Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, в якій просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що з відповідачем по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З травня 2016 року син постійно проживає з ним. Він самостійно займається створенням умов для проживання сина, займається його вихованням, матеріально забезпечує. За його місцем проживання створені всі умови для проживання дитини. Проте, він з відповідачем не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи те, що проживання дитини разом з ним відповідатиме інтересам дитини, він змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просить врахувати інтереси дитини. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 12 липня 2002 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 310. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту квартального комітету № 17 м. Павлограда від 09.11.2016 року, складеного за місцем проживання позивача, разом з ним за адресою: [ADDRESS], без реєстрації проживає його син [PERSON], [INFO]. Згідно наданого висновку за вих. № 11/0/2-17 від 03.01.2017 року, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з характеристики, за місцем проживання позивач характеризується з позитивної сторони. На обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 , судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд приймає до уваги вік та стан здоров'я дитини, ту обставину, що дитина проживає з батьком, який дбайливо ставиться до виконання батьківських обов'язків, також враховує ставлення до виконання батьківських обов'язків матері, яка з дитиною разом не проживає та не заперечує щодо проживання дитини разом з батьком. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки проживання дитини разом з батьком відповідатиме інтересам дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved