Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 16.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 3436 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ» заборгованості за договором № 181122-1969-1 від 22.11.2018 у розмірі 13050,00 грн. 27.03.2020 на підставі вищевказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович відкрив виконавче провадження (ВП № 61644440). На думку позивача виконавчий напис вчинений нотаріусом з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним. Відповідач не направляв позивачеві жодних вимог про усунення порушень кредитного договору, що позбавило позивача можливості надати свої заперечення щодо таких вимог або оспорити їх. Надані відповідачем нотаріусові для вчинення виконавчого напису документи не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. Нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3436 від 16.03.2020 щодо стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 13050,00 грн. та стягнути на користь позивача судові витрати. Одночасно з позовом, представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за вищезазначеним виконавчим написом. Ухвалою суду від 14.09.2020 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вирішено судове засідання з повідомленням сторін провести 13.10.2020. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 14.09.2020 заяву позивача про забезпечення позову було задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 3436 від 16.03.2020. 02.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що між ним та позивачем 22.11.2018 в електронній формі було укладено договір № 181122-1969-1, згідно умов якого позивач отримав від відповідача кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування та 2,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений договір, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. Кредитний договір був підписаний позивачем шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті товариства в мережі Інтернет https://monetka.com.ua. Кредитні кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку емітовану АТ «ПУМБ». Укладений з позивачем договір в електронній формі прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором, визначеними законом. Позивач зобов`язання за вищезазначеним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідач подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. заяву про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості за вищезазначеним договором. Станом на 23.09.2020 заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором становить 12554,79 грн., з урахуванням часткового її погашення позивачем в сумі 495,21 грн. Для вчинення виконавчого напису відповідачем надані нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважав, що у нього були всі обґрунтовані та законі підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, оскаржуваний виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню. Інших заяв по суті справи від учасників не надходило. 02.10.2020 на адресу суду надійшло письмове клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якому відповідач просив суд зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги. Клопотання обґрунтовано тим, що позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів розміру наданих адвокатом послуг, вартість послуг завищена та не співмірна з виконаною роботою. У судовому засіданні, яке відбулося 13.10.2020, представник позивача адвокат Скрима В.А. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та наполягала на його задоволенні. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника відповідача, яке міститься у відзиві на позовну заяву. Третя особа, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, заяв по суті справи до суду не подала, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданої відповідачем копії договору № 181122-1969-1 від 22.11.2018 вбачається, що його було укладено між позивачем та відповідачем в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За умовами договору позивачеві було надано кредит у розмірі 3 000, 00 гр. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку в АТ «ПУМБ» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений договір, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. Кредитний договір був підписаний позивачем шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті товариства в мережі Інтернет https://monetka.com.ua. Позивач вказує, що в зв`язку з невиконанням позивачем умов договору Відповідач не направляв Позивачу жодних вимог про усунення порушень кредитного договору. До відзиву на позовну заяву копії претензії та документів, які підтверджували б надсилання її позивачу не надано, про факт направлення претензії у відзиві також не зазначено. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2020 відкрито виконавче провадження № 61644440 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНСОВА ІННОВАЦІЯ» заборгованості в розмірі 13050,00 грн. на підставі виконавчого напису № 3436, виданого 16.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Із наданої позивачем копії виконавчого напису № 3436 від 16.03.2020 вбачається, що позивач є боржником за договором № 181122-1969-1 від 22.11.2018. Строк платежу за договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.11.2018 по 16.03.2020. Сума заборгованості становить 11850,00 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн., простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 8850,00 грн.. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача (відповідача) 1200,00 грн.. Загальна заборгованість боржника (позивача) становить 13050,00 грн. Виконавчий напис може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту його вчинення. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. Відповідно до ст. ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 на підставі вищевказаного виконавчого напису для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зміни, внесені до Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 , визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 зазначене вище рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дубліката має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо правочин підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації відповідно до законодавства. Можливість нотаріального посвідчення електронного договору чинним законодавством не передбачена. Для вчинення виконавчого напису відповідачем приватному нотаріусу була надана заява про вчинення виконавчого напису, договір 181122-1969-1 від 22.11.2018, укладений в електронній формі, про що зазначив відповідач у відзиві. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому банком нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед відповідачем, не спростованої останнім, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1261,20 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить з наступного. За змістом ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги, оскільки вважав, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу неспівмірні з виконаною роботою, вартість наданих послуг завищена. З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2020 між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «Валерії Скрими» (виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги № 13/20. За умовами п. 4.1 вказаного договору клієнт зобов`язується сплатити виконавцю вартість правової допомоги (гонорар), що надається, у порядку в строки та на умовах, визначених у додаткових угодах (замовленнях) до договору, які є його невід`ємною частиною. Порядок оплати гонорару за надання правової допомоги у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та його розміри сторони договору визначили у додатковій угоді № 1 від 07.07.2020. У п. 2 зазначеної додаткової угоди сторони визначили послуги, що надаються бюро, тривалість надання таких послуг та їх вартість. Так, бюро зобов`язалось надати позивачеві наступні послуги: правовий аналіз наданих документів тривалістю 1 година вартістю 500,00 грн., підготовка матеріалів до позовної заяви тривалістю 1 година вартістю 500,00 грн., складення позовної заяви тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн., подання позовної заяви тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн. Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.09.2020 Адвокатським бюро «Валерії Скрими» надало позивачеві такі послуги: - правовий аналіз наданих документів тривалістю 1 година на загальну суму 500,00 грн.; - підготовка матеріалів до позовної заяви тривалістю 1 година на загальну суму 500,00 грн.; - складення позовної заяви тривалістю 1 година на загальну суму 1000,00 грн.; - подання позовної заяви тривалістю 1 година на загальну суму 1000,00 грн. Згідно довідки № 1/13/20 від 02.09.2020, виданої керуючим адвокатського бюро «Валерії Скрими» позивач сплатила гонорар на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 13/20 від 07.07.2020 у повному обсязі в розмірі 3000,00 грн. Суд вважає, що частина з наданих послуг не може бути віднесена до правничої (правової) допомоги. Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно з п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» іншими видами правової допомоги є види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Перелік видів адвокатської діяльності наведений у ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зміст послуги «подання позовної заяви» розкрито позивачем у детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом для надання правничої допомоги від 02.09.2020 (а.с. 31), згідно якого зазначена послуга полягала у друку, копіюванні додатків, поданні поштою. Друкарські послуги, послуги з копіювання та подання поштою не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в стст.1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому витрати оплату зазначених послуг не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, додаткова угода № 1 від 07.07.2020 до договору про надання правничої допомоги від 07.07.2020, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), складений сторонами 02.09.2020, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом для надання правничої допомоги, складений представником позивача 02.09.2020 містять розбіжності щодо вартості та тривалості послуги з підготовки матеріалів для позовної заяви. Так, у акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 02.09.2020 сторони договору про надання правничої допомоги визначили, що адвокатським бюро надана послуга з підготовки матеріалів для позовної заяви тривалістю 1 год. на загальну суму 500,00 грн. із розрахунку 500,00 грн. за одну годину роботи. Разом з тим, у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом для надання правничої допомоги від 02.09.2020 представником позивача зазначено іншу вартість зазначеної послуги - 1000 грн. за 1 год. роботи. За наведених обставин, розподілу за правничу допомогу пов`язану з підготовкою матеріалів для позовної заяви підлягають витрати у погодженому сторонами договору про надання правничої допомоги розмірі - 500,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг з правового аналізу наданих документів та складання позовної заяви, виходячи зі змісту зазначених послуг, та тривалість їх надання, підтвердженні належними доказами. Обґрунтованість розміру зазначених витрат сумнівів не викликає. Враховуючи, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved