Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку №4 по провул. Аптечному в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. В той же час в будинку зареєстровані діти позивачки відповідачі по справі, які з 2010 року в житловому приміщенні без поважних причин не проживають, проте не знялися з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права власності. В звязку з цим [PERSON] просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №4 по провул. Аптечному в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. Згідно довідок Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 22 листопада 2018 року та від 03 січня 2019 року (а.с. 40, 41) в будинку також зареєстровані діти позивачки [PERSON], [PERSON] Однак, як вбачається з актів Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 19 листопада 2018 року (а.с 26, 27), відповідачі за місцем реєстрації з 2010 року не проживають, комунальні послуги не сплачують, проте не знялися з реєстраційного обліку. Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права власності. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідачі за місцем реєстрації не проживають понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин їх не проживання в будинку, зокрема створення їм будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, оскільки представник позивачки в судовому засіданні відмовився від відшкодування понесених позивачкою судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.

Outcome: approved