Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2013 року до 1 червня 2013 року у розмірі 40384 грн. 26 коп. та відшкодувати моральну шкоду 10 000грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 3 березня 2011 року він працював у ПАТ «Банк Форум» на посаді керуючого відділення № 1400 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Банк Форум». 5 липня 2012 року наказом ПАТ «Банк Форум» від 3 липня 2012 року № 1122-к його було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року визнано незаконним наказ ПАТ «Банк Форум» №1122-к від 3 липня 2012 року про звільнення його з посади керуючого відділенням №1400 «Дніпропетровської дирекції ПАТ «Банк Форум», поновлено його на посаді та стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105 128 грн. 92 коп. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року у частині стягнення з ПАТ «Банк Форум» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу було змінено з 105128 грн. 92 коп. до 106409 грн. 32 коп. та у частині стягнення судового збору з 229 грн. 40 коп. до 107 грн. 40 коп. На виконання зазначених судових рішень ПАТ «Банк Форум» було видано наказ № 520-к від 29 травня 2013 року про поновлення його на посаді керуючого відділенням № 1400 Дніпропетровської дирекція ПАТ «Банк Форум» з 5 липня 2012 року. Третім пунктом указаного наказу було визначено, що він має приступити до роботи з 1 червня 2013 року. Проте з 26 лютого 2013 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) до 1 червня 2013 року (фактична дата поновлення на роботі) заробітну плату за час вимушеного прогулу йому виплачено не було. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 40384 грн. 26 коп. та відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції змінено у частині розподілу судових витрат. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.118). Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляду справи. 3 лютого 2015 року позивач змінив підстави позову і просив стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26 лютого 2013 року до 1 червня 2013 року у сумі 35 256гр. 10коп., стягнути компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати за цей же період у сумі 8 898 грн. 64коп., стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000гр.(а.с.134-136). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 7051грн. 22коп., компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати у сумі 8 898грн. 64коп., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 16 949гр. 86коп.; у задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с.160-163). В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду у частині відмови у задоволенні його позовних вимог з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову (а.с.176-177). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими та порушення норм права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову (а.с.180-182). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Банк Форум» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року визнано незаконним наказ ПАТ «Банк Форум» №1122-к від 3 липня 2012 року про звільнення [PERSON] з посади керуючого відділенням №1400 «Дніпропетровської дирекції ПАТ «Банк Форум», поновлено його на посаді та стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105 128 грн. 92 коп.; 3000гр. на відшкодування моральної шкоди; вирішено питання судових витрат; рішення суду у частині стягнення заробітної плати за 1 місяць допущено до негайного виконання (а.с.6). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року у частині стягнення з ПАТ «Банк Форум» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу було змінено з 105128 грн. 92 коп. до 106409 грн. 32 коп. та у частині стягнення судового збору з 229 грн. 40 коп. до 107 грн. 40 коп. Наказом № 520-к від 29 травня 2013 року [PERSON] поновлено на посаді керуючого відділенням № 1400 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Банк Форум» з 5 липня 2012 року та визначено, що він має приступити до роботи з 1 червня 2013 року (а.с.9). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] фактично приступив до роботи 1 червня 2013 року, проте середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22 травня 2013 року (дня набрання рішення чинності) до 1 червня 2013 року у сумі 7051гр. 22коп. банком виплачено не було. На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» позивач має право на компенсацію втрати ним частини заробітку відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та послуги у сумі 8 898гр. 64коп., а у зв'язку з тим, що порушення відповідачем його трудових прав вимагало від позивача додаткових зусиль для організації ним свого життя, що призвело до моральних страждань, підлягає стягненню моральна шкода у сумі 1000 грн. Висновки суду про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, є правильними, оскільки відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки. Визначаючи час затримки, суд 1 інстанції виходив із того, що у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року, яким позивача поновлено на роботі, не зазначено про допущення до негайного виконання рішення суду у частині поновлення позивача на роботі, а допущено негайне виконання цього рішення лише у частині присудження заробітної плати за один місяць. За змістом ст. 223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином, рішення суду про поновлення позивача на роботі набрало законної сили 22 травня 2013 року, а тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не може бути стягнуто до набрання рішенням суду законної сили. Тому затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі мала місце з 23 травня по 31 травня 2013 року (а не по 1 червня, як помилково вважав суд, оскільки у цей день [PERSON] працював і отримав заробітну плату). Виходячи із того, що 25 і 26 травня були вихідними (субота і неділя), затримка склала 7 днів, середньоденна заробітна плата встановлена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у сумі 641гр.02коп., тому підлягає стягненню 4 487гр.14коп. За таких обставин рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - підлягає зміні на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, а посилання позивача на те, що час затримки слід рахувати із 26 лютого 2013 року, - не основані на законі, оскільки, як уже вище зазначалось, у резолютивній частині рішення від 26 лютого 2013 року не було зазначено про те, що воно підлягає негайному виконанню у частині поновлення на роботі. Інші доводи позивача в апеляційній скарзі зводяться до незгоди із ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, і не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 19 лютого 2015 року. Що стосується рішення суду у частині стягнення компенсації втрати частини заробітку відповідно до індексу зростання цін і стягненню моральної шкоди, - із висновками суду про задоволення цих вимог погодитись не можна з огляду на таке. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із абзацом 5 п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року компенсації підлягають такі грошові доходи: заробітна плата (грошове забезпечення). Виходячи із того, що сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, є середнім заробітком за час затримки виконання рішення суду, а не заробітною платою у розумінні ст. 94 КЗпП України, - відсутні підстави для її стягнення із відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації ним свого життя. У позовній заяві (як у первісній, так і в уточненій) позивач посилався на те, що на його утриманні знаходиться дружина та троє малолітній дітей, неправомірні дії відповідача призвели до того, що позивач не може задовольнити житлові потреби своєї сім*ї. Однак, жодного доказу на підтвердження як факту спричинення моральної шкоди, так і її розміру, - у матеріалах справи не має, тому відсутні законні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду у частині стягнення компенсації втрати частини заробітку та моральної шкоди - скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial