Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У грудні 2019 року позивачі звернулись в суд із позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. Позивачі просять суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: у користування позивачів[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділити кімнату зазначену у технічному паспорті під №5, загальною площею 19,4 кв.м. та кімнату зазначену у технічному паспорті під № 6, загальною площею 30,3 кв. м. з лоджією; у користування відповідача [PERSON] виділити кімнату, зазначену у технічному паспорті під №8, загальною площею 20,0 кв.м. з лоджією; у спільному користуванні залишити коридори -18,7 кв.м. та 3,3 кв.м.; кухню - 15,1 кв.м. з балконом; санвузол - 7,0 кв.м.; вбиральню - 2,9 кв.м., кладові - 1,3 кв.м. та 1,5 кв.м., оскільки позивач вважає, що так як відповідач є співвласником квартири, то повинен сплачувати комунальні послуги в частці, що відповідає його частці у праві власності на квартиру. З даного приводу між позивачами та відповідачем почали постійно виникати конфліктні ситуації, що призвело до сварок щодо порядку користування спірною квартирою. Враховуючи, що сторони в досудовому порядку не можуть домовитися щодо порядку користування спільною квартирою, а також те, що спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, позивачі просить позов задовольнити. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 20.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзиву та будь яких заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності у рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності від 11.11.2002, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації за №1312-С/КІ (а.с. 16-17). Згідно технічного паспорту на дану квартиру вона складається з 3 кімнат, а саме: кімната №1 - 19,4 кв.м., кімната №2 - 30,3 кв.м., кімната №3 - 20,3 кв.м., кухня - 15,1 кв.м., санвузол - 7,0 кв.м., вбиральня- 2,9 кв.м., коридори - 18,7 кв.м. та 3,3 кв.м., кладові 1,3 кв.м. та 1,5 кв.м., балкон - 1,0 кв.в., лоджії - 1,8 кв.м. та 2,3 кв.м. Загальна площа квартири - 124,6 кв.м. (а.с. 18-21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22-23). Позивачі зазначають, що самостійно здійснюють витрати щодо утримання квартири, сплачують комунальні послуги та витрати за користування житловим приміщенням. В свою чергу відповідач, не здійснює плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири. У зв`язку із чим між сторонами почали виникати конфліктні ситуації та сварки щодо дольової участі в оплаті за житлово-комунальні послуги. Спроби врегулювати спір у поза судовому порядку залишились невдалими. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог. Так, слід встановити наступний порядок користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , наступним чином: у користування позивачів[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділити кімнату зазначену у технічному паспорті під №5, загальною площею 19,4 кв.м. та кімнату зазначену у технічному паспорті під №6, загальною площею 30,3 кв. м. з лоджією; у користування відповідача [PERSON] виділити кімнату, зазначену у технічному паспорті під №8, загальною площею 20,0 кв.м. з лоджією; у спільному користуванні залишити коридори -18,7 кв.м. та 3,3 кв.м.; кухню - 15,1 кв.м. з балконом; санвузол - 7,0 кв.м.; вбиральню - 2,9 кв.м., кладові - 1,3 кв.м. та 1,5 кв.м. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати. На підставі викладено та

Outcome: approved