Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 12 грудня 2006 року вона та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони уклали Договір довічного утримання. За умовами вказаного Договору [PERSON] отримав у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , взамін відповідач повинен надати [PERSON] та [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року Договір довічного утримання від 12 грудня 2006 року було розірвано в частині зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із розірванням Договору довічного утримання [PERSON] вимагає від відповідача повернення права власності на частку квартири, яка була передана в рахунок зазначеного Договору. За вказаних обставин позивач просить суд визнати, що частка [PERSON] в спільному сумісному майні квартири [ADDRESS] становила Ѕ частину та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири. 25 вересня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 09 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує на те, що він під час дії Договору довічного утримання від 12.12.2006 належним чином виконував свої обов`язки із забезпечення [PERSON] , а тому відсутні підстави для повернення майна позивачу. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просив розглянути справу у його відсутність, підтримав свої заперечення викладені у відзиві. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.9-10). 12 грудня 2006 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. за реєстраційним номером 2-6500 (надалі Договір) (а.с.21-22). Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] та [PERSON] передають, а [PERSON] отримує у власність, на умовах цього договору, двохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] та [PERSON] довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно п.1.1 Договору [PERSON] та [PERSON] передають, а [PERSON] отримує у власність на умовах цього договору, двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,6 кв.м, загальною площею 46,1 кв.м взамін чого, [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] та [PERSON] довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідно до п. 2.1 Договору матеріальне забезпечення утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися на користь [PERSON] та [PERSON] , оцінюється сторонами в 400 гривень. [PERSON] зобов`язується довічно повністю утримувати гр.. [PERSON] та [PERSON] забезпечуючи їх: щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), вбранням, наданням побутових послуг (прання постільної білизни один раз на чотирнадцять днів), послугами перукарні один раз на місяць, необхідною допомогою належними лікувальними засобами, а також зберігаючи в довічному користуванні [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] (п.2.2 Договору). Договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку (п.4.4 Договору).(а.с.21-22) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року, яке набрало законної сили 17.08.2020, Договір від 12 грудня 2006 року було розірвано в частині зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13) Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №208628112 від 11.05.2020, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору довічного утримання, виданого 12.12.2006. Відповідно до номеру запису про обтяження 4208667 від 12.12.2006, накладена заборона на нерухоме майно (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що Договір від 12.12.2006 року в частині зобов`язань [PERSON] по довічному утриманню [PERSON] розірвано та право власності на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем. Вказані обставини вказують на те, що між сторонами склались правовідносини пов`язані із припиненням договору довічного утримання (догляду). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року, було встановлено неможливість подальшого виконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 12.12.2006 відносно [PERSON] . Відповідно до частини 2 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Згідно до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як встановлено судом, на час укладення Договору від 12.12.2006, двокімнатна квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток. За вказаних обставин вбачається, що частка [PERSON] у спільному сумісному майні, а саме квартирі [ADDRESS] становила Ѕ частину. Так,\~ [PERSON] \~не було\~доведено перед\~судом істотність\~обставин,\~які б\~вказували на\~те,\~що за\~ним слід\~залишити право\~власності на\~частину майна [PERSON] у спірній квартирі, тому суд приходить до висновку про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі по 1681,60 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 368, 370, 392, 744, 756 ЦК України,

Outcome: approved