Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON], який було зареєстровано 19.11.2004 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2011 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. За час шлюбу, за спільні кошти подружжя, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2009 року. Посилаючись на те, що вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя у рівних долях, виділивши у власність [PERSON] та [PERSON] по ? частині квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви не надав, тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис 653, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 03.03.2009 року, в період коли сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, за яким придбав у [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 76,82 кв. м., житловою площею 52,5 кв. м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на зазначену вище квартиру зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 Цивільного кодексу. Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана під час перебування у шлюбі сторін по справі і є їх спільною сумісною власністю, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання за ними права власності на ?? частину квартири законними та обґрунтованими.

Outcome: approved