Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

У вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначає, що 2 червня 2007 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачкою, з якою із березня 2018 року вони проживають окремо. Позивач зазначає, що відповідачка фактично доглядом за дітьми не займається, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, просив визначити місце проживання дітей з ним за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову частково. Відповідачем був наданий відзив на позов (а.с. 31-49, 60-68), в якому вона вказує про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не було надано належних і допустимих доказів її ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також доказів того, що визначення місця проживання дітей з батьком відповідає їх інтересам. Надалі в судовому засіданні відповідач визнала бажання сина [PERSON] проживати разом із батьком та не заперечувала проти задоволення позову в цій частині. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але надала суд заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Будучи присутньою в раніше проведеному судовому засіданні 12.03.2019 року представник третьої особи підтвердила результати висновку органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дітей, також пояснила, що на засіданні була опитана дитина [PERSON] , який висловив своє бажання проживати разом із батьком та сестричкою. Так, в ході судового розгляду було встановлено, що 2 червня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відповідний актовий запис № 126 (а.с. 7). Сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7,8). Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на протокол №7 від 26 липня 2018 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській районній державній адміністрації Запорізької області, щодо розгляду заяви [PERSON] про невиконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] (а.с. 10), а також акт обстеження умов проживання від 25 липня 2018 року, відповідно до якого, за адресою проживання [PERSON] в [ADDRESS] , створенні належні умови для проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно характеристики за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с.12) Згідно акту-довідки, виданої Михайлівською селищною радою 11.10.2018 року на підставу доказу про отримання самостійного доходу, [PERSON] має у власному користуванні комбайн «ДОН 1500Б», трактор «Беларус» та усі причипні агрегати, якими він обробляє земельний пай 8,2550 га, який належать йому на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оформлене належним чином (а.с.53-54). Відповідачем [PERSON] , на спростування позовних вимог було надано: акт-довідку депутата Михайдівської селищної ради Зезуль І.А. № 1926 від 8 травня 2018 року, згідно з якою [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з малолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] ; договір оренди квартири [ADDRESS] , укладений 10 квітня 2018 року між [PERSON] і [PERSON] У якості доказів про отримання самостійного доходу відповідачем надано копію заповіту бабусі (а.с.41-42) із поясненням про отримання плати за пай саме відповідачкою в розмірі 1000 грн. щомісячно, на зазначену обставину доказів не надано. Згідно акту-довідки, виданої депутатом Михайлівської селищної ради від 08.05.2018 року [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.43) Згідно акту обстеження умов проживання, складеного депутатом Михайлівської селищної ради загальна площа квартири складає 42,9 кв.м, житлова-27,9 кв.м., земельна ділянка відсутня, користування природним газом балонним (а.с.44). Згідно характеристики за місцем проживання, складеної 27.08.2018 року [PERSON] має позитивну оцінку (а.с.46) Згідно акту-довідки, складеної депутатом селищної ради від 10 вересня 2018 року за адресою [ADDRESS] [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] (а.с.47). Згідно Висновку від 23.11.2018 року № 03-34/0704 орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації встановив неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] , що може призвести до загрози життю та здоров`ю дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим вважав доцільним визначити місце проживання дітей разом з батьком за його постійним місцем проживання [ADDRESS] (а.с.71-72) Згідно Постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.89) Згідно Постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року стосовно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, на підставі ст. 38 КУпАП справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності (а.с.91) Згідно акту обстеження умов проживання від 06.05.2019 року, складеного службою у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації умови для проживання дітей будуть створені. Згідно копії рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08.10.2018 року шлюб , укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На момент розлучення діти проживали разом із батьком, питання щодо спору місця проживання дітей не вирішувалося (а.с.121-122). Неповнолітній свідок [PERSON] , 12 років, в судовому засіданні пояснив, що з серпня 2018 року живе з татом, дружиною тата - [PERSON] та її двома синами. Пояснив, що мати залишала молодшу сестру на нього наодинці, після того як він став жити з батьком дуже часто приходив за місцем проживання матері та молодшої сестри [PERSON] , саме щоб побачити сестру [PERSON] . Після того, як [PERSON] стала проживати з татом, жодного разу до матері не ходив і не бачився. З дідусем та бабусею з боку матері не спілкується. Пояснив, що інколи мати покидала [PERSON] одну в квартирі, випивала, ходила по барах, спілкуватись з ним мати не намагалася, подарунки не дарувала. Також він пояснив, що мати прохала його жити з нею, запитувала, чи хоче він з нею проживати, він відповів їй, що ні. З [PERSON] мати намагалася зустрітися, приходила в будинок за місцем проживання, її пустили безперешкодно, привезла подарунки. На цей час він проживає з татом, його дружиною, яку називає «мамою» та її двома синами, [PERSON] . Умовами проживання задоволений. Нова мама доглядає за ним та [PERSON] . Мама проживає зі співмешканцем та її старшим сином [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] та проживає за адресою [ADDRESS] а сім`я Хімій проживає в будинку [ADDRESS] . На протязі 12 років [PERSON] та [PERSON] проживали за цією адресою. Після народження [PERSON] стала приймати спиртні напої часто-2-3 рази на тиждень, свідок кожен раз бачила її з коляскою, в якій була [PERSON] , коли вони поверталися з парку і [PERSON] часто була в сильному стані сп`яніння. Також пояснила, що у неї є онук 19 років, коли йому було 12-13 років, [PERSON] розпивала з ним спиртні напої і перша сигарети і пиво були від неї, вона його пригощала, хоча знала, що він неповнолітній та у нього пухлина головного мозку. За останній рік близько п`яти разів біля будинку [PERSON] бачила авто Світланиних батьків, хто приїздив-не бачила. Також два рази бачили автомобіль поліції біля будинку, з якого приводу-не знає. На цей час вона бачить [PERSON] з коляскою, коли він гуляє та його дружину- [PERSON] , яка також гуляє з [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Проживає в будинку з донькою, квартири на одній площадці, була працівником медичної установи. Пояснила, що [PERSON] прийшла жити в квартиру після сварки з чоловіком, вони бились, дрались. Причину розлучення не знає. Сімейне життя було погане, чоловік проживав в залі, а [PERSON] з трьома дітьми у маленькій спальні, дітьми позивач не піклувався, чому [PERSON] пішов до батька жити - не знає, до того як забрали [PERSON] , онук приходив до [PERSON] , потім-ні. В ніч, коли батько забрав [PERSON] , [PERSON] подзвонила після півночі їй і сказала, щоб вона подивилась на [PERSON] . Своїми ключами вона відкрила квартиру, в квартирі спала онука та пес, повинен був бути вдома співмешканець доньки, але його не було. Після цього вона замкнула квартиру і повернулася додому випити ліки, пішла відпочивати до своєї квартири, так було неодноразово. Знаходження дитини під час сну самої в квартирі, вважає нормальним. Потім чула, як повернувся ключ в квартирі [PERSON] , вона подумала, що це повернулася [PERSON] . Вважає, що побутові умови проживання дітей у позивача худщі, оскільки [PERSON] має єдину спальню з трьома хлопчиками, хоча і спить в окремій краватці. Пояснила, що донька не зловживає спиртними напоями, випиває пиво два рази на тиждень п`ятниця, субота, як усі. Також зауважила, що позивач в ніч з 18 на 19 березня вчинив сварку в магазині, тому що йому не продавали пиво. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідачки, раніше проживав на одній площадці з відповідачкою, на цей час проживає за іншою адресою. Пояснив, що він колишній працівник закладу освіти та має педагогічну освіту. Вважає, що позивач, під час сумісного проживання з його донькою, не був гарним батьком. Натомість, дітьми весь час їхнього сумісного проживання піклувалася донька, можливо не дуже правильно. Спиртними напоями донька не зловживала, пила пиво разом із колишнім зятем, чому приїздила поліція, особисто не знає, тільки зі слів. Пояснив, що молодша онука [PERSON] має захворювання на ДЦП, залишати її наодинці не можна. Неповнолітній свідок [PERSON] суду пояснив, що він є старшим сином відповідачки [PERSON] , позивач [PERSON] є його колишнім вітчимом. В час, коли забрали [PERSON] і приїздили працівники поліції, його вдома не було. На той час вони проживали з матір`ю, сестрою і маминим чоловіком на ім`я [PERSON] . В ту ніч він разом із мамою його шукали, він прийшов на наступний день, зранку та сказав, що був у лікарні тому що його побили. Мама іноді випиває пиво з [PERSON] . [PERSON] залишалася із ним, мати залишала їжу і ходила у своїх справах, коли йому треба було до школи з [PERSON] залишалася бабуся. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом\~статті 31 ЦК України\~малолітньою особою\~є дитина\~віком до чотирнадцяти років. Відповідно до положень ст.ст.150, 155, 160 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи ставлення батьків, які проживають окремо до місця проживання дитини [PERSON] , а саме матері, яка погодилася із визначенням місця проживання з батьком за його постійним місцем проживання та самої дитини [PERSON] , 2007 року народження, який висловив бажання проживати разом з батьком, суд вважає позов в цій частині підлягає задоволенню, що буде повністю відповідати саме інтересам дитини. Щодо визначення місця проживання дитини-інваліда [PERSON] , [INFO] , статус якої не оспорюється сторонами. Відповідно до ч.1 ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім виаадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до отриманих судом доказів, встановлено, що в період з березня 2018 року сторони не проживали разом, дитина [PERSON] , 2007 р.н. після уходу матері, залишився проживати з батьком, малолітня [PERSON] , [INFO] .н. проживала до 21.07.2018 року з матір`ю за її постійним місцем проживання. За цей час було складено два протоколи про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. Справа розглядається з 06.09.2018 року, за цей час відповідачка не працевлаштувалася, доказів самостійного доходу суду не надано. До відповідних органів з питанням щодо повернення малолітньої дитини для проживання разом із матірю [PERSON] не зверталася. До доньки відповідачка навідувалася за цей час чотири рази. Доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України щодо створення перешкод у спілкуванні із дитиною суду не надано. Свідки з боку відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що матір малолітньої [PERSON] , [INFO] року народження та маючої захворювання на ДЦП залишала її саму та на догляд іншої неповнолітньої дитини. Свідок [PERSON] підтвердила постійне знаходження в стані алкогольного сп`яніння [PERSON] 21.07.2018 року, з повідомлення поліції, [PERSON] знаходилася в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, в малолітньої дитини [PERSON] був педікульоз, у зв`язку із чим було складено відповідний протокол про притягнення [PERSON] до адміністративною відповідальністю за ч.1 ст. 184 КУпАП. Судом також\~встановлено,\~що спочатку\~позивач,\~на протязі\~чотирьох місяців проживав сам з дітьми, йому допомагали батьки, які проживають поряд, потім став проживати з цивільною дружиною. На цей час [PERSON] проживає разом із батьком, за місцем реєстрації [ADDRESS] , цивільною дружиною [PERSON] , її двома синами та рідним братом [PERSON] . Суд не може взяти до уваги твердження відповідача про наявність самостійного доходу у вигляді заповіту на її ім`я, оскільки право власності на заповідальне майно відсутнє, докази отримання доходу у вигляді плати за оренду земельної ділянки або іншої довідки про доходи суду не надано. Також в судовому засіданні та не заперечується сторонами, що відповідачка [PERSON] з листопада місяця 2018 року не отримує допомогу, призначену по догляду за дитиною-інвалідом. Відповідно до ч.2 ст.. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-ІV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності, не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою, тобто не є частиною національного законодавства України, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Із наданих позивачем доказів, враховуючи часткове визнання позову відповідачем стосовно місця проживання дитини [PERSON] , який є рідним братом малолітньої [PERSON] , відсутність самостійного доходу у відповідача, при наявності такового у позивача, а також враховуючи, що відповідачка, заперечуючи проти позову в частині визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком, але при цьому, за весь цей час проживання окремо з 21.07.2018 року, вона не сприяла отриманню самостійного доходу, не цікавилась життям дочки, не приймала участі у її вихованні та не надавала матеріальної допомоги та як особа, яка отримувала призначену допомогу на дитину-інваліда не сприяла продовженню строку отримання цієї допомоги саме в інтересах дитини, чим позбавила її матеріальної допомоги, витікає самоусування матері від опікування донькою. На те, що мати фактично самоусунулася від виховання дитини вказує і той факт, що і під час розгляду справи, мати дитини не вчинила жодної дії щодо спілкування із нею, \~до дитини за весь час окремого проживання приїздила 4 рази. Також суд зауважує, що судом встановлені факти залишення малолітньої дитини на самоті та під нагляд іншої неповнолітньої дитини, що, при наявності її захворювання на ДЦП та вік створювало реальну небезпеку для її життя та здоров`я. З огляду на вищевикладене, суд переконаний, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: approved