Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У вересні 2020 року Вознесенська міська рада звернулася до суду з позовом до ТОВ «Біозар» про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність в якому вказувала, що на території [ADDRESS] розташований комплекс будівель, який складається з адміністративної будівлі А-1 площею, 96,2 кв.м., підвалу А-п/д площею 53,3 кв.м., прибудови а-1 площею 33,1 кв.м., підвалу а-п/д площею 10,3 кв.м., входу в підвал площею 4,7 кв.м., ганку площею 4,4 кв.м., а також сараю Б-1 площею 58,5 кв.м., гаражу В-1 площею 23,1 кв.м., вбиральні Г-1 площею 4,9 кв.м., гаражу Д-1 площею 21,4 кв.м., сараю Є-1 площею 2,7 кв.м., воріт та огорожі. Право власності на це майно ні за ким не зареєстроване, у зв`язку з чим 15 травня 2017 року на підставі відповідного рішення Вознесенської міської ради про взяття його на облік, зареєстроване як безхазяйне, відповідне оголошення також було опубліковано у місцевій газеті Вознесенської міської ради «День за днем» № 20 від 17 травня 2017 року. З дня взяття нерухомої речі на облік минув передбачений законом річний строк. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив передати зазначене нерухоме майно у комунальну власність територіальної громади міста Вознесенська. Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року відкрито провадження по справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі. 12 листопада 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з тієї підстави, що з 1971 року Вознесенська районна біологічна лабораторія (правонаступником якої є ТОВ «Біозар») була законним власником спірного майна (домоволодіння) на підставі цивільно-правової угоди (договору купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі), яка на час укладення не потребувала обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, з цього часу постійно володіла та користувалася спірним майном, сплачувала відповідні кошти за його утримання. Таким чином, ТОВ «Біозар» на законних підставах набуло право власності на об`єкт нерухомого майна (домоволодіння) по [ADDRESS] , а також право користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння, що виключає його статус, як безхазяйного та, відповідно, унеможливлює передачу набутого приміщення в комунальну власність. 12 листопада 2020 року представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] надала суду письмові пояснення на відзив в яких вказувала на безпідставність тверджень представника відповідача [PERSON] про набуття ТОВ «Біозар» права власності на комплекс будівель по [ADDRESS] , оскільки вказані твердження спростовуються інформацією про відсутність реєстрації права власності на спірний комплекс будівель, позивачем виконано всі умови, необхідні для передачі безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність, а тому вказувала про наявність підстав для задоволення позову. 30 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив в якій просив вимоги Вознесенської міської ради задовольнити, вказуючи на відсутність жодних доказів набуття ТОВ «Біозар» права власності на комплекс будівель по [ADDRESS] , а також права користування земельною ділянкою, на якій розташований комплекс. При цьому, просив врахувати, що такі твердження представника відповідача повністю спростовуються інформацією про відсутність реєстрації права власності на спірний комплекс будівель, позивачем виконано всі умови, необхідні для передачі безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність, а тому вказував про наявність підстав для задоволення позову. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви ТОВ «Біозар» до Вознесенської міської ради про визнання права власності на домоволодіння до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднанні їх в одне провадження. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року витребувано від КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу щодо нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Представник третьої особи Скидан О.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи без самостійних вимог Скидан О.Г., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши інвентарну справу щодо нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] , суд прийшов до наступного. Згідно копії технічного паспорту на нежитловий об`єкт від 27 лютого 2007 року (а.с. 7-13), виготовленого на замовлення ТОВ «Біозар», в [ADDRESS] розташований комплекс будівель, який складається з адміністративної будівлі А-1 площею, 96,2 кв.м., підвалу А-п/д площею 53,3 кв.м., прибудови а-1 площею 33,1 кв.м., підвалу а-п/д площею 10,3 кв.м., входу в підвал площею 4,7 кв.м., ганку площею 4,4 кв.м., а також сараю Б-1 площею 58,5 кв.м., гаражу В-1 площею 23,1 кв.м., вбиральні Г-1 площею 4,9 кв.м., гаражу Д-1 площею 21,4 кв.м., сараю Є-1 площею 2,7 кв.м., воріт №1 та огорожі №2. Рік побудови 1970. В той же час, згідно копії технічного паспорту на домоволодіння від 13 серпня 2018 року (а.с. 79-81), виготовленого на замовлення ТОВ «Біозар», в [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку А-1 площею, 96,2 кв.м., підвалу А-1п/д площею 53,3 кв.м., прибудови а-1 площею 33,1 кв.м., підвалу а-1п/д площею 10,3 кв.м., входів до підвалів а-б, ганку а-г, а також сараю Б-1 площею 58,5 кв.м., гаражу В-1 площею 23,1 кв.м., вбиральні Г-1 площею 4,9 кв.м., гаражу Д-1 площею 21,4 кв.м., сараю Є-1 площею 2,7 кв.м., огорожі №1 та воріт №2. Роки побудови 1970, 1982. Відповідно до копії довідки КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 травня 2019 року №187, право власності на вищезазначений об`єкт станом на 31 грудня 2012 року не зареєстроване (а.с. 4). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2017 року (а.с. 5), право власності на вищезазначений об`єкт станом на дату формування витягу не зареєстроване. З вказаного витягу також вбачається, що 15 травня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Соколенко Д.В. нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] зареєстроване як таке, що взяте на облік в якості безхазяйного майна. Підстава рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна від 15 травня 2017 року. Про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна об`єкта, розташованого в [ADDRESS] , опубліковане відповідне оголошення у місцевій газеті Вознесенської міської ради «День за днем» за № 20 від 17 травня 2017 року (а.с. 14). З дня взяття нерухомої речі на облік минув передбачений законом річний строк. Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади розглядається судом в окремому провадженні (п. 7 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Якщо заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність пов`язана з вирішенням спору про право, такий спір вирішується в порядку позовного провадження (ч. 6 ст. 294 ЦПК України). Суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади (ст. 333 ЦПК України). Виходячи з наведених положень закону, до предмету доказування у суді при вирішення питання наявності підстав для передачі майна, як безхазяйного, у власність територіальної громади входять наступні обставини: чи відноситься спірне майно до нерухомого; чи є нерухоме майно безхазяйним (відсутній/невідомий власник або законний володілець); чи взяте таке майно на облік як безхазяйне органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого воно розміщене; чи дотримані правила щодо оприлюднення інформації про взяття нерухомої речі на облік державної реєстрації прав; чи сплив визначений законом строк з дня взяття на облік нерухомої речі. Судом встановлено, що позивачем здійснено ряд передбачених ст. 335 ЦК України дій, що є необхідними для вирішення питання про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність. Що стосується питання, чи відноситься спірне майно до нерухомого та чи є воно безхазяйним, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Таким чином, для віднесення речі до нерухомої в загальному розумінні, на відміну від нерухомої речі, як окремого об`єкта права власності (що передбачає встановлення обставин завершення будівництва, прийняття об`єкта в експлуатацію, а також державної реєстрації права власності) необхідне лише встановлення, що така річ розташована на земельній ділянці, а її переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення. Тому, об`єкт незавершеного будівництва може бути об`єктом спору про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність. Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, державна реєстрація права власності не є підставою виникнення права власності, але офіційно підтверджує факт набуття такого права. Відповідно до архівної копії протоколу засідання виконавчого комітету Вознесенської міської ради депутатів трудящихся від 22 жовтня 1969 року №20 гр. [PERSON] надано земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва; дозволено зав. міськкомгоспу укласти з гр. [PERSON] договір на індивідуальне житлове будівництво; зобов`язано гр. [PERSON] протягом двох місяців оформити технічну документацію та протягом трьох років збудувати індивідуальний двоповерховий житловий будинок згідно з типовим проектом (а.с. 75). Згідно вироку Народного суду Вознесенського району від 19 березня 1971 року у справі гр. [PERSON] належне їй майно конфісковано в дохід держави, у тому числі недобудована будівля з прибудовами по [ADDRESS] . На підставі вироку 04 травня 1971 року Вознесенський райфінвідділ звернувся до виконкому Вознесенської міської ради депутатів трудящихся із проханням прийняти вказану будівлю на баланс ради (а.с. 95-99). Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради депутатів трудящихся №150 від 25 травня 1971 року зобов`язано Вознесенську житлово-експлуатаційну контору прийняти на баланс домоволодіння [ADDRESS] вартістю 7600 рублів; дозволено Вознесенській житлово-експлуатаційній конторі продати незакінчене будівництвом домобудівництво Вознесенській районній біологічній лабораторії, останню зобов`язано до 01 червня 1972 року закінчити будівництво, а також зобов`язано районну біолабораторію і житлово-експлуатаційну контору оформити нотаріально договір купівлі-продажу (а.с. 77). Рішенням Вознесенської міської ради депутатів трудящихся №642 від 28 грудня 1976 року домоволодінню [ADDRESS] присвоєний №113 (а.с. 122, зворот). Згідно розпорядження Вознесенського міського голови №136-р від 25 листопада 2015 року вул. Жовтневої революції в м. Вознесенську присвоєно найменування вул. Київська (а.с. 136-137). З матеріалів цивільної та інвентарної справ також вбачається, що спірне майно тривалий час (з 1971 року) знаходиться у володінні та користуванні Вознесенської районної біологічної лабораторії (правонаступником якої є ТОВ «Біозар»). Наведене свідчить, що право власності на спірний об`єкт після виконання вироку суду про конфіскацію незавершеного об`єкту будівництва перейшло до держави (державна власність), інтереси якої представляли відповідний фінансовий орган (Вознесенський райфінвідділ), а в подальшому Вознесенська міська рада депутатів трудящихся (якій було передане вказане майно). Та обставина, що інформація про спірний об`єкт нерухомості, як об`єкт державної власності, до Фонду державного майна України не надавалася та до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не вносилася (а.с. 6), жодним чином не спростовує встановлених вище обставин, оскільки вироком суду від 19 березня 1971 року спірне майно було конфісковане в дохід держави (згідно чинної на час ухвалення вироку ч. 1 ст. 35 КК УРСР 1960 року конфіскація майна полягала в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого), а конфіскована за вироком суду будівля була передана та прийнята на баланс Вознесенською міською радою депутатів трудящихся. З прийняттям Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року (ст. 7), Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року (ст.ст. 31, 32, 35, 36), постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» відбулося розмежування майна державної та комунальної власності, в межах якого закріплений за місцевими радами народних депутатів житловий та нежитловий фонд перейшли з державної до комунальної власності. Що стосується тверджень відповідача про те, що вказане майно перейшло у його власність шляхом продажу Вознесенською житлово-експлуатаційною конторою Вознесенській районній біологічній лабораторії (правонаступником прав та обов`язків якої є ТОВ «Біозар»), то суд виходить з того, що вказане питання вже було предметом розгляду господарських судів у справах №915/1347/16 за позовом ТОВ «Біозар» до Вознесенської міської ради про визнання права власності та №915/1344/17 за позовом ТОВ «Біозар» до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на об`єкт нерухомості. Зокрема, у справі №915/1347/16 рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Біозар» було відмовлено у зв`язку з відсутністю належних доказів набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] , а також відсутністю доказів, що вказаний об`єкт закінчений будівництвом та введений в експлуатацію, що є передумовою для визнання ТОВ «Біозар» власником вказаного майна. У справі №915/1344/17 постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05 вересня 2018 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Біозар» було відмовлено у зв`язку з відсутністю беззаперечних та переконливих доказів переходу на договірних засадах права власності на спірне домоволодіння від Вознесенської житлово-експлуатаційної контори до Вознесенської районної біологічної лабораторії (правонаступником прав та обов`язків якої є ТОВ «Біозар»), а також неможливістю набуття відповідачем права власності на незакінчену будівництвом будівлю, яка не була введена в експлуатацію. Встановлені судовим рішенням обставини в силу положень\~статті 82 ЦПК України\~є преюдиційними, тобто обов`язковими для врахування судом при вирішенні спору між тими ж сторонами та не підлягають повторному доказуванню. Крім цього, твердження відповідача про набуття ним права власності на спірне домоволодіння спростовуються копією довідки КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 травня 2019 року №187 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2017 року. Інших переконливих доказів набуття відповідачем права власності на спірне майно, що не були предметом дослідження у межах розгляду господарських спорів у справах №915/1347/17 та №915/1344/17 ТОВ «Біозар» не надано. Таким чином, будівля по [ADDRESS] у 1971 року перейшла у власність держави (після розмежування майна державної та комунальної власності у комунальну власність) та в подальшому вказане право власності не припинялося, суб`єкти права державної та комунальної власності чітко визначені в законі, а тому таке майно не може бути визнане безхазяйним майном. Крім цього, звертаючись з позовом про визнання безхазяйним нерухомим майном комплексу нежитлових будівель, позивач не звернув увагу, що вказане майно як на час його переходу до держави, так і на час розгляду справи (а.с. 79-81, матеріали інвентарної справи) має статус домоволодіння, тобто житлового приміщення, докази переведення цього майна з житлового фонду у нежитловий матеріали справи не містять, що взагалі вказує на відсутність такого об`єкта, як комплекс будівель. За встановлених судом обставин, вимоги Вознесенської міської ради є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: dismissed