Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У вересні 2019 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» (далі - ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА», в якому просиввизнати недостовірною інформацією слова «Подфлагом страны - агрессора он призывал жителів города к проведению сепаратистського референдума», що містяться у статті «[INFO]» опублікованої [INFO] о 10 годині 01 хвилині в Інтернет журналі «Обозреватель» (www.оbozrevatel.com) та зобов`язати відповідача на протязі одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, опублікувати на сайті « Обозреватель» (www.obozreyatel.com) резолютивну частину судового рішення. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] о 10 годині 01 хвилині в Інтернет журналі «Обозреватель» було розміщено статтю «[INFO]». Матеріал розміщено за посиланням ([INFO]). Автора статті не зазначено. У вказаній статті стверджується:«Напомним, что 2014 году скандальный мэр Мелитополя участвовал в пророссийских митингах в городе. Под флагом страны - агрессора он призывал жителей города к проведению сепаратистского референдума и обещал добиться торговли с Таможенным союзом». Крім цього, в матеріалі міститься скріншот відеоролику з зображенням позивача, який є змонтованим викладом мітингу за участю позивача, який проходив в місті Мелітополі 02.03.2014 року. Відео змонтовано таким чином, щоб у читачів та глядачів складалося таке враження, що слова «Россия» та «референдум», які скандують присутні на мітингу асоціювалися саме з позивачем, який начебто теж підтримує проведення проросійського референдуму. Вважає, що поширена відповідачем на своєму інтернет-ресурсі інформація, яка стала відома більш ніж одній особі, зокрема, слова відповідача про те, що позивач «Под флагом страны - агрессора он призывал жителей города к проведению сепаратистского референдума» безсумнівно є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Вказаними недостовірними твердженнями беззаперечно завдано моральну (немайнову) шкоду репутації позивача, його честі та гідності, вони підривають довіру до його діяльності як Народного депутата України. Посилаючись на викладені обставини, статтю 32 Конституції України, постанову Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», статтю 47-1 Закону України «Про інформацію», Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, Резолюцією 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, статтю 277 ЦК України, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі(а.с. 29-30). ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» подало відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просило відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, щооспорювані повідомлення не містять інформацію, яка стверджує про порушення позивачем закону, моральних норм, загальновизнаних правил у суспільному чи політичному житті, тощо. Оспорювана позивачем інформація не є фактичними даними. У повідомленні містяться оціночні судження, а тому доводи позивача є безпідставними та необгрунтованими. Позивач не надав доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачем фактичних тверджень, завдання шкоди особистим немайновим правам позивача, та що оспорювана інформація є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, враховуючи, що позивач є публічною особою (фігурою) то, він має бути готовий, що межі допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи (а.с. 46-51). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» про захист честі, гідності та ділової репутації до судового розгляду по суті (а.с.92-93). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2021 року клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено ( а.с. 144-145). Інших заяв та клопотань до суду не надходило. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити, оскільки оспорювана інформація є оціночним судженням автора публікації, базується на фактичних обставинах і жодним чином не порушує права позивача, який є публічною особою. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи заперечення відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є Народним депутатом України. [INFO] о 10 годині 01 хвилині на сайті Інтернет-видання «Обозреватель» (www.оbozrevatel.com) було розміщено статтю під заголовком «[INFO]». Матеріал розміщено за посиланням ([INFO]). Автора статті не зазначено. У вказаній статті викладено текст наступного змісту: «Скандально известный мэр Мелитополя [PERSON] стал секретарем Комитета Верховной Рады Украины по вопросам правоохранительной деятельности……» у т. ч. «Напомним, что 2014 году скандальный мэр Мелитополя участвовал в пророссийских митингах в городе. Под флагом страны - агрессора он призывал жителей города к проведению сепаратистского референдума и обещал добиться торговли с Таможенным союзом». Під зазначеною статтею розміщено скреншот відео з зображення - фото позивача, який проходив за участю позивача в м. Мелітополі 02.03.2014 року. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Суспільство має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо наданої інформації, у тому числі щодо діяльності політиків, посадових осіб органів влади та місцевого самоврядування, а отже важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо ЗМІ або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого боку була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. З огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб, інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки таких осіб, є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до положень і аналізу статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі №182/6720/17 (провадження №61-48783св18), у постанові від 28 березня 2018 року у справі №761/8035/16-ц (провадження №61-13161св18), у постанові від 20 березня 2019 року у справі №758/14324/15-ц (провадження №61-19478св18), у постанові від 19 червня 2019 року у справі №380/951/17 (провадження № 61-31057св18). Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості (пункт 42 рішення від 8 липня1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження № 61-24241св18) зроблено висновок, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Ніхто не може бути притягнений до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Як встановлено судом, позивач є Народним депутатом України, тобто є публічною особою. Звернувшись до суду з позовом, представник позивача посилався на те, що поширена відповідачем на своєму інтернет-ресурсі інформація, зокрема, слова «Под флагом страны - агрессора он призывал жителей города к проведению сепаратистского референдума», що містяться у статті «[INFO]» опублікованої [INFO] є недостовірною інформацією, внаслідок поширення якої позивачу завдано моральну (немайнову) шкоду репутації позивача, його честі та гідності, що підриває довіру до його діяльності як Народного депутата України. Крім того, вказана інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Вказана інформація, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить фактичних даних та є оціночним судженням, яка хоч і є неприємною для позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, так як позивач є публічною особою та підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. Таким чином, оскільки не відбулось поширення недостовірної інформації у вигляді фактів щодо позивача, відсутній склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення вимог позивача. За таких обставин, правові підстави для задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ЗОЛОТА СЕРЕДИНА» про захист честі, гідності та ділової репутації, відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed