Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS]. У подальшому подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить визнати за нею право власності на 1/3 частини земельної ділянки, від 0,1000 га, по [ADDRESS] В обґрунтування вимог зазначає про те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті, спадкоємцем на 1/3 частки майна, є її син, [PERSON] батько позивача, який помер [INFO]. [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину, однак не встиг здійснити державну реєстрацію права власності житлового будинку та земельної ділянки. На час смерті батьків позивач [PERSON] була неповнолітньою. У 2013 році позивач звернувся у встановлений законом порядку до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, отримала відмову у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. У судове засіданні позивач не заявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], та від представників третіх осіб надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи судом, встановлено наступне. [INFO] народилась [PERSON], згідно даних свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14.04.1992 року, виданого Відділом ЗАГСУ Печерського РВК у м. Києві, її батьками є [PERSON] - батько, [PERSON]- мати (а.с.5). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 15 серпня 2006 року (а.с. 6). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 19 березня 2007 року. Право власності на 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS], належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСР № 086289 від 09 березня 2006 року, посвідченим державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 8). Крім того, спадкодавцю [PERSON] належало право власності на 1/3 частину від 0,1000 га земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСР № 473888 посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори 17 березня 2006 року (а.с. 52). З матеріалів спадкової справи № 840, наданої Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], однак, листом завідувача державного нотаріального контролю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказану вище частину будинку та земельної ділянки, оскільки право власності на частину будинку а земельну ділянку, що є спадковим майном, не зареєстровано за померлим у встановленому законом порядку, а також відсутній правовстановлюючі документи на за зазначену частину будинку та земельну ділянку. Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Положеннями статті 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є донька [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували реєстрацію права власності за спадкодавцем [PERSON] на вказану частину вище вказаного будинку та земельну ділянку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до п.п. 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь. З урахуванням вищезазначених положень законодавства, оскільки [PERSON] прийняла спадщину, згідно положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Зокрема, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають рідні діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищезазначене, а саме відсутність правовстановлюючого документа у власника на нерухоме майно, дане питання може бути вирішено виключно в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved