Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні також зареєстрований відповідач по справі, який за вказаною вище адресою тривалий час з 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністі, підтримав вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.08.2003 року, позивачу на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до довідки про надання інформації № 28-126-3022, виданої 20.06.2018 року центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, з 04.04.2012 року і по теперішній час у будинку [ADDRESS] зареєстрований\~ відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком його доньки [PERSON] , відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.10.2018 року.\~ Згідно акту №478 про фактичне проживання, складеного 17.10.2019 року головою КСН «Мирний», за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає, про що також маються пояснення, додані до акту. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був членом родини позивача, в будинку [ADDRESS] не проживає, не мав перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по її утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] , а тому позов підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору та його вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.\~

Outcome: approved