає в [INFO], суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved