Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 29.04.2006 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва №753/4064/18 від 29.01.2019 року. За час перебування у шлюбі сторонами, з метою спільного проживання та за спільні кошти, було придбано двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв.м., о тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Купівля квартири подружжям підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 04.07.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2014, номер запису про право власності 6219351. Спірне майно купувалось наступним чином: 16.06.2010 між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено попередній договір №42 про укладання в майбутньому договору про відступлення права вимоги. Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язуються до 31.12.2010 року укласти основний договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 на квартиру [ADDRESS] . Пунктом 6 попереднього договору №42 було передбачено, що за передачу в майбутньому права вимоги майнових прав квартиру [ADDRESS] Відповідач сплачує кошти у сумі 1 190 450,87 грн. в наступному порядку до 18.06.2010 - 471 465,70 грн.; до 21.09.2010 - 353 599,27 грн.; до 21.12.2010-365 385,90 грн. Грошові кошти були сплачені своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №24, №34, №51, №52 від 18.06.2010 року, 21.09.2010 року та 21.12.2010 року відповідно. 28.04.2011 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено договір №16-383/У-23 відповідно до якого товариством було відступлено право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 року на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, як зазначалося вище, після завершення будівництва ПАТ «ХК «Київміськбуд» право власності на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв.м. - формально було зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 368 ЦК України та 60, 68, 69, 70 СК України позивач просив суд в порядку поділу майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.10.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17.02.2021 року. 17.02.2021 року розгляд справи було відкладено на 07.04.2021 року на підставі ст.ст. 197 та 198 ЦПК України з метою надання часу для підготування відзиву на позов. 06.04.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, якому вона позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. При цьому зазначала, що спірну квартиру було придбано відповідачем за особисті кошти, подаровані їй батьком, що підтверджується нотаріально посвідченим договором. Відповідач особисто укладала договори щодо квартири та особисто сплачувала кошти за неї. А тому вважала позовні вимоги безпідставними. Також, не погоджуючись із первісним позовом, 07.04.2021 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що квартиру було придбано за її особисті кошти, отримані в дар, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.04.2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В судовому засіданні 07.04.2021 року було оголошено перерву до 07.06.2021 року для надання можливості позивачеві ознайомитись із зустрічним позовом та підготувати свої заперечення. 18.05.2021 року від позивача надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останній зазначав, що про договір дарування грошей від 15.06.2010 [PERSON] дізнався в перше в рамках слухання даної справи. Більш того [PERSON] стверджує, що кошти, зазначені в вказаному договорі дарування ніколи не використовувались для придбання квартири за адресою [ADDRESS] , йому не передавались, в сім`ї не зберігались і взагалі про їх існування [PERSON] не знав. Також [PERSON] ставить під сумнів реальність вказаного договору дарування, оскільки, йому відомо, що [PERSON] не мав на той час фінансових джерел на формування такої суми. Так, передумовою укладання попереднього договору від 16.06.2010 № 42 про укладання в майбутньому договору про відступлення права вимоги стали тривалі перемовини мати [PERSON] . [PERSON] , яка ще в 2008 році звернулась до ТОВ «Виробничо-будівельна фірма МЖКбуд» з проханням допомогти їй купити квартиру в житловому [ADDRESS] , генеральним підрядником будівництва якого був «МЖКбуд», Таке звернення було обумовлено багаторічним професійним співробітництвом і «МЖКбуд» та бажанням допомогти родині свого сина, оскільки, та проживала в квартирі-студії на Позняках, в якій її онучка та син з невісткою не мали власних кімнат, також у сина, який багато працював архітектором, не було кабінету. Після звернення [PERSON] у 2008 році розпочалися переговори між «МЖКбуд» та АТ ХК «Київміськбуд», в яких «МЖКбуд» фактично в інтересах [PERSON] а уклав 20.05.2009 року договір купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 на квартиру з AT ХК «Київміськбуд». В подальшому дотримуючись усних домовленостей «МЖКбуд» запропонувало [PERSON] викупити цю квартиру на пільгових умовах. Підписантом угоди [PERSON] захотіла бачити родину свого сина, адже обдаровування своїх дітей, праця на їх користь, було її принциповою позицією. 16.06.2010 були проведені загальні збори учасників ТОВ «МЖКбуд» на яких було розглянуто заяву [PERSON] (невістки [PERSON] ) та [PERSON] (сина [PERSON] ) про відступлення майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Загальні збори затвердили передачу квартири [ADDRESS] сім`ї [PERSON] вказавши в якості набувача [PERSON] лише з технічних підстав, адже її прізвище було першим у заяві, а окремих побажань саме хто повинен був бути стороною в договорі сім`я [PERSON] не висловила, оскільки це була родинна покупка. Зазначені факти підтверджуються листом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма МЖКбуд» від 14.05.2021 № 14/05-21. Окрім того, позивач отримував кошти за розробку проектних робіт в сумі 15000,00 доларів США, а також в день сплати першого внеску за квартиру позивач отримав позику від [PERSON] 04.06.2021 року від [PERSON] надійшов відзив на відзив на зустрічний позов. Так, відповідач за зустрічним позовом зазначала, що позивачем не було надано доказів фактичного отримання коштів за договором позики, а також їх сплати саме за майнові права на квартиру. 07.06.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.06.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 02.08.2021 року. За клопотанням позивача витребувано у [PERSON] для огляду в судовому засіданні оригінал договору дарування грошових коштів, укладений 15.06.2010 року між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О., зареєстрований в реєстрі за № 2357 та оригінал акту приймання-передачі грошових коштів від 15.06.2010 року. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Побединської Вікторії Олександрівни засвідчену належним чином копію справи, сформовану за результатами посвідчення 15.06.2010 року договору дарування грошових коштів, укладеного 15.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2357. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Побединської Вікторії Олександрівни належним чином засвідчену копію реєстру нотаріальних дій, в якому міститься запис № 2357 про реєстрацію договору дарування грошових коштів, укладеного 15.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали та просили суд про його задоволення. Представник відповідача за первісним позовом просила суд відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов просила суд задовольнити. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва №753/4064/18 від 29.01.2019 року. Під час перебування у шлюбі відповідачем було придбано, зокрема, нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 04.07.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2014, номер запису про право власності 6219351 За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Із матеріалів справи вбачається, що спірну квартиру було набуто [PERSON] під час перебування у шлюбі. Згідно із довідкою ВБФ «МЖКБУД» АТ ХК «Київміськбуд» від 28.04.2011 року [PERSON] повністю сплачені кошти в розмірі 1190450,87 грн. за відступлення майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки АТ ХК «Київміськбуд» від 10.06.2011 року, яка видана [PERSON] в тому, що нею повністю сплачено майнові права на квартиру [ADDRESS] в сумі 1190450,87 грн., що складає 100% вартості майнових прав. Також із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було сплачено кошти за майнові права 18.06.2010 року в сумі 471 465,70 грн.; до 21.09.2010 року - 353 599,27 грн.; до 21.12.2010 року - 365385,90 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №24, №34, №51, №52 від 18.06.2010 року, 21.09.2010 року та 21.12.2010 року. Разом із тим, 15.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О., зареєстрований в реєстрі за № 2357. Оригінал договору досліджений в судовому засіданні. Згідно з умовами вказаного договору, [PERSON] подарував та передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1190500,00 грн. з метою придбання [PERSON] майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до акту приймання-передачі грошових коштів, кошти були передані [PERSON] 15.06.2010 року, перед укладенням договору та сплатою коштів за ним. В подальшому, 16.06.2010 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено попередній договір №42 про укладання в майбутньому договору про відступлення права вимоги. Відповідно до умов вказаного договору сторони зобов`язуються до 31.12.2010 року укласти основний договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 на квартиру [ADDRESS] . 28.04.2011 року між відповідачем та ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «МЖКбуд» було укладено договір №16-383/У-23 відповідно до якого товариством було відступлено право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав №16-383/К81 від 20.05.2009 року на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про те, що майнові права на квартиру були сплачені особисто [PERSON] за її особисті кошти, отримані в дар, а тому квартира [ADDRESS] є її особистою приватною власністю. Посилання позивача з приводу сплати ним коштів за квартиру, які були отримані ним в позику, судом відхиляються, оскільки в матеріалах справи відсутні докази фактичного отримання коштів в позику, а також її цільового використання саме на придбання майнових прав на вказану квартиру. Сплата коштів, отриманих позивачем за виконані ним роботи в сумі 15000,00 доларів США, в рахунок придбання майнових прав на вказану квартиру також не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. Посилання позивача з приводу показань свідків, які могли б підтвердити оплату особисто позивачем коштів за квартиру судом не було взято до уваги, оскільки зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК вбачається, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 642/3198/19, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Також не підтверджено жодними доказами посилання позивача з приводу укладення договорів з приводу спірної квартири в інтересах матері позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, в ході судового розгляду не знайшов підтвердження факт того, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову в повному обсязі та необхідності задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved