Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди В обґрунтування позовних вимог зазначив, що року між ним та ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВС/7424162) та договір добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та супутніх ризиків ДКТЗ/21/44/48 № 17673 автомобіля ВАЗ 21154 д.н. [NUMBER], відповідно до якого застраховано автомобіль позивача. 20.02.2010 року трапився страховий випадок, в результаті якого застрахований транспортний засіб зазнав механічного пошкодження. Однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань ухиляється від виплати страхового відшкодування у зв'язку з невизнанням ДТП страховим випадком. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю. Зокрема вимогу про стягнення страхового відшкодування не визнав на підставі пункту 2 статті 21 ЗУ «Про страхування», у якому передбачалось повідомлення страховика про всі відомі йому обставини, що мають значення для оцінки страхового ризику. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивач використовував забезпечений автомобіль як таксі, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 05.05.2009 року між [PERSON] та ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВС/7424162) та договір добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та супутніх ризиків ДКТЗ/21/44/48 № 17673 автомобіля ВАЗ 21154 д.н. [NUMBER], відповідно до якого застраховано автомобіль позивача. (а.с. 8,9) Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 20.02.2010 року з вини [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ-21115» д.н. [NUMBER] сталось зіткнення з автомобілем «Шевроле» д.н. [NUMBER].(а.с. 6-7) [PERSON] повідомив про вказаний випадок ПАТ «СГ«ТАС» про настання страхового випадку, що підтверджується листом-відповіддю від відповідача з приводу настанням події, яка мала місце 20.02.2010 року (а. с. 11). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Разом з тим, у листі від 28.07.2010 року ПАТ «СГ»ТАС» відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідно до акту огляду ТЗ Страхувальника була зафіксована розпізнавальна шашка «ТАКСІ», а також значний пробіг автомобіля разом з інтенсивною експлуатацією. На думку відповідача, автомобіль експлуатувався у якості «ТАКСІ», що не було передбачено договором страхування.(а.с. 12) Так, згідно пп. 11.3.6 п. 16.1.7. договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, подання Страхувальником у заяві на страхування завідомо неправдивих відомостей. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Листом-відповіддю з ТОВ «Абсолют Плюс ВІП» на запит суду повідомлено про відсутість договорів про надання послуг таксі з водіями транспортних засобів про надання інформаційно-диспетчерських послуг щодо транспортного засобу «ВАЗ» д.н. [NUMBER] у період часу з 05.05.2009 року по 04.05.2010 року а також будь-якого посилання на даний транспортний засіб. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що страхове відшкодування не підлягає виплаті, оскільки [PERSON] використовував автомобіль «ВАЗ» д.н. [NUMBER], як таксі, зважаючи на те, що ПАТ «СГ»ТАС» не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження даного факту. Згаданий вище акт огляду автомобіля, що був складений страховим комісаром не може бути належним і допустимим доказом того, що даний автомобіль використовувався для надання послуг таксі. Разом із цим, допитані у межах судового засідання свідки [PERSON] і [PERSON] заперечували те, що даний автомобіль використовувався для надання послуг із перевезення. Крім того, у даному разі не може бути підставою для відмови у виплаті позивачеві страхового відшкодування посилання страховика на те, що позивач не надав відповідачу повний текст договору страхування на вимогу відповідача, що була викладена у листі від 15.07.2010 року. Так, у ході розгляду даної справи відповідач не надав суду належних доказів отримання позивачем вказаного листа від 15.07.2010 року із вимогою надати повний текст договору. Водночас у ході розгляду даної справи кожна із сторін подала суду копію повного тексту вказаного договору добровільного комплексного страхування транспортних засобів та супутніх ризиків № ДКТЗ/21/44/48 № 17673 від 05.05.2009 року. Наведене свідчить про наявність у кожної із сторін вказаного договору, який за своєю природою є джерелом взаємних правовідносин страховика і страхувальника і письмовим доказом, що свідчить про сам факт їх виникнення та існування на час судового розгляду даної справи. Відтак, наявність у кожної із сторін примірнику вказаного договору не перешкоджало зобов'язаній стороні правовідносин страхування виконати обумовлені договором зобов'язання, у тому числі і з приводу виплати страхового відшкодування. Щодо посилань відповідача проти розміру позовних вимог суд приймає до уваги наступне. В заяві про настання страхового випадку від 23.02.2010 року позивач вказав, що до настання події, яка трапилася 20.02.2010 року, застрахований автомобіль «ВАЗ», д/н [NUMBER] мав пошкодження, а саме: тріщина на передньому бампері, луснуте переднє ліве крило, фарба (аркуш 1 заяви) та поріг пластиковий лівий біля водія - пошкоджений від снігу (аркуш 4 заяви). Висновок спеціаліста №55/07 від 27.07.2010 року, що був складений на замовлення [PERSON] включає оцінку вартості збитки, які згідно заяви позивача, не відносяться до страхового випадку від 20.02.2010р.. а саме: брызговик переднего крыла - рем., лонжерон передний - рем., окраска наружная порога лев., бампер передний, накладка боковая порога - зам., всього на суму 7 374,30 грн. та включає до суми загального збитку втрату товарної вартості в розмірі 3 167,79 грн., які згідно п..5.2.1, 5.2.2 Програми відшкодуванню за договором не підлягають. Водночас, відповідно до п.5.2.1, 5.2.2 Програми відшкодуванню за договором не підлягають: втрата товарної вартості застрахованого транспортного засобу, непрямі збитки. Відтак, із викладеного вбачається, що вказані вище складові вартості пошкоджень автомобіля позивача у сумі 10 542,09 грн. не можуть бути включені до суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню із страховика - відповідача у справі. Таким чином, розмір страхової виплати, яка у даному разі має бути стягнута із ПАТ «Страхова група «ТАС» складає 15 078,89 грн. Крім того, суд приймає до уваги заяви відповідача від 20.05.2014 року і від 16.06.2014 року про застосування позовної давності до позовних вимог у частині стягнення із страховика вартості товарознавчого дослідження у розмірі 950,00 грн. і неустойки за договором у формі пені у розмірі 4 355,56 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відтак, враховуючи те, що позовна давність із стягнення неустойки за договором розпочала свій перебіг із отриманням позивачем листа відповідача від 28.07.2010 року №Г2700/7031 про відмову у виплаті страхового відшкодування, а вказаний висновок спеціаліста №55/07 було складено 27.07.2010 року, то із урахуванням того, що даний позов було заявлено до суду 23.12.2013 року, суд доходить висновку про те, що позивачем було пропущено строки позовної давності із цих вимог. Викладене свідчить про необхідність відмови у даному позову у частині стягнення з відповідача вартості товарознавчого дослідження у розмірі 950,00 грн. і неустойки за договором у формі пені у розмірі 4 355,56 грн., у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини статті 267 ЦК України). Позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак на підставі частини 2 статті 88 ЦПК України із ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі зазначеного, ст.ст.3, 174, 196, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-228, 292, 294 ЦПК України, суд

Outcome: partial