Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся із названим позовом до суду у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2008 року № КІY0GA00000041, в розмірі 204 584, 17 дол. США, що за курсом 7,99 станом на 3 грудня 2013 року становить 1 634 627, 52 грн., звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 67,8 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер 3221855300190270715 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правоустановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити [PERSON] та інших осіб , які зареєстровані та проживають у будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, в наслідок чого останній було передано 99500 доларів США. Однак, з моменту видачі кредиту [PERSON] порушувала умови договору щодо своєчасного і погашення кредиту та відсотків за його користуванням, через що утворилася заборгованість у розмірі 204584, 17 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту, простроченого тіло кредиту, заборгованість по відсоткам, прострочені відсотки, заборгованості із комісії, простроченої комісії, та із пені. Зазначене зобов'язання було забезпечене договором іпотеки між сторонами по справі від 5 березня 2008 року, предметом якого є житловий будинок по [ADDRESS]. З тих підстав представник банку просив про задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив про його задоволення із викладених у ньому підстав. В свою чергу, відповідачка [PERSON] скористалася правом, передбаченим частиною 1 статті 38 ЦПК України, у судовому засіданні не був присутній, його інтереси у суді на підставі довіреності представляв [PERSON], який проти позову заперечував та вважав його таким, що не підлягає задоволенню. Звернувся до суду із зустрічним позовом, у прийнятті якого разом із первісним - суд відмовив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 5 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, в наслідок чого останній було передано 99500 доларів США та визначено графік по зазначеному договору. Кредит надавався в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди в строки визначені договором (а.с. 12-19). Крім того, 5 березня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по [ADDRESS], яке належить відповідачці на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 грудня 2006 року (а.с. 20-22, 23). 5 березня 2010 року та 30 березня 2011 року на адресу відповідачки [PERSON] позивачем направлялися вимоги щодо виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 24-25, 26). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із кредитного договору від 5 березня 2008 року, укладеного між сторонами по справі, банк має право вимагати достроково погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги (пункт 2.3.3.). Крім того, тим же кредитним договором передбачено нарахування пені та штрафу, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту (розділ 5). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, із наданих представником позивача розрахунків, вбачається, що зобов'язання за кредитним договором належним чином, у розумінні статті 527 ЦК України, [PERSON] не виконано. В супереч вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості по кредитному договору відповідачкою та її представником суду не надано. Також, статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається із договору іпотеки від 5 березня 2008 року, укладеного між сторонами по справі, сторони домовилися, що позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок [ADDRESS] (пункти 16.7.2., 22). А сам договір укладено в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором . Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду Так, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. З урахуванням викладеного, судом взято до уваги погоджену вартість предмета іпотеки у розмірі 580750 грн., що відображено у пункті 33.4. договору іпотеки між сторонами по справі. Не обмежений позивач правом вибору у способі захисту порушеного права, про що заявляв представник відповідачки у суді. Зокрема, згідно пункту 9 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким, чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, позов в частині виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані та проживають по [ADDRESS] не може бути судом задоволений. Так як зазначена позовна вимога адресована невизначеному колу осіб. Відомості про людей, які зареєстровані чи проживають за зазначеною адресою матеріали справи не містять. Крім того, у статті 40 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок виселення мешканців у разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 88 ЦПК України, із відповідачки підлягають стягненні понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial