Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 106400 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.07.2018 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 170 000 грн., що підтверджується розпискою, яка знаходиться у позивача. Вказана сума боргу виникла за несплачене насіння льону по ціні 20 000 грн. за одну тону, відвантажено 8,5 тони, отже, борг становив 170 000 грн. Час повернення позики було визначено до 15.08.2018 року. Оригінал розписки від 27.07.2018 року написаний та підписаний власноручно відповідачем. Позивачем неодноразово вчинялися дії з проханням повернення боргу. Так, відповідачем добровільно частково було погашено до вересня 2019 року 53600 грн., різниця несплаченого боргу становить 106 400 грн., яку відповідач не сплатив. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] суму боргу за договором позики (розпискою) від 27.07.2018 року у розмірі 106400 грн. та суму судового збору у розмірі 1064 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.34). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщений належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Відповідач заяв чи клопотань по справі суду не надав, у судовому засіданні 20.04.2021 року пояснив, що має намір сплатити позивачу борг, але на це йому потрібен час. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 27.07.2018 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 170 000 грн., які він зобов`язався повернути до 15.08.2018 року (а.с.7). Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з умов договору позики відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг до 15.08.2018 року. Позивач вказує, що в рахунок боргу сума у розмірі 53600 грн. відповідачем добровільно сплачена. Таким чином, відповідачем на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 116 400 (170 000 - 53 600) грн. не повернута, що підтверджується наявністю розписки у позивача. Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, виходячи з диспозитивності судового процесу, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 106 400 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 106 400 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved