Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] наступну інформацію, поширену [PERSON] [INFO] у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV»: «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан [PERSON] не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування: -… було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана [PERSON], це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…» -… він…поставив головою Держлікслужби свою людину… -… був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан [PERSON] теж був до цього причетний… -… я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан [PERSON]…»; -зобов'язати [PERSON] протягом 1 місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі, спростувати у такий же спосіб, у який була поширена, недостовірна інформація та така, що принижує честь, гідність, та ділову репутацію [PERSON], наступну інформацію: -«… я не запитую, я стверджую, по-перше пан [PERSON] не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування: -… було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана [PERSON], це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…» -… він…поставив головою Держлікслужби свою людину… -… був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан [PERSON] теж був до цього причетний… -… я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан [PERSON]…» з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно [PERSON] без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів тлумачень, думок від імені [PERSON] та будь-яких інших осіб»; -заборонити [PERSON] та ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] наступну інформацію: - «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан [PERSON] не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування: - … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана [PERSON], це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…» - … він…поставив головою Держлікслужби свою людину… - … був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан [PERSON] теж був до цього причетний… - … я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан [PERSON]…»; - зобов'язати ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» надати [PERSON] протягом 1 місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі, ефірний час на телеканалі «ICTV» для спростування недостовірної інформації та такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що [INFO] у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV», яка розпочалась о 21 год. 30 хв., що належить ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», починаючи з 27 хвилини та закінчуючи 30 хвилиною ефіру [PERSON] було поширено наступну інформацію: - «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан [PERSON] не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування: - … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана [PERSON], це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…» - … він…поставив головою Держлікслужби свою людину… - … був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан [PERSON] теж був до цього причетний… - … я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан [PERSON]…». Зазначену поширену інформацію позивач вважає недостовірною, неправдивою, такою, що за своїм змістом носить образливий, зневажливий, негативно-звинувачувальний характер, принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, яка становить, як для відомого в Україні політика та громадського діяча, найвищу цінність. У зв'язку із тим, що поширена [PERSON] [INFO] у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV», є недостовірною, неправдивою, шкодить діловій репутації позивача, завдає йому моральної шкоди та душевних страждань, а тому така інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що з характеру діалогу, який відбувся між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останній наводив свої думки та надавав власну оцінку діяльності [PERSON] на посаді міністра та політика, а тому в силу ст. 30 Закону України «Про інформацію» вказані висловлювання є оціночними судженнями, а тому не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, представник відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» зазначила про те, що відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телеорганізація та її представники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. За вказаних обставин, ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» не несе відповідальності, відповідно до законодавства України, за висловлювання осіб, які не є працівниками ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», якщо вони були розповсюдженні в прямому ефірі, тобто без попереднього їх запису. Крім того, відповідачем ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» забезпечено право позивача, передбачене ст. 277 ЦК України, на відповідь, шляхом надання часу та можливості у тому ж прямому ефірі [INFO] телепрограми «Свобода слова» надати відповідь та спростування. Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20 липня 2015 року у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV», яка розпочалась о 21 год. 30 хв., що належить ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», починаючи з 27 хвилини та закінчуючи 30 хвилиною ефіру відповідач [PERSON] зазначив наступне: - «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан [PERSON] не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування: - … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана [PERSON], це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…» - … він…поставив головою Держлікслужби свою людину… - … був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан [PERSON] теж був до цього причетний… - … я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан [PERSON]…». Представник вказує на те, що зазначені вислови відповідача [PERSON] є категоричними та такими, що можуть бути перевірені на предмет їх достовірності. Поширення вказаної інформації зазначеним способом відповідачами не заперечується, однак, вважаючи вказані вислови оціночними судженнями, зазначили про відсутність складу юридичного правопорушення в їх діях. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом положень ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі інформації, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Аналізуючи висловлені 20 липня 2015 року у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» відповідачем [PERSON] тези, суд зазначає, що яким би негативним забарвленням по відношенню до позивача не виглядав даний виступ у прямому ефірі відповідача [PERSON], однак, із загального контексту виступу останнього слідує, що у спірних тезах має місце лише критика дій позивача на посаді міністра Міністерства охорони здоров'я України, тобто спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду. З урахуванням вище зазначеного, суд дійшов думки про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Таким чином, спірні висловлювання відповідача [PERSON] є лише оціночним судженням, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати їх. У зв'язку з цим, суд відхиляє висновок лінгвістичного дослідження, наданого суду стороною позивача, виконаного Українським бюро лінгвістичних експертиз № 056/839 від 03.12.2015 року, згідно якого спірні висловлювання є фактичним твердженням. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції. В силу ст.10 Конвенції Ради Європи про захист прав і основних свобод людини від 1950 року, ратифікованою Україною в 1955 році слідує: 1. Кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно кордонів. 2. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського поряду, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Принцип указаної норми Європейської Конвенції Ради Європи про захист прав і основних свобод людини покладений в основу ст.34 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Крім того, суд враховує також і те, що позивач [PERSON] є публічною відомою в суспільстві особою, політиком, а тому, в розумінні пункту 2 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, майже не надається можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, оскільки йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Так, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (указаний висновок відображений в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Інкал проти Туреччини» від 9.06.1998 року, та справі «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року). Також, заслуговує на увагу і те, що Декларацією про свободу політичних дебатів у ЗМІ, схваленою 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, закріплено принцип свободи висловлювань та інформації через ЗМІ. Плюралістична демократія і свобода політичних дебатів вимагають, щоб громадськість була проінформована про питання суспільної вагомості, що включає право ЗМІ поширювати негативну інформацію та критичні оцінки стосовно політичних фігур та посадових осіб, а також право громадян отримувати їх. Політичні фігури апелюють до довіри громадян і підлягають публічним політичним дебатам, тому вони підлягають жорсткому громадському контролю і потенційно сильній публічній критиці через ЗМІ щодо способу, яким вони виконали або здійснюють свої функції. Таким чином, на думку суду, відповідачем [PERSON] дотримано баланс між його конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації позивача, а тому суд надходить для висновку про відсутність складу юридичного правопорушення у діях відповідача [PERSON] Також, суд приймає до уваги положення п. «в» ч. 1 ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», відповідно до якого телеорганізація та її представники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. За вказаних обставин, ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» не несе відповідальності, відповідно до законодавства України, за висловлювання осіб, які не є працівниками ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», якщо вони були розповсюдженні в прямому ефірі, тобто без попереднього їх запису. Окремо слід зазначити, що оглядом у судовому засіданні відеозапису телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» від [INFO] встановлено, що після виступу відповідача [PERSON], ведучим надано позивачу [PERSON] право на відповідь та спростування висловленої [PERSON]. інформації. Вказаним правом на відповідь позивач скористався, зазначивши, що наведене не відповідає дійсності та висловлена інформація є недостовірною. У такий спосіб забезпечено реалізацію права позивача, передбаченого ст.30 Закону України «Про інформацію» та ст. 277 ЦК України. Аналізуючи викладене вище, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання поширеної 20 липня 2015 року [PERSON] у прямому ефірі телепрограми «Свобода слова» на телеканалі «ICTV» інформації недостовірною, оскільки спірні висловлювання відповідача [PERSON] є лише оціночним судженням, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати їх. Що стосується інших позовних вимог, то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання спірної інформації недостовірною та зобов'язанні спростування такої інформації.

Outcome: dismissed