Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У грудні 2013р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про визначення додаткового строку у три місяці для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька, [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона, постійно проживаючи з 2000 року у Сполучених штатах Америки, в 2011 році, по телефону від знайомих в Україні, дізналася про можливу смерть її батька [PERSON] в Україні, який помер у 2009 році, що, на момент смерті, проживав за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з цим, 07.10.2011 вона звернулася із заявою до Консульства України в про надання їй допомоги у прийнятті спадщини в Україні після смерті її батька. Однак, 10.04.2012 року від Консульства України в Сан-Франциско їй було надіслано лист-відповідь за №61412/19-571-388, в якому останнє рекомендувало звернутись до суду з позовом про поновлення строку на звернення з заявою про прийняття спадщини. Також позивач вказує, що у вересні 2013 року в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско США вона отримала повторне свідоцтво про смерть її батька та в цей же час вона точно дізналась про дату смерті свого батька. За таких обставин, просила врахувати поважність причин неможливості у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька та визначити їй додатковий строк у три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за законом. При цьому, зазначала, що, наразі, спірне майно - частина будинку, що складає її спадщину після смерті її батька, перебуває у відповідача, яка прийняла спадщину та проживає у цьому будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив, з підстав, викладених у ньому, задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивач, пред'являючи у грудні 2013 року позовну заяву про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, пропустила строк позовної давності більше 4-х років, оскільки як вже пояснювала відповідач у попередньому судовому засіданні, а також, підтвердили свідки, в день смерті [PERSON], а саме, [INFO] відповідач телефонувала позивачеві до населеного пункту Каліфорнія США, з метою сповіщення останньої про смерть її батька, про що свідчить розшифровка міжміських розмов за 03.09., видана фахівцем з обслуговування ПАТ «Укртелеком» [PERSON] від 23.10.2014 (а.с.157). Крім цього зауважував, що в матеріалах справи, відсутні дані про те, що позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого її батька, так само, як немає постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також, вказував, що позивачем не надано доказів існування об'єктивних обставин, які перешкоджали їй направити до нотаріальної контори м.Києва, поштою, письмової заяви про прийняття спадщини, або ж звернутися до нотаріуса у США, посвідчити заяву при прийняття спадщини та через представника передати у відповідну нотаріальну контору в м.Києві, якою було відкрито спадщину. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач народилася [INFO], про що свідчить копія закордонного паспорту позивача (а.с.4). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.09.2009року, встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві до Державного реєстру актів цивільного стану внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація актового запису про шлюб, між [PERSON] та [PERSON], номер актового запису №1098, дата складання 26.12.1975 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружина - «[PERSON]» (а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 03.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №5 від 06.01.1981 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєні прізвища: «[PERSON]» та «[PERSON]». (а.с.8). Між тим, відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, 08.07.1998року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]», дружина - «[PERSON]» (а.с.9). Крім цього, зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.07.1954 встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] (позивач у справі) є [PERSON] (а.с.6). Таким чином, судом встановлено та не заперечується сторонами, що померлий [PERSON] є батьком позивача. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] (спадкодавець) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2012 року (а.с.10). Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Київською держнотконторою від 31.03.1994р. за №1с-465 та зареєстрованого в реєстрі за № 2240 (а.с.144). За заявою дружини спадкодавця - [PERSON] (відповідач у справі) від 23.04.2009, Третьою Київською державною нотаріальною конторою 23.04.2009 було відкрито спадкову справу №366/09 щодо майна померлого, [INFO], [PERSON], який мешкав у квартири [ADDRESS] (а.с.137 - 148). Як пояснив у судому засіданні представник позивача, позивач, постійно проживаючи з 2000 року у Сполучених штатах Америки, дізнавалася про можливу смерть батька, від знайомих в Україні в ході телефонної розмови, близько жовтня 2011 року. Отже, вказував, що з цього періоду і рахується позовна давність - до моменту подання позову до суду, тобто, за період з жовтня 2011 року по 12 (14) грудня 2013 року. Тож, стверджував, що посилання представника відповідача на наявність у суду підстав для застосування положень ч.3 ст.267 ЦПК України, щодо попуску позовної давності, є хибними. Також, представник позивача пояснював, що факт смерті батька зумовив позивача звернутися 07.10.2011 року до Консульства України в США із заявою про встановлення точної дати смерті її батька, а також, надання їй допомоги у прийнятті спадщини в Україні після смерті його смерті, який проживав у квартирі [ADDRESS] (а.с.12). Однак, 10.04.2012 року від генерального консулу Консульства України в Сан-Франциско на її адресу, у Сполучених штатах Америки, надійшов лист-відповідь за №61412/19-571-388, в якому останній рекомендував їй звернутись до суду з позовом про поновлення строку на звернення з заявою про прийняття спадщини (а.с.13-14). Також, представник позивача зазначав, що позивач отримала повторне свідоцтво про смерть її батька у вересні 2013 року в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско США, згідно якого дізналась про точну дату смерті свого батька. Так, згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до п.24 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст.1272 ЦК України. При цьому, слід враховувати наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. З наявних матеріалів справи не вбачається та не надано представником позивача у судовому засіданні доказів, про те, що позивач зверталася до нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу №366/09 від 23.04.2009, із заявою про прийняття спадщини після померлого її батька - [PERSON], а також, відсутня відмова нотаріуса у прийнятті заяви позивача про прийняття спадщини після померлого батька. За таких обставин, суд дійшов висновку, що право на звернення позивача із заявою про прийняття спадщини, в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, не порушено, а отже, звернення позивача до суду є передчасним та необґрунтованим, тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed