Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до Будьонівського районного суду м.Донецька з позовом де вказує, що 04.04.2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір бн на суму 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням умов договору, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 19.09.2013 року становить 28069 грн. 89 коп. та складається з наступного: 3990 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 22266 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1312грн. 85 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та сплачений судовий збір. Ухвалою Будьонівського районного суду м. Донецька від 20.12.2013 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Пролетарського районного суду м Донецька. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити позов у повному обсязі, по справі прийняти заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у його відсутності, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу та інших умов, які зазвичай висуваються. На підставі положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується погасити кредит та сплатити відсотки. У відповідності зі ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути займодавцю позику (грошові кошти в той же сумі або речі, визначені родовими ознаками, тієї ж кількості, того ж роду та якості, які були передані йому займодавцем) в строк і в порядку, встановленому договором. Як встановлено у судовому засіданні, 04.04.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № бн на суму 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами складають між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.5 зворотна сторона, 6, 69-79). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором бн від 04.04.2006 року станом на 19.09.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 28069 грн. 89 коп., яка складається з наступного: 3990 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 22266 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість по судовим штрафам 1812 грн. 15 коп. (а.с.4-5). Аналізуючи обставини справи та надані докази у сукупності, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26257 грн. 04 коп. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафів за порушення виконання зобов'язання, суд зазначає, що в Умовах надання банківських послуг, затверджених Наказом голови правління ПриватБанку Дубілетом А.В. 24.05.2005 року № С-89, відсутні положення, які передбачають сплату позичальником штрафів за невиконання взятих на себе зобов'язань, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 280 грн. 70 коп. (а.с.1). Задовольняючи позовні вимоги частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 262 грн. 57 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 599, 628, 634, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial