Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в якому просить здійснити перерахунок у сумі 879, 94 грн за послугу централізованого опалення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні нарахування оплати за централізоване опалення у квартирі [ADDRESS] Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» використовує недостовірну інформацію щодо загальної опалювальної площі будинку, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року у справі 757/36512/16-ц зобов`язано проводити нарахування оплати за послугу з централізованого опалення без врахування площі, що припадає на сходову клітинку у під`їзді [ADDRESS] . 03 березня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки відповідно до п. 1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 встановлено, що кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії. Таким чином, розрахунок спожитого центрального опалення позивача відповідає дійсності, оскільки здійснені саме за показанням будинкового засобу обліку теплової енергії, де зазначено обсяг споживання за показанням будинкового засобу обліку, обсяг, що припадає на квартиру споживача, опалювальна площа будинку, що береться до розрахунку, тариф що використовується за умови наявності засобу обліку. 10 березня 2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач не надав ніяких доказів достовірних розмірів площ будинку, які необхідні для здійснення розрахунку нарахування оплати за централізоване опалення. 08 квітня 2020 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив що у справі № 757/36512/16-ц стороною виступало ПАТ «Київенерго», а відтак встановлені в ній обставини не мають приюдиційного значення у цій справі, де стороною є Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року у справі 757/36512/16-ц зобов`язано проводити нарахування оплати за послугу з централізованого опалення без врахування площі, що припадає на сходову клітинку у під`їзді [ADDRESS] . Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що незважаючи на вказане рішення суду відповідач продовжує здійснювати нарахування оплати за послугу з централізованого опалення з врахуванням площі, що припадає на сходову клітинку у під`їзді. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач повинен сплачувати послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири, за умови здійснення балансоутримувачем утеплення місць загального користування. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У розвиток цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13. Зокрема, Європейський суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X, § 46 рішення). Виходячи із принципу правової визначеності, під час нарахування оплати за послугу з централізованого опалення обов`язковим до врахування є рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року у справі 757/36512/16-ц, що безпідставно заперечується стороною відповідача, а відтак позов підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання здійснити перерахунок нарахувань. На підставі викладеного та

Outcome: partial