Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де треті особи - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Магдалинівської об`єднаної територіальної громади, про усунення перешкод у вихованні дитини та вільному спілкуванні батька з дитиною. В обґрунтування позову зазначив, що з 07.09.2013 по 29.01.2020 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з відповідачем. [PERSON] чинить перешкоди намірам батька бачитися з дитиною. Проте, позивач вважає, що його увага та турбота необхідна сину для його загального розвитку. Зазначив, що дуже любить сина, допомагає матеріально, син прив`язаний до нього. На підставі викладеного, просив суд усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначити його участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , встановивши такий графік спілкування батька з дитиною: кожну суботу місяця с 09-00 годин до 19-00 годин неділі, за місцем проживання батька, без будь-яких обмежень та застережень, без присутності матері, з 01 по 07 січня кожного року, 04 травня кожного року, 29 квітня кожного року з 09-00 години до 19-00 годин, один літній місяць (липень) для відпочинку дитини без присутності матері, зобов`язавши відповідача та бідь-яких інших осіб не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною у вказаний час, стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-3). Ухвалою суду від 18 січня 2021 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, доручено Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, після реорганізації Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, надати висновок про вирішення питання щодо спілкування з дитиною та встановлення графіку зустрічей [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування Магдалинівської об`єднаної територіальної громади та доручено надати висновок про вирішення питання щодо спілкування з дитиною та встановлення графіку зустрічей [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] (а.с.54). Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.68). 14 грудня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач [PERSON] суду пояснив, що у 2019 році вони з відповідачем роз`їхалися і йому перестали давати бачитися з сином. Проте коли він дзвонив матері відповідача по телефону, то з сином спілкувався, а потім слухалку ні відповідач, ні її мати не брали. Він хоче спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов з підстав викладених у ньому, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зазначила, що заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач, як батько, не цікавиться дитиною, не відвідує її. 07.07.2020 останній раз бачив сина, не привітав його з днем народження, хоча дитина чекала його. Крім того, позивач міг агресивно себе вести. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] підтримала наданий відзив на позов. Проти позовних вимог заперечувала, оскільки перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу ніхто не чинить, проте [PERSON] не цікавиться дитиною, не провідує сина, не телефонує йому (а.с.29-31). Третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради просили суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Третя особа Орган опіки та піклування Магдалинівської об`єднаної територіальної громади у своїх заявах просили розглянути справу за відсутності їх представника. У своїх письмових поясненнях позовні вимоги підтримали частково, оскільки запропонований позивачем графік побачень з дитиною, не враховує право дитини на спілкування дитини з матір`ю у вихідні дні (а.с.72-73, 82, 85). Суд, вислухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року розірвано (а.с.8, 12). Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №665 (а.с.7). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи доказів свідчать про те, що між батьками малолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки і у добровільному порядку досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею сторони не можуть. Обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Таким чином, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, а відповідачкою не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять. Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини шостої статті 7 СК України, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009). Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті дитини безумовно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті, оскільки це дівчинка. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із матір`ю, так і з батьком. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. З урахуванням того, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, наявності рівних прав щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. Утім, суд вважає, що графік такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня та розвитку дитини, не відриватиме її від нормального, звичайного для неї середовища та не заважатиме нормальному її існуванню і при цьому не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей. При вирішенні питання про періодичність побачень батька з сином, судом враховано вік дитини, час необхідний для встановлення довірливих відносин між батьком та дитиною, а також майбутнє дорослішання дитини. \~ \~ \~ \~Оскільки батько не спілкувався з дитиною майже рік, що він визнав і в судовому засіданні, суд вважає необхідним перші 5 зустрічей провести у присутності матері та за місцем проживання дитини, після чого, у разі встановлення контакту з дитиною, за згоди дитини, без присутності матері дитини, першу та третю суботи і неділі щомісяця з 10-00 години суботи до 16-00 годин неділі за місцем проживання батька з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів у м. Дніпрі, а у разі виїзду за межі м. Дніпра за погодженням з матір`ю, з правом зміни часу в день побачень за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням інтересів дитини, що забезпечить позивачу можливість вільно і без створення стресової та напруженої ситуації для дитини спілкуватися з нею особисто. Крім того, суд вважає можливим спілкування батька та дитини у день народження батька [PERSON] , 29 квітня кожного року з 10-00 годин до 19-00 годин за місцем проживання батька, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів у м. Дніпрі, а у разі виїзду за межі м. Дніпра за погодженням з матір`ю [PERSON] , за наявності згоди дитини, враховуючи навчальний процес в шкільному навчальному закладі; спілкування з дитиною на наступний день після дня народження дитини 04 травня, впродовж двох годин, після закінчення навчального процесу в шкільному навчальному закладі за наявності згоди дитини; щорічний спільний відпочинок дитини з батьком у літній час протягом 14 днів за домовленістю з матір`ю [PERSON] , за наявності згоди дитини; спільний відпочинок дитини з батьком на зимових канікулах протягом 7 днів за домовленістю з матір`ю [PERSON] , за наявності згоди дитини. З урахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав. Також суд зазначає, що визначений судом спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб чи у випадку виникнення негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, може бути змінений в майбутньому за позовом одного з батьків за наявності відповідних підстав. Також суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини. Виходячи з викладеного та на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial