Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 15.05.2008 року в сумі 63630,38 грн., яка складається з інфляційних витрат за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 56430,38 грн. та з трьох відсотків річних за користування коштами за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 7200 грн., а також судові витрати, понесені у зв'язку зі зверненням до суду. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач взяла у позивача в борг грошові в сумі 80000 грн., які зобов'язалась повернути до 20.05.2008 року. Після направлення відповідачу вимоги, запозичені кошти так і не були повернені, що змусило позивача звернутись до суду. На підставі рішення суду з відповідача було стягнуто заборгованість, яку на час звернення до суду у цій справі не було погашено. У зв'язку з чим позивач вважає, що має право вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних в межах строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та її представник вимоги позову не визнали, проти їх задоволення заперечували, надали суду письмові заперечення проти позову, в яких просили застосувати наслідки пропущення строків позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти в сумі 80000 грн., які зобов'язалась повернути до 20.05.2008 року. Після направлення відповідачу вимоги, запозичені кошти так і не були повернені, Відповідно до матеріалів справи рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.04.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто 80000 грн. боргу, 15443,02 грн. інфляційних витрат, 3600 грн. трьох відсотків річних та 5000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10.08.2010 року вказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником, зокрема, в ч. 1 цієї статті зазначається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене суд вважає, що належними та допустими доказами було доведено те, що між сторонами у справі був укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти, які відповідач зобов'язалась повернути. На час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернуті. Наявність судового рішення про стягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо порушення строків позовної давності позивачем та допущенням ним подвійного стягнення, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Судом перевірені розрахунки заборгованості, здійсненні позивачем, які суд вважає вірними та обґрунтованими. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 63630,38 грн., яка складається з інфляційних витрат за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 56430,38 грн. та з трьох відсотків річних за користування коштами за період з 16.05.2012 року по 30.04.2015 року в сумі 7200 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 636,3 грн.

Outcome: approved