Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У грудні 2017 року до суду надійшов вказаний позов, у якому позивач просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на скрутне матеріальне становище сім'ї, що не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 доходу, зокрема зменшити розмір аліментів до 1/6 доходу щомісяця. В судове засідання позивач не з'явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлялася про час, дату і місце судового засідання належним чином, про причини неявки до суду невідомі. З урахуванням положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд визнав за можливе вирішити даний спір в спрощеному позовному провадженні, оскільки зважаючи на предмет та підстави позовної заяви, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2003 року у справі №2-180 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно починаючи з 24 березня 2003 року до її повноліття, тобто до [INFO] Відповідно до поданих довідок №№ 105, 5-05/917 від 01,02 листопада 2017 року позивач працює в Лугинській райдержадміністрації Житомирської області та має постійний стабільний заробіток (а.с. 18-19). Позивач вказав у позові, що на його утриманні перебуває донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та дружина, яка як і позивач працює у Лугинській райдержадміністрації Житомирської області. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 12 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховуються: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сума грошових коштів, яку позивач просить стягувати у якості аліментів на утримання його малолітньої доньки [PERSON], є меншим за встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років, тому суперечить закону. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а обставини, на які позивач посилається, недоведеними належними та допустимими доказами. За правилами ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору не відшкодовується.

Outcome: dismissed