Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся із зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для позивача, як спадкоємця за законом своєї тітки [PERSON] , отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), розташовану на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, у зв`язку з тим, що втрачено оригінал відповідного сертифіката на право на земельну частку (пай), складеного на ім`я спадкодавця, відсутні докази родинних відносин позивача і спадкодавця. Позивач у судове засідання не з`явився, клопотав розглянути справу за його відсутності та задоволити позовні вимоги повністю. Відповідачі у судове засідання представників не направляли, про які повідомлялися належним чином. Пузирівська сільська рада заявою від 30.01.2020 №3, позов визнала, просила розглянути справу за відсутності свого представника (а.с. 40) Семенівська РДА відзиву не надала, про причини неявки представника у судове засідання суд не повідомила. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України ухвалив вирішити справу по суті за відсутності сторін та їх представників. Виконуючи приписи ст.ст. 198-200, 264 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до копії актового запису по смерть № 2 від 06.02.1998 [PERSON] померла [INFO] у с. Пузирі Семенівського району Полтавської області (а.с. 36, 37). Довідкою Пузирівської сільської ради від 01.10.2019 № 427 стверджено, що [PERSON] була зареєстрована і проживала одиноко у [ADDRESS] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, на належне їй майно та майнові права, зокрема право на земельну частку (пай) площею 5,2 умовних кадастрових гектарів в межах ЗААТ «Прогрес» на території Пузирівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, сертифікат серія ПЛ № 0135656, нормативна грошова оцінка частки (паю) становить 166403,81 грн, що підтверджено довідкою Відділу у Семенівському районі ГУ Держгеокадастру України від 13.11.2019 № 998/115-19 (а.с. 12). Вказаний сертифікат втрачено за невідомих обставин і невідомо ким (а.с. 25). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Натомість уповноважений державний орган визнає та підтверджує належність [PERSON] права за вказаним сертифікатом, відповідний факт та обставина не є спірними, вони встановлені компетентним державним органом, а, відтак не можуть бути задоволені судом. Згідно письмової заяви свідка [PERSON] від 18.10.2019, позивач [PERSON] є племінником померлої [PERSON] , за якою [PERSON] здійснював догляд до смерті та проживав з нею в одному будинку, так як остання потребувала догляду, здійснював її поховання, та доглядає і досі за могилою, забрав з будинку всі цінні речі (а.с. 20-22). Суд не визнає вказану заяву доказом, оскільки за змістом п. 3 ч. 2 ст. 76, ст. 90 ЦПК України доказами є показання свідків (їх допит у судовому засіданні), а не складені і підписані ними заяви. Більш того, відповідний орган місцевого самоврядування ствердив, що [PERSON] проживала одиноко (а.с. 7). Мати позивача [PERSON] , померла [INFO] , є рідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] , будь-які спадкоємці відсутні, документи які б підтверджували даний факт втрачено, встановити вказаний факт шляхом надання відповідних документів, не можливо, оскільки в органах ДРАЦСГ актові записи про народження за 1919 рік по Семенівському району Полтавської області не збереглися, до Державного архіву на зберігання не передавались (а.с.9,10,11,15). Отже позивач [PERSON] , є племінником померлої [INFO] - [PERSON]. У грудні 2019 року позивач звернувся до Семенівської державної нотаріальної контори з метою оформлення вказаної земельної частки (паю) як спадкового майна, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи що підтверджують факт родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Також нотаріусом вказано на відсутність права на спадкування за ЦК УРСР як спадкоємця першої або другої черги (а.с. 13). Судом встановлено, що [PERSON] (мати позивача та відповідно сестра [PERSON] ), померла [INFO] , тобто раніше померлої [INFO] сестри [PERSON] . На час смерті і [PERSON] і [PERSON] діяв ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт [PERSON] не складала. Відповідно до ст. 529, ст. 530 ЦК УРСР передбачено дві черги спадкоємців за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відтак, з огляду на те, що мати позивача [PERSON]- померла [INFO] (раніше), а [PERSON] (сестра матері позивача) померла [INFO] (пізніше), перша [PERSON] не може бути спадкоємцем за законом другої ([PERSON]), у т.ч. прийняти спадщину як особа, яка померла на 1,5 роки раніше можливого спадкодавця. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Ураховуючи зазначене, суд також робить висновок, що позивач не є спадкоємцем і за правилом спадкової трансмісії. Доказів прийняття спадщини будь-якою особою, окрім держави за законом, судові не надано. Наразі право на спільну земельну частку (пай) має держава. Задоволення не доведеного та безпідставного позову означатиме позбавлення держави власності. Відтак суд відмовляє у задоволенні позову у частині визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Відтак суд захищає цивільне право позивача, задовольняє позов частково лише щодо родинних відносин. Визнання Пузирівською сільською радою повністю позовних вимог суперечить закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed