overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказувала, що 27.09.1997 р. був укладений договір купівлі-продажу № 1127, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість Південь», згідно якого [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Позивачка вказувала, що угода сторонами виконана, але вона не може розпорядитися зазначеною квартирою, оскільки угода купівлі-продажу нотаріально не засвідчена, що суперечить діючому законодавству. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно. Дослідивши матеріали справи, суд на підставі ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України знаходить позов обґрунтованим, оскільки якщо одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Таким чином, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказану квартиру, оскільки виконала всі зобов'язання, узяті за договором. Продавці вказаної квартири також виконали умови договору, а саме отримали плату за квартиру, виселились з неї, передали оригінали правовстановлюючих документів, що також знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач має намір розпорядитися належної їй квартирою, але не може це зробити у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується перевіреним судом договором купівлі-продажу № 1127 від 27 вересня 1997 року, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість Південь», а також реєстраційним написом № 9934 від 01.10.1997 р. Миколаївського МБТІ. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про договору дійсним та визнання права власності підлягають задоволенню, оскільки договір укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але нотаріально не засвідчений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 вересня 2010 року [PERSON] взяв у неї під розписку у борг 15000 гривень і зобов'язався повернути гроші 22 вересня 2013 року. Намагання повернути кошти ні до чого не привели. Відповідач зобов'язання не виконав. Просила стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 15000 гривень та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 22 вересня 2010 року (а.с.10) [PERSON] отримав від [PERSON] позику для власних потреб в сумі 15000 гривень, зобов'язався повернути через три роки. Позивачка зверталась до відповідача з питанням повернення коштів, що підтверджується копіями листів та повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.11-14). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що кошти позивачці не повернуті, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки суму боргу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 150 гривень та в дохід бюджету судовий збір в сумі 79,4 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2003 року. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. З серпня 2013 року їх спільне проживання припинене. Тому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпінь Київської області 01 лютого 2003 року, актовий запис №8. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила слухати справу без її участі, проти примирення заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі, позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 01 лютого 2003 року перебувають в зареєстрованому виконавчим комітетом Бучанської селищної ради м. Ірпінь Київської області шлюбі, від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4) та копією свідоцтва про народження (а.с.12). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримує, проти примирення заперечує, і відповідно до ст.105, 112 СК України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2010 року. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. З листопада 2013 року проживають окремо. Раніше неодноразово припиняли подружні відносини. Тому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 24 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №64. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила слухати справу без її участі, проти примирення заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 24 липня 2010 року перебувають в зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області шлюбі, від цього шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11) та копіями свідоцтв про народження (а.с.6-7). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримує, проти примирення заперечує, і відповідно до ст.105, 112 СК України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що 08 червня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 280. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З травня 2013 року однією сім'єю вони не проживають, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до повноліття дітей. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 08 червня 2001 року Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ в Донецькій області, 08 червня2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 280. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». З травня 2013 року вони спільно не проживають. Позивачка є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09 грудня 2005 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що складено актовий запис № 1304 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08 квітня 2010 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що складено актовий запис № 415. Батьком вказаних дітей є відповідач по справі. Факт проживання дітей з позивачкою підтверджено довідкою начальника ЖКП «Жилкомплекс» від 07 жовтня 2013 року. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дітей, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

у грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Свої вимоги вона мотивує тим, що з кінця 2011 року вони припинили шлюбні відносини і з того часу проживають окремо. Під час розгляду справи позивачка просила задовольнити позов та погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки. За згодою позивачки відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.6). Дитина проживає з позивачкою, спору з приводу місця проживання дитини та її утримання в даний час між сторонами немає. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини в кінці квітня 2011 року і з того часу проживають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

у грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги вона мотивує тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, вчиняє сварки та бійки. Двоє їхніх дітей проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Позивачка до суду не з'явилась, надала заяву, в який просить про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки. У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). Як видно з копій свідоцтв про народження, в шлюбі сторони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, в даний час між сторонами немає спору з приводу місця проживання дітей. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, примирення не досягли. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 липня 2002 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 217. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З жовтня 2013 року однією сім'єю не проживають, сімейні стосунки не підтримують через несумісність поглядів на спільне життя та виконання подружніх обов'язків, через що постійно виникали сварки. Вважає, що за таких обставин продовжувати сімейне життя неможливо та просить шлюб розірвати, на примирення не згодна. Разом з тим, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення рішення на стадії попереднього розгляду справи. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти винесення рішення на стадії попереднього розгляду справи. Суд, враховуючи, що між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню без дослідження доказів. Також, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини позивачці на надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, а також, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 12 листопада 2010 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 542. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2013року, вони мешкають окремо, ведуть окреме господарство. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, все це призводило до сварок, а в подальшому до втрати почуття кохання. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та залишити шлюбне прізвище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 12 листопада 2010року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 542. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, від запропонованого строку для примирення відмовилися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, що має істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 665. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Шлюбні відносини між ними припинені, вони, хоча і мешкають разом, проте ведуть окреме господарство. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, з боку відповідача відсутня увага та батьківське піклування про дітей, все це призводило до сварок, а в подальшому до втрати почуття кохання. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та залишити шлюбне прізвище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 26 грудня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 665. Від шлюбу мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, від запропонованого строку для примирення відмовилися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, що має істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved