Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У грудні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 71 929,33 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у кв. [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідачі отримують надані послуги. Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.11.2014 по 01.12.2020 у розмірі 71 929,33 грн, що просять стягнути з відповідачів, а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 23.02.2021 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 13.05.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ємця А.Ю., до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 20.07.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому викладені заперечення щодо доводів представника відповідача. Позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та вмотивованими, а тому просить їх задовольнити. 28.07.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ємця А.Ю., надійшли заперечення на відповідь на відзив, доводи яких аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник позивача - Проценко В.О., надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ємець А.Ю., надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача [PERSON] , просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, надані сторонами письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідачі їх отримували на підставі особового рахунку № [NUMBER] . Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.01.2021 вбачається наступне: відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.01.2014 по теперішній час; відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.11.2011 по теперішній час (а.с. 14-15). 07.12.2011 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с. 9-11). Відповідно до копії договору дарування від 17.11.2017 відповідач [PERSON] подарувала відповідачеві [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42-44), що також підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 81). Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР. Відповідачі користуються комунальними послугами, однак оплату не вносять. В результаті не виконання обов`язків у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.11.2014 по 01.12.2020 у розмірі 71 929,33 грн. Факт не внесення відповідачами оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який складений відповідно до вищезазначених Правил та Методики проведення нарахувань за особовим рахунком № [NUMBER] . У відзиві, наданому представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ємцем А.Ю., останній зауважує на пропуск строків позовної давності, а саме зазначає, що «як вбачається з розрахунку до позовної заяви та самої позовної заяви відповідачі з березня 2017 року не сплачують заборгованість за надання послуг з опалення та ГВП. Позивач звернувся до суду у лютому 2021 року. Тобто строк позовної давності сплив у березні 2020 року». Крім того, зазначає, що 17.11.2017 між відповідачами було укладено договір дарування, відповідно до якого відповідач [PERSON] подарувала відповідачеві [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідач [PERSON] на момент дарування вищевказаної квартири була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відтак, з урахуванням наведеного, відповідач [PERSON] , на думку адвоката Ємця А.Ю., не може бути відповідачем по цій справі, оскільки вона в квартирі фактично не проживає та комунальними послугами не користується. Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 385 ЦК України, адвокат Ємець А.Ю. зауважує, що «новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Оскільки останній платіж згідно розрахунку був сплачений у лютому 2017 року, то з відповідача 1 [PERSON] , не може бути стягнута заборгованість у зв`язку з пропуском строку позовної давності та у зв`язку з відчуженням нерухомого майна». Окрім наведеного, адвокат Ємець А.Ю. вважає, що заборгованість є недоведеною через те, що позивачем «не надано жодного розрахунку, яким чином він нарахував заборгованість за оплату послуг з постачання гарячої води», а також через те, що у позовній заяві взагалі не йдеться мова про наявність або відсутність приладу обліку гарячої води. У відповіді на відзив позивач заперечує щодо застосування строків позовної давності, оскільки в 2014, 2015, 2016 та 2017 роках відповідачами здійснювались дії на визнання боргу. Обчислення прострочення оплат починається з березня 2017 року та спливає у березні 2020 року. Однак, згідно з п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р, №№ 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». А тому, з урахуванням наведеного, позивачем не порушено строків позовної давності. Вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку вважає обґрунтованими, оскільки до 17.11.2017 квартира за адресою: [ADDRESS] , перебувала у власності відповідача [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований в ній з 24.11.2011, а з 17.11.2017 став одноособовим власником вказаної квартири. Щодо наявності приладу обліку гарячої води, то позивачем не заперечується цей факт, однак всупереч вимог чинного законодавства, якими передбачена періодична повірка таких приладів, відповідачами вона здійснена не була, а тому нарахування за послуги здійснювались відповідно до «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення». Заперечення на відповідь на відзив за доводами аналогічні відзиву на позовну заяву. Квартира відповідачів підключена до мережі централізованого опалення. Факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним. За вказаний період заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено представником відповідача, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Строк внесення щомісячних платежів визначений п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (надалі - Правила), не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, оскільки вказаними Правилами встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок оплати послуг щомісячно, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобов`язань. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з листопада 2014 року по грудень 2020 року відповідачі здійснювали сплату в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги, а саме: в грудні 2014 року - 2000,00 грн, в березні 2015 року - 2277,92 грн, в жовтні 2016 року - 500,00 грн, в листопаді 2016 року - 300,00 грн, в лютому 2017 року - 700,05 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку, наданого Концерном «МТМ», встановлено, що відповідачі частково вносили плату в рахунок погашення заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про визнання останніми свого боргу, а відтак перебіг позовної давності перервано. Відповідачі набули статусу боржників з березня 2017 року, а тому строк позовної давності сплинув у березні 2020 року. Однак, з урахуванням п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2», із змінами та доповненнями, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020, що діє і на день винесення судом рішення, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачі востаннє здійснювали часткову оплату боргу в лютому 2017 року. Строк позовної давності за вимогами спливає у березні 2020 року, проте з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, строки позовної давності продовжено, а тому вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності слід залишити без задоволення. Що стосується приладів обліку гарячої води та нарахувань за оплату послуг, суд зазначає наступне. Регулювання відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавецем) і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення здійснюється Правилами. Відповідно до п. 10 Правил оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Пунктом 15 Правил визначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. У п. 21 Правил зазначено наступне: у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем в обґрунтування позовних вимог, нарахування за послуги по особовому рахунку № [NUMBER] , починаючи з листопада 2018 року, здійснювалось відповідно до вимог Правил, оскільки водомір, встановлений в квартирі, не пройшов чергову повірку, а відтак він був знятий з комерційного обліку. Періодична повірка приладів обліку, зокрема, лічильників води, законодавчо врегульована Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314-VII від 05.06.2014, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці» № 374 від 04.06.2015, Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» № 1747 від 13.10.2016 (надалі - Наказ). Відповідно до норм вказаного законодавства, міжповірочний інтервал для лічильників води становить 1 раз на 4 роки (п. 38 Наказу). Представник відповідача у своїх доводах посилається на недоведеність розміру заборгованості, а також на те, що вона є незаконною, оскільки здійснювалась за загальними нормами споживання. На підтвердження існування у квартирі обліку гарячої води до заперечень долучено копію «паспорта СИТ параметров и характеристик среды» (а.с. 70), в якому датою останньої повірки лічильника є 19.02.2014, що не тільки не спростовує систему нарахувань за користування послугами, а й підтверджує, що після 2014 року лічильник не проходив періодичну повірку, визначену законодавством. Згідно зі ст. ст. 317, 322 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з договору найму житлового приміщення. Суд, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, вважає, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому позов Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості 01.11.2014 по 01.12.2020 у розмірі 71 929,33 грн підлягає солідарному стягненню у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved