Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та виселення без надання іншого жилого приміщення. В подальшому 17.02.2015 року та 24.02.2016 року було подано уточнені позовні заяви та заява про додаткові обґрунтування позовних вимог від 24.04.2015 року. В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві, уточнених позовних заявах, посилався на те, 22 жовтня 1999 р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] , після укладання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». 10.04.2001 року за особисті кошти, придбав 13/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] за 6500 доларів США у [PERSON] . [INFO] у позивача та [PERSON] народилася донька [PERSON] . 10.04.2001 року за рахунок продажу однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві особистої власності, оскільки придбана ним в 1996 році, він здійснив перебудову та добудову мансардного поверху домоволодіння що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 р. № 2160 [PERSON] надано у власність дві земельні ділянки: кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0,0883 га та земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0,0157 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З 2002 року він, його дружина та донька [PERSON] зареєстровані в даному домоволодінні. 10 листопада 2010 року позивач за наявності згоди дружини взяв позику у [PERSON] в сумі 718 200 грн., що було еквівалентно 90000 доларам США - про що було укладено договір позики від 10.11.2010 року зі строком повернення 21.11.2010 року. Тещі [PERSON] - [PERSON] було добре відомо про укладання договору позики від 10.11.2010 року на суму еквівалентну 90 000 дол. США. Повернути грошові кошти в строк [PERSON] не зміг у зв`язку з злочинними шахрайськими діями з боку третіх осіб і тому він знаходився в скрутному матеріальному становищі та не мав можливості погасити отриману позику. 09.12.2010 р. позивач терміново (угоди оформлялися за терміновим замовленням) під впливом тяжкої для нього обставини (під загрозою втратити єдине житло на яке можливо було звернути стягнення по зобов`язанням за договором позики від 10.11.2010 року) і на вкрай невигідних умовах (так, вартість нерухомого майна зазначеного в договорах купівлі-продажу зазначено не за ринковими цінами, а фактично в десять разів нижче ринкових цін) вчинив продаж власного нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] своїй тещі [PERSON] . Крім того, в цей же день [PERSON] подарував своєму батьку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . На час укладання угоди в домоволодінні була зареєстрована та проживала дитина - [PERSON] , [INFO] , позивач та його дружина не зверталися до Органу опіки та піклування за згодою на продаж домоволодіння. Таким чином [PERSON] під впливом тяжкої для нього обставини під загрозою втратити єдине житло, на яке можливо було звернути стягнення по зобов`язанням за договором позики від 10.11.2010 року і на вкрай не вигідних умовах уклав договори відчуження всього власного нерухомого майна. Фактично 09.12.2010 року [PERSON] терміново відчужив родичам все належне йому на праві власності майно під загрозою втратити це майно. [PERSON] було добре відомо, що в домоволодінні яке розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та мешкає дитина [PERSON] [INFO] , так як [PERSON] після смерті чоловіка тривалий час проживала в даному домоволодінні. І відповідно, [PERSON] добре було відомо, що для укладання договору купівлі-продажу необхідно отримати дозвіл Органу опіки та піклування - це свідчить про недобросовісність [PERSON] як набувача і є підставою для задоволення позову про витребування майна. Таким чином, оскільки договір від 09.12.2010 р. купівлі-продажу 13\\100 домоволодіння укладено без згоди органу опіки та піклування, то він є таким, що не відповідає вимогам закону, а відтак є недійсним. При укладанні даних договорів між [PERSON] та [PERSON] було обумовлено, що після вчинення повного розрахунку [PERSON] по зобов`язанням, що виникли по договору позики від 10.11.2010 року (тобто після погашення позики в сумі 90000 доларів США), [PERSON] продасть назад нерухоме майно [PERSON] або угоду купівлі-продажу буде розірвано. При цьому, при укладанні договорів нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] жодних розрахунків за нібито продане нерухоме майно не проводилося, а тільки в договорах було зроблено стандартний запис нотаріусом про проведення розрахунку, який не відповідав дійсності. Позивач посилається на те, що у [PERSON] не було ніколи грошових коштів в сумі 131 162 грн., вона все життя працювала поштаркою з мінімальною заробітної платою і на момент вчинення угоди була пенсіонеркою і жодних доходів крім мінімальної пенсії у неї немає. Також умисел обох сторін щодо укладання фіктивної угоди купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння та двох земельних ділянок площею 0,0883 га та 0,0157 га підтверджується нереальною ціною договорів. Так, станом на грудень 2010 року ринкова вартість аналогічного нерухомого майна орієнтовано дорівнювала: 10000 дол. США за 1 сотку - тобто за 10,4 сотки - 100000 дол. США (800 000 грн.). За відсутності укладеного договору позики та зобов`язань по ньому в сумі 90000 дол. США (як тяжкої обставини), який ставив під загрозу втратити єдине житло яким володів [PERSON] правочини щодо відчуження 13/100 частин домоволодіння та двох земельних ділянок не було б вчинено з боку [PERSON] взагалі або вчинено не на таких умовах, так як дане майно можливо було відчужити за ринковими цінами за набагато більшу суму. Тільки в 2011 році [PERSON] погасив взяту позику в сумі 90000 дол. США за договором позики від 10.11.2010 року. Крім того, дані договори були укладені одразу після укладання договору позики на 90000 дол. США від 10.11.2010 р. та зміна власника з [PERSON] на його тещу - [PERSON] , яка мешкала в даному домоволодінні, дійсно створювала можливість позбавити [PERSON] можливості втратити власне нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в разі неповернення позики; сторони правочину не вчинили дії, які направлені на досягнення правових наслідків передбачених договорами купівлі-продажу нерухомого майна щодо фактичного проведення розрахунку за нібито придбане нерухоме майно. Жодний з укладених договорів не встановлював факт передачі нерухомого майна. Фактично все нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] не передавалося [PERSON] і знаходилося у [PERSON] . Так, до 2014 року [PERSON] , як і раніше користувався та розпоряджався своїм нерухомим майном, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , як його власник, а саме: оплачував за нього комунальні платежі, вчиняв догляд за домоволодінням, купляв різне обладнання (газовий котел, замки тощо), зберігав власні речі тощо. В 2013 році взаємовідносини між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] погіршилися. Коли [PERSON] в 2013 році звернувся до тещі [PERSON] та [PERSON] з приводу юридичного переоформлення на нього нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] - то сторони досягли угоди про те, що [PERSON] поверне [PERSON] все майно і в якості гарантії даної домовленості з боку [PERSON] було надано розписку, згідно з якою [PERSON] підтверджувала, що право власності на спірне майно фактично належить [PERSON] . На пропозицію [PERSON] щодо розрахунку за ринковими цінами за отримане нерухоме майно з боку [PERSON] було отримано відповідь про відсутність фінансової можливості проведення даного розрахунку та надана була боргова розписка з цього приводу. Але в 2014 році [PERSON] так і не виконала домовленості та не повернула отримане безпідставно та з порушенням чинного законодавства майно. 18 лютого 2014 року згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Будь-яка можливість досягнення мирним шляхом вирішення спірних питань втрачена, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Додатковою підставою для визнання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] недійсним є той факт, що фіктивність та формальність угоди підтверджується тим, що в договорі купівлі - продажу зазначено, що предметом договору купівлі-продажу є: 13/100 частики домоволодіння [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 2050 кв.м. з відповідними будівлями та спорудами. На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: А- житловий будинок, дер/маз. об.цеглою, житловою площею 121,4 кв. м, загальною площею 172,6 Б-погріб з шийкою, цегла, Ст. Ст1- стіни, Г - гараж, цегла, Ж - убиральня, цегла, 3- убиральня, цегла, 1-11,І, II - споруди. Для продажу 13/100 частки домоволодіння, що складається: в житл. Буд. А-1 прим.,1-3,1-4, 1-5, в прибудові а-1, а' -1 , убиральня З, споруди № 1,2, 7, І житловою площею 23,1 кв.м., загальною пл. 40,9 кв. Але станом на 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] мало самочинно збудований другий поверх і в технічному паспорті була зазначена хибна інформація, про стан 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яка не відповідала фактичним обставинам. Факт того, в договорі купівлі-продажу 13/100 частини домоволодіння від 09.12.2010 р. зазначено об`єкт, який фактично не відповідав даним зазначеним в договорі у зв`язку з переобладнанням, перебудовою та добудовою другого поверху - можуть підтвердити свідки (до матеріалів справи долучено 15 письмових пояснень осіб, які підтверджують, що другий поверх вже було збудовано на грудень 2010 року, а також даний факт підтверджується фотографіями зробленими згідно відтиску на фото 19.09.2004 р. в 13 год. 00 хв. і де в спірній 13/100 частини домоволодіння вже велося будівництво другого поверху, а також фотографією який стан мало 13/100 частини домоволодіння вже в 2007 році. Щодо дати зазначеної в технічному паспорті на спірне домоволодіння - то другий поверх, який станом на 2010 рік не мав документів і був самочинним будівництвом не було зазначено, так як інакше технік БТІ зазначив би, що має місце самочинна добудова і спірне домоволодіння не вдалося б швидко перереєструвати на тещу з метою уникнення загрози втрати за борги даної нерухомості. [PERSON] в період з кінця 2011 р. по кінець 2014 р. вчиняв дії щодо догляду за домоволодінням по [ADDRESS] як власник та господар. З грудня 2014 року [PERSON] не може потрапити в будинок за адресою: [ADDRESS] , а також на територію даного домоволодіння у зв`язку з тим, що в будинку без повідомлення його як співмешканця даного домоволодіння було замінено ключі від замків та замінено ключі від вхідної двері на територію домоволодіння, наявний в нього пульт від воріт не працює. Просив суд: визнати поважним та поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договору від 09.12.2010 року купівлі-продажу 13\\100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] та договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] зобов`язати повернути дане майно та визнати право власності на дане майно; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га що розташована за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) повернути [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) майно передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та передати [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) правовстановлюючі документи на дане майно; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; усунути [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та у доступі на територію цього домоволодіння і надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; покласти судові витрати на відповідачів. 10.03.2015 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали заяву про застосування строків позовної давності. Вказали, що позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом 23 грудня 2014 року після спливу строку позовної давності за своїми позовними вимогами про визнання договорів купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння та 2-х земельних ділянок розташованих за адресою: [ADDRESS] від 09 грудня 2010 року. Просили суд застосувати строки позовної давності до вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) повернути [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) майно передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; усунуто [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) і [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та у доступі на територію цього домоволодіння і зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; в іншій частині позову [PERSON] - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 2042 гривні 42 копійки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2018 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року задоволено клопотання представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів по цивільній справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення зустрічного позову до його пред`явлення. 23.09.2019 року [PERSON] , [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, яку просили об`єднати в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, залишено без руху і надано позивачам термін для усунення недоліків десять днів з дня отримання позивачами ухвали, однак не пізніше 03 жовтня 2019 року включно. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 26.09.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровськоїміської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, зобов`язання повернути майно за недійсними правочинами, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивачі вказали, що за час розгляду справи у судових інстанціях та незважаючи на те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтовою О.В. від 18 квітня 2017 року за вищезазначеною цивільною справою відкрите касаційне провадження, витребувана справа із суду першої інстанції та виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, позивач [PERSON] навмисно з метою уникнення у подальшому можливого повернення нерухомого майна до власниці [PERSON] , здійснив наступні дії. За позивачем [PERSON] на підставі рішення судів першої та апеляційної інстанції 31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради було зареєстроване право власності на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] та прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34596006 від 03.04.2017 р. Також позивачем [PERSON] в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервіс Експерт М» за договором № 642-и від 04.10.2017 р. була замовлена та виконана технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] з присвоєнням нових кадастрових номерів:земельна ділянка площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер 1400204912101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була зареєстрована за позивачем 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зареєстрована за позивачем 30.10.2017р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Після поділу земельних ділянок, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 823, від 24.11.2017 р. продав земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер 1400204912101, розташовану за адресою: [ADDRESS] своєму знайомому - [PERSON] за 151 291 грн. Окрім цього, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки, серія та номер: 825, від 24.11.2017 р. продав земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004, реєстраційний номер 1864112101, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] своєму знайомому - [PERSON] за 42 339,95 грн. 04 грудня 2017 року позивач [PERSON] уклав з [PERSON] договір іпотеки, згідно з яким передав [PERSON] (іпотекодержателю) земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38501160 від 04.12.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем. Дана земельна ділянка передана іпотекодержателю [PERSON] для забезпечення основного зобов`язання (позики) на суму 540000, 00 грн. Вартість земельної ділянки за договором іпотеки становить 88 195 грн. 86 коп. Вказали, що право власності на нерухоме майно, яке є предметом позову [PERSON] є: 13/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:04:075:0003, площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] . Не зважаючи на скасовані 23.05.2018 р. Верховним Судом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 р. та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р., було перереєстровано за [PERSON] 13/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:04:075:0003, площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] . В подальшому земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:04:075:0003, площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] була поділена на дві земельні ділянки, а потім одна із них продана [PERSON] , а друга перебуває в іпотеці у іпотекодержателя [PERSON] . Таким чином, за позовом [PERSON] відсутні предмети позову. Вищезазначені об`єкти нерухомого майна належать [PERSON] на законних підставах на підставі договорів купівлі-продажу, які необґрунтовано оспорює колишній власник [PERSON] . [PERSON] не укладала та не підписувала правочини, які поза її волею уклав [PERSON] , попередньо зареєстрував право власності за собою на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, яке було скасовано постановою Верховного Суду від 23 травня 2018, отже волевиявлення власника [PERSON] на укладення цих правочинів було відсутнє, а тому такі правочини слід визнати недійсними. Вказали, що окрім того, вищезазначені об`єкти нерухомості були спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , які з 22 жовтня 1999 року дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014 року ухваленим за позовом [PERSON] , шлюб був розірваний. Рішення суду набрало чинності 28.02.2014 р. 05 січня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Покупцем за договором був на той час чоловік [PERSON] - [PERSON] . Квартира № 1 в зазначеному житловому будинку була придбана за спільні сімейні кошти в розмірі 8 873 грн. і після придбання стала спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , та ніколи не була особистою власністю [PERSON] . Житловий будинок, в якому розташована придбана [PERSON] та [PERSON] квартира № 1 , складався з двох квартир у тому числі квартири 2 , яка зараз належить третій особі за позовом - [PERSON] , у цілому йому належить 87/100 часток вищезазначеного домоволодіння. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 квітня 2000 року № 932 замість договору купівлі-продажу від 05.01.2000 р. позивачу [PERSON] , на якого було зареєстровано право власності на підставі вищезазначеного договору, було надано свідоцтво про право власності на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Після придбання зазначеної нерухомості [PERSON] та [PERSON] почали займатися ремонтом квартири в житловому будинку і здійснили деякі поліпшення умов життя. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 17 листопада 2000 року № 979 за заявою [PERSON] за ним узаконено самовільно збудовані: сіни а-1, відкриту веранду a 1-1 у домоволодінні по [ADDRESS] , вирішено визнати та оформити за ним право власності на це самовільне будівництво та встановлено право власності на ідеальні частки домоволодіння, де в користуванні [PERSON] знаходилось 13/100 частки від всього домоволодіння,та затверджений акт ідеальних часток зазначеного домоволодіння складений працівниками ДМБТІ 10.04.2000р. 25 травня 2001 року до міського голови з заявою звернувся позивач [PERSON] з метою передачі йому у власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,1040 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування будинку, господарських будівель га споруд та до заяви додав висновок державної землевпорядної експертизи № 150-к від 17.04.2001р. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 вересня 2001 року №2160 позивачу [PERSON] передані у власність для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка загальною площею 0,1040 га, з яких 0,0157 га для ведення підсобного господарства та 0,0883 га присадибна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У 2002 році [PERSON] , та [PERSON] зареєструвались за адресою належного нам на праві спільної сумісної власності подружжя, домоволодіння. На підставі вищезазначеного рішення виконкому позивачу [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 121085 від 10.10.2001р. на вищезазначені дві земельні ділянки та даний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 037791. Договори купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] та договори купівлі-продажу двох земельних ділянок площею 0,0157 га та 0,0883 га, які розташовані за зазначеною вище адресою, були укладені між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 09 грудня 2010 року у встановленому законом порядку, а саме: була надана письмова згода дружини продавця - [PERSON] на укладання договору, договори були посвідчені нотаріусом, зареєстровані у реєстрі правочинів, на підставі договорів було також зареєстровано право власності державним реєстратором за покупцем [PERSON] . 24 листопада та 04 грудня 2017 року при укладанні договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки [PERSON] склав заяви, якими стверджував, що під час набуття права власності на земельні ділянки, в зареєстрованому шлюбі він не перебував, ні з ким не проживав та не вів спільне господарство, тому земельні ділянки є його особистою приватною власністю придбані за особисті кошти. Разом з тим, 13/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] придбані за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому земельна ділянка площею 0,0883 га, яку без згоди [PERSON] поділив [PERSON] , перейшла до [PERSON] по праву переходу. Виходячи із викладеного, оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки відповідно до вимог ст.65 СК України та ст.578 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку» вимагалася нотаріальна згода [PERSON] , як співвласника майна, проте такої згоди вона не надавала, що в силу положень частини першої ст. 203 ЦК України, частини першої ст.205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Разом з цим, [PERSON] , наголошує, що спірна нерухомість 09 грудня 2010 року була відчужена на законних підставах та з її згоди, що була нотаріально посвідчена, [PERSON] на користь [PERSON] , яка вибула з її володіння поза її волею, а тому підлягає витребуванню на користь [PERSON] , а укладені незаконно поза волею власника договори, визнанню недійсними. Просили суд: визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер 1400204912101, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №823, недійсним; витребувати із володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1400204912101, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0157 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004, реєстраційний номер 442864112101, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №825, недійсним; витребувати із володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004, реєстраційний номер 442864112101, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку; визнати договір іпотеки, укладений 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого 04.12.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим номером 848, недійсним. В порядку застосування недійсності Договору іпотеки, укладеного 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101: виключити з Державного реєстру іпотек запис № 23718924 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію Договору іпотеки; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження № 23719365 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки. Витребувати із володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувавши запис про державну реєстрацію права власності №23219500 від 02.11.2017 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 7977553 від 07.11.2017 р.), визнати за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку. Витребувати із володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 13/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 19784907 від 31.03.2017р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34596006 від 03.04.2017 р., визнати за [PERSON] право власності на 13/100 частин зазначеного домоволодіння. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усі понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. 13.01.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказав, що він повністю не визнає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину. Вказав, що по-перше, [PERSON] діяв добросовісно та у відповідності до вимог закону так, як рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року набуло чинності 09.03.2017 року і [PERSON] , як власник майна, спочатку зареєстрував дане майно за собою, відновивши порушення своїх прав з боку [PERSON] і потім розпорядився даним майном використовуючи права власника - при цьому жодні права та інтереси [PERSON] та [PERSON] не було порушено. Так, 31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок юстиції» за [PERSON] було зареєстровано право власності на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34596006 від 03.04.2017 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою було відкрито провадження за касаційною скаргою відповідачів та було зупинено виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, винесена тільки 18 квітня 2017 року. Таким чином, рішення суду щодо відновлення права власності за [PERSON] було виконано після набуття законної сили рішенням суду і в той час коли жодних обмежень щодо виконання даного рішення суду не існувало. В подальшому [PERSON] використовував свої права власника на нерухоме майно також у відповідності до вимог чинного законодавства України і без жодних порушень прав відповідачів - так як жодних арештів, заборон не було застосовано з боку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо нерухомого майна [PERSON] . По-друге, [PERSON] фактично ніколи не була власником спірного домоволодіння і вона була добре освічена, що ціллю укладання фіктивних договорів купівлі-продажу домоволодіння було зберігання власності [PERSON] який потрапив в тяжкі обставини. Фактичним власником завжди являвся [PERSON] , який і сплачував всі платежі за утримання будинку, в тому числі і після укладання спірних договорів, аж до отримання ним травми руки. Цей факт підтверджується в тому числі 48 квитанціями про сплату комунальних послуг з боку [PERSON] з моменту укладання фіктивних договорів до 2014 року (наданими з боку відповідачів). Також з боку позивача надано до суду додаткове обґрунтування позовних вимог в частині здійснення виконання обов`язків власника домоволодіння по [ADDRESS] з боку [PERSON] в 2011-2014 роках (після укладання спірних фіктивних договорів купівлі-продажу) де 64 письмовими доказами підтверджується, що саме [PERSON] виконував права та обов`язки господаря та власника спірного домоволодіння після укладання оскаржуваних фіктивних договорів купівлі-продажу. У [PERSON] ніколи не було грошових коштів необхідних для оплати за дане домоволодіння, що підтверджується наданими доказами. Крім того, вона була добре освічена, що зазначений в договорі купівлі-продажу одноповерховий будинок вже давно не існує, і що саме [PERSON] перебудував його в двоповерховий. Тобто на момент купівлі-продажу спірного будинку - він не існував в тій формі та вигляді, який зазначено в тексті договору і цей факт доводиться багатьма доказами, долученими [PERSON] до матеріалів справи. Це є окремою підставою визнання спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинку недійсними. З боку позивача надано до суду додаткове обґрунтування дати побудови в 2004 -2005 роках другого (мансардного) поверху домоволодіння по [ADDRESS] , де 50 письмовими доказами підтверджується, що станом на 2005 рік вже було збудовано другий поверх - тобто на момент укладання оскаржуваних фіктивних договорів фактична площа спірного домоволодіння була вдвічі більшою. Доказом того, що [PERSON] в 2004-2005 рр. приймав особисту участь в будівництві спірного домоволодіння є фотографії де зафіксований [PERSON] під час виконання будівельних робіт, а ось ні [PERSON] , ні [PERSON] крім брехливих висловів не додали жодного доказу того, що вони приймали хоч якусь участь у перебудові спірного будинку. [PERSON] добре знала, що в будинку мешкає дитина, і що укладання договору купівлі-продажу без дозволу органу опіки та піклування є протиправним. Звернув увагу на те, що посилання в зустрічному позові на нібито те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] не підтверджується належними та допустимими доказами - тоді як з долучених до матеріалів справи доказів слідує, що спірне домоволодіння було придбано за особисті кошти [PERSON] і воно було перероблене також за особисті кошти [PERSON] , отримані від продажу особистого нерухомого майна. Жодних доказів про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя або поділ [PERSON] в межах трирічного строку позовної давності не подавала, але їй було на момент розірвання шлюбу добре відомо про наявність того факту, що [PERSON] заперечує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, та вважає його своєю особистою власністю. У абсолютно всіх документах до кінця 2010 року (а на деяких і до 2004 року) на 13/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] зазначено, як власника [PERSON] . Саме [PERSON] використав своє право на безкоштовну приватизацію та приватизував на себе особисто земельну ділянку,на якій розташовано його особисте нерухоме майно 13/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року задоволено заяву представника відповідача про забезпечення зустрічного позову та накладено арешт та заборонено будь-яким особам вчиняти будь які дії щодо відчуження спірного майна. 03.06.2020 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі в яких вказала, що вона заперечує в повному обсязі проти задоволення позовних вимог свого батька - [PERSON] . Їй зі слів матері [PERSON] та бабусі [PERSON] відомо, що бабуся заплатила батьку [PERSON] гроші за придбання нерухомості, а після того, як батьки розійшлись, позивач [PERSON] почав вимагати від бабусі повернення нерухомості. Ніяких її прав при вчиненні правочинів порушено не було, тому що вона як проживала в спірній нерухомості, так і проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2013 року позивач постійно тероризує її матір та бабусю. Вважає, що між сторонами правочинів були укладені реальні договори купівлі-продажу нерухомості, та відсутні підстави вважати, що яка-небудь сторона не виконала зобов`язання за договорами. Загрози втрати житла у позивача [PERSON] ніколи не було, тому що він як був зареєстрований за адресою спірного будинку, так і продовжує бути зареєстрованим, та проживав в ньому до серпня 2011 року, після чого добровільно залишив домоволодіння. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та не підтверджені належними доказами. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з наведених в уточненій позовній заяві підстав, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви з наведених у відзиві підстав. Представник [PERSON] вказав, що на час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння у такому вигляді, як описано в договорі, вже не існувало в натурі, так як даний об`єкт нерухомості був повністю перебудований позивачем з глиняного сараю в двоповерховий будинок. І цей факт за сім років не змогла спростувати адвокат відповідачів з огляду на наявні в матеріалах справи фотографії спірного двоповерхового будинку датовані 2006-2007 роками та показаннями свідка [PERSON] , який безпосередньо приймав участь у перебудові даного домоволодіння. Факт фіктивності спірних договорів підтверджується наявністю умислу в усіх сторін правочину на вчинення фіктивного правочину. Так, відповідачу [PERSON] було добре відомо про те, що одноповерховий будинок, який зазначений як предмет договору купівлі-продажу вже перебудовано в двоповерховий та в квартирі проживає малолітня дитина. Їй добре було відомо про складну фінансову ситуацію, в якій опинився її зять. Вказав на невідповідність цін зазначених у спірних договорах купівлі-продажу ринковим цінам в кілька разів, що підтверджується висновком експерта оцінювача, долученого до матеріалів справи та фінансову неспроможність [PERSON] . Звернув увагу на те, що всі спірні договори оформлялись одночасно по терміновим замовленням і в цей же час [PERSON] переоформив свою квартиру на престарілого батька за договором дарування. Крім того, після укладання фіктивних договорів [PERSON] продовжував виконувати функції власника і цей факт підтверджується доказами оплати за дане домоволодіння і продовження добудови даного домоволодіння за власний рахунок. Також [PERSON] власноручною розпискою підтвердила той факт, що [PERSON] вже після укладання спірних договорів купівлі-продажу все ж таки є власником спірного домоволодіння та земельних ділянок. Поведінка же [PERSON] щодо бажання уникнути звернення стягнення на майно була добросовісною. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] звернули увагу на те, що після укладання договорів купівлі-продажу від 09.12.2010 року про відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] надала позивачеві розписку від 06.09.2013 р., в якій зазначила, що позивач є власником 50% домоволодіння за адресою [ADDRESS] . В момент укладання договорів від 09.12.2010 року позивач та відповідач не мали намірів виконання умов договорів, фактично не виконали дії з виконання правочинів та відповідно, не очікували реального настання правових наслідків за такими угодами. Метою укладання договорів від 09.12.2010 р. - це запобігання звернення стягненню на нерухоме майно позивача у випадку невиконання ним умов договорів позики від 10.11.2010 року. [PERSON] була добре обізнана про становище позивача, оскільки на момент укладання угоди позики від 10.11.2010 р. та договорів від 09.12.2010 р. була тещею позивача, проживала з позивачем, його дружиною та донькою у домоволодінні. Зазначили, що позивач дотримався вимог щодо позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності позивачем розпочався з 06.09.2013 р., тобто з моменту визнання відповідачем [PERSON] свого обов`язку перед [PERSON] . Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги за основним позовом не визнала, та просила суд в задоволенні уточненої позовної заяви відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву з наведених в позові підстав. Просила суд застосувати строки позовної давності до вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.Вказала на те, що правочини купівлі-продажу домоволодіння і земельних ділянок, які були укладені між [PERSON] і [PERSON] були реальними. Зазначене майно було спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою власністю [PERSON] . Для [PERSON] , яка надавала згоду на відчуження майна, як спільного сумісного майна, на умовах визначених чоловіком, не існувало жодних тяжких обставин. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви та задовольнити позовні вимоги за основним позовом. Не заперечував того, що [PERSON] є товаришем [PERSON] . Треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до інформації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) приватний нотаріус ДМНО Петрушенська Інна Романівна відповідно до заяви припинила діяльність, даних про правонаступників немає. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка [PERSON] , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 1999 р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] в відділі ЗАГС Жовтневого р-ну м. Дніпропетровська. Прізвище дружини після укладання шлюбу - [PERSON] (копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.10.1999 р.) ( т.1 а.с.116). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності 28.02.2014 року. До 01.01.2000 року згідно з комп`ютерною базою ЦНП № 1201 м. Дніпропетровськ на ім`я [PERSON] ( [INFO] ) було зареєстровано три транспортні засоби: ВАЗ 2107, д/н [NUMBER] ; ВMW 316І, д/н [NUMBER] , РАФ 22031, д/н [NUMBER] (лист ЦПН № 1201 від 01.04.2015 р. № 14/1ЦПН-А-276) ( т.2 а.с.45). 25.02.2000 року згідно з відповіддю КП «ДМБТІ» від 06.04.2015 р. № 3514 - [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] , яка була його особистою власністю. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2000 р.) (т.1 а.с.116) 05 січня 2000 р. [PERSON] придбав 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Сидоревич В.А., зареєстровано в реєстрі за №6-31. Продаж вчинено за 8873 грн. ( т.1 а.с.119). Відповідно до заяви [PERSON] , справжність підпису якого посвідчена 08.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим номером 1209, в жовтні 1999 року він отримав від [PERSON] завдаток за продаж будинку розмірі 2500 доларів США, про що зазначив у підписаній ним розписці (т.2 а.с.46). Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 17 листопада 2000 року № 979 за заявою [PERSON] узаконено самовільно збудовані: сіни а-1, відкриту веранду a1-1 у домоволодінні по [ADDRESS] , вирішено визнати та оформити за ним право власності на це самовільне будівництво та встановлено право власності на ідеальні частки домоволодіння, де в користуванні [PERSON] знаходилось 13/100 частки від всього домоволодіння,та затверджений акт ідеальних часток зазначеного домоволодіння складений працівниками ДМБТІ 10.04.2000 р ( т.1 а.с.128). Згідно зі Свідоцтвом про право власності, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 10.04.2001 р., [PERSON] є власником 13/100 частин домоволодіння, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 квітня 2000 року, замість договору купівлі-продажу від 5 січня 2000 р. Зареєстровано 10.04.2001 р. Дніпропетровським МБТІ, про що здійснено запис в реєстрову книгу № 663 за реєстровим № 2691-536 (т.1 а.с.24, а.с.120). Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 р. № 2160 про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам в Індустріальному районі м. Дніпропетровська по фактичному розміщенню домоволодінь, [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , по загальною площею 0,1040 га: 0,0157 - підсобне господарство; 0,0883 - присадибна ділянка ( т.1 а.с. а.с.121, 122). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ДП № 121085 [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 року за №2160, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1040 га. землю передано: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,0883 га.; ведення особистого підсобного господарства - 0,0157 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №037791 (т.1 а.с. 125). Кадастрові номера земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] : 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га, та 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га. З 2002 року [PERSON] , [PERSON] проживали та були зареєстровані в домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживала їх донька - [PERSON] . 19 жовтня 2004 року матір [PERSON] - [PERSON] звільнилася з посади листоноші за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (наказ № 113 від 19.10.2004 р.). В 2008 році помер чоловік [PERSON] - [PERSON] (лист сільського голови № 152 від 30.06.2015 року). Копія свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] ( т.2 а.с.60) 10 листопада 2010 року [PERSON] за наявності згоди дружини взяв позику у [PERSON] в сумі 718200 грн., що було еквівалентно 90000 доларам США - про що було укладено договір позики від 10.11.2010 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №.1103. Строк оплати по договору позики від 10.11.2010 року - 21 листопада 2010 року ( т.3 а.с. 236). Відповідно до дублікату заяви [PERSON] від 20.11.2011 року, виданого 06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. замість втраченого, підтверджено повний розрахунок за Договором позики, посвідченим 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим №3377, згідно п.п.1.2-2.1 вищевказаного договору виконані в повному обсязі, грошові кошти у сумі 718200,00 грн. отримані ним. Цією заявою [PERSON] підтверджує повний розрахунок за вищевказаним договором ( т.6 а.с.9). 09 грудня 2010 року [PERSON] було отримано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28299329 для продажу 13/100 частки, що складається: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м., вартістю 55 427 грн. (т.1 а.с.23). 09 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 13/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . За даним договором [PERSON] продав [PERSON] 13/100 домоволодіння, що складається: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м. Продаж здійснено за 55 427 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстровано в реєстрі за №6028. Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріальногоокругу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150). Право власності [PERSON] на 13/100 частини домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28342077 від 13.12.2010 року. Реєстраційний номер об`єкта 32311858. Технічний паспорт на садибний житловий будинок [ADDRESS] від 07.12.2010 року (т.1 а.с.149,151-155). 09 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу (Бланк ВДР №761069) земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстрований в реєстрі за № 6031. За даним договором [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Грошова оцінка земельної ділянки 70 287,00 грн. Земельну ділянку продано за 70 287,00 грн. (т.1 а.с.165,166) Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150). Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26228476 від 01.09.2014 року. Реєстраційний номер об`єкта 442971512101 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1201778532014 від 13.08.2014 року (т.1 а.с.167,168). 09 грудня 2010 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу (бланк ВРД 761070) земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] ,посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034. За даним договором [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Грошова оцінка земельної ділянки 5 448,00 грн. Земельну ділянку продано за 5 448,00 грн. ( а.с.157,158). Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150). Відповідно до листа Управління Держкомзему у м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області від 10.12.2011 року за №6/52/015-19.12.11, до управління надійшла заява гр. [PERSON] від 03.11.2011 року щодо організації робіт із заміни Державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку переходить на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2010 року (т.1 а.с.173). Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26222370 від 01.09.2014 року. Реєстраційний номер об`єкта 442864112101 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1201778372014 від 13.08.2014 року (т.1 а.с.156, 159-160). Згідно з листом КП «ДМБТІ» від 06.04.2015 р. № 3514 - замовлення на проведення технічної інвентаризації та виготовлення витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для продажу 13/100 частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було виконане в скорочений термін згідно з заявою [PERSON] . 09 грудня 2010 року [PERSON] подарував своєму батьку [PERSON] квартиру [ADDRESS] , згідно з договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6001 (т.2 а.с. а.с.44,44). Витяг з КП «ДМБТІ» на дарування виконувався згідно з терміновим замовленням № 07/22616 від 06.12.2010 р. В подальшому, за терміновим замовленням № 07/22616 від 10.12.2010 року було проведено 13.12.2010 року реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , згідно з договором дарування квартири. Станом на 09 грудня 2010 року за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована та проживала донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] [INFO] . Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.328, ч.5 ст.656 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні безспірно встановлено, та підтверджено умовами договору купівлі-продажу, зокрема відповідно до Договору купівлі-продажу 13/100 частки домоволодіння від 09.12.2010 року, договір за домовленістю сторін вчинено за 55427 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - [PERSON] . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.5 цього договору і відповідає їх дійсним намірам (п.11 Договору). Відповідно до Купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2010 року (кадастровий номер 1210100000:04:075:0003) року договір за домовленістю сторін вчинено за 70287 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - [PERSON] . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.7 цього договору і відповідає їх дійсним намірам ( п.15 Договору). Відповідно до Купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2020 року (кадастровий номер 1210100000:04:075:0004) договір за домовленістю сторін вчинено за 5448 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - [PERSON] . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.7 цього договору і відповідає їх дійсним намірам (п.15 Договору). Суд критично відноситься до твердження позивача щодо фіктивності правочинів, наявності умислу у всіх сторін правочину. Як вбачається із спірних договорів купівлі-продажу, з боку відповідача договори купівлі-продажу частки домоволодіння і земельних ділянок були спрямовані на набуття права власності на частку домоволодіння та земельних ділянок, які були предметом спірного Договору. Так, [PERSON] після укладання договорів вчинила юридично значимі дії, а саме: нею було зареєстровано право власності на нерухоме майно, понесені всі витрати щодо сплати послуг за державну реєстрацію права власності, розробку технічної документації з землеустрою, проведення геодезичних робіт. Крім того, [PERSON] 17.08.2012 року укладено договори з: Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення та 21.08.2012 року з ПАТ «Дніпрогаз» про надання населенню послуг з газопостачання та здійснювалася оплата за комунальні платежі. Факт проживання [PERSON] в домоволодінні не оспорювався сторонами. В своєю чергу суд не приймає доводи позивача [PERSON] про вчинення ним особисто дій щодо оплати комунальних послуг та догляду за домоволодінням в період часу з кінця 2011 року по кінець 2014 року, оскільки вказані дії були вчинені останнім разом з [PERSON] та [PERSON] вже після укладання правочину та в період перебування у шлюбі з [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] . Щодо посилання позивача за основним позовом на фіктивність правочину, як на невідповідність цін в спірних договорах купівлі-продажу ринковим цінам, та не проведення розрахунків за договорами між сторонами, та відсутність фінансової можливості у [PERSON] здійснити оплату за договорами купівлі-продажу, то як вбачається із спірних договорів, ціна продажу, зазначена в п.5 та п.7 цих договорів відповідає їх дійсним намірам. Своїм підписом під договором продавець [PERSON] підтверджує проведення зі сторони покупця [PERSON] повного розрахунку та відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру. Зазначене свідчить, що сторони за договором вчинили юридично значимі дії з метою досягнення юридичних наслідків. Підписуючи договори купівлі-продажу нерухомості продавець [PERSON] ніяких заперечень при їх укладанні не висловлював ані до ціни договорів, ані до настання реальних наслідків за договорами. Виходячи із вищевикладеного, договори купівлі-продажу нерухомості відповідають як внутрішній волі продавця [PERSON] , так і покупця [PERSON] , яка придбала нерухомість за письмовою згодою дружини продавця [PERSON] . Щодо твердження позивача про невідповідність предмету договору купівлі-продажу домоволодіння, то як вбачається із матеріалів справи, технічна характеристика 13/100 частин спірного домоволодіння зазначена в договорі купівлі-продажу від 09.12.2010 року відповідає фактичній характеристиці домоволодіння, яке було на час укладання договору. У грудні 2010 року на замовлення [PERSON] (продавця) було проведено поточну інвентаризацію домоволодіння та 07 грудня 2010 року працівником КП «ДМБТІ» [PERSON] , яка оглядала домоволодіння, був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , технічна характеристика домоволодіння відповідає його технічній характеристиці зазначеній в договорі купівлі-продажу 13/100 часток домоволодіння. Самочинне будівництво в технічному паспорті не зазначено. Вказане узгоджується із Постановою слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лазарєва Н.О. від 05.10.2015 року про закриття кримінального провадження, згідно з якою на термінове замовлення [PERSON] 08.12.2010 року техніком інвентаризатором КП ДМБТІ Сорокіною Л.В. було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння в якому не зазначено наявність самочинно збудованого другого (мансардного) поверху (т.4 а.с.48-50). Технічний паспорт на садибний житловий будинок [ADDRESS] , складений 13 березня 2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] містить дані про самочинне будівництво: мансарда, навіси - рік побудови 2011. Крім того, [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року та Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року було зареєстровано право власності на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові літ. А-1 приміщення 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди №1, 2, 7, І, житлова площа 23,1 кв.м., загальна площа 40,9 кв.м., саме на домоволодіння яке не містило самочинного будівництва, що суперечить обставинам викладених в позовній заяві [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги письмові докази позивача [PERSON] , які надані суду, а також показання свідка [PERSON] про те, що спірний будинок був перебудований на двоповерховий, та мансардний поверх збудовано в 2004-2006 роках, оскільки саме позивачем самостійно збиралися документи, які були потрібні для укладання договорів купівлі-продажу, замовлявся технічний паспорт та будь яких доказів, щодо узаконення у встановленому порядку самочинно збудованого другого (мансардного) поверху в спірному домоволодінні позивачем суду не надано. Щодо заявленої підстави позову, стосовно порушення при укладанні договорів купівлі-продажу прав неповнолітньої доньки [PERSON] , яка проживала в спірному домоволодінні, оскільки договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування, то суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що власником спірної нерухомості неповнолітня не була, а право користування нею втрачено не було, оскільки вона проживала та проживає в спірному будинку разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Відповідно до довідки №002426 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб виданої Центром надання адміністративних послуг м. Дніпро 14.01.2020 року в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] з 12.04.2002 року. Суд також приймає до уваги, що саме позивач [PERSON] збирав документи для укладання правочинів. Також суд приймає до уваги пояснення третьої особи [PERSON] . Щодо вчинення правочинів позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а саме: наявність договору позики на 90000 дол. США та загрози втрати житла. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 10 листопада 2010 року між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого позичальник отримав кошти в розмірі 718 200,00 грн., в еквіваленті 90000 дол. США. Позика надана строком до 21 листопада 2010 року. Як встановлено в судовому засіданні, зазначена позика була повернена в січні 2011 року, позивачем не доведено, що станом на 09.12.2010 року існували тяжкі обставини, як не існувало тяжких обставин для дружини позивача, яка надала згоду на відчуження майна, як спільного сумісного майна, на умовах визначених чоловіком, про що вказав в судовому засіданні її представник. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог позивача, то суд виходить з наступного. Як зазначає в своїй заяві відповідач, позивач звернувся до суду з позовом 23 грудня 2014 року, а спірні договори купівлі-продажу було укладено 09 грудня 2010 року і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності. Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач за основним позовом просив суд визнати поважними та поновити строк звернення до суду з даним позовом вказуючи на те, що з боку [PERSON] 06 вересня 2013 року вчинено дії, що свідчать про визнання нею прав власника за [PERSON] шляхом видачі розписки в якій [PERSON] зазначає, що вона підтверджує, що [PERSON] є власником 50% домоволодіння по [ADDRESS] , тому з 06.09.2013 року строк позовної давності розпочався заново. Крім того, тільки в 2014 році він дізнався, що фактично з боку колишньої дружини і тещі вчиняються дії щодо порушення його прав та не виконання досягнутих домовленостей. Однак суд не приймає до уваги зазначену розписку, оскільки вона надана в рахунок боргових зобов`язань між сторонами та не відноситься до предмету позовних вимог за даним позовом. Позовні вимоги позивачем не уточнювались (т. 2 а.с.73,74). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. В судовому ж засіданні встановлено, що жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки його право не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними з моменту укладання договорів: купівлі - продажу 13/100 частин домоволодіння, земельних ділянок у зв`язку з їх недоведеністю. Позивачем заявлені вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] майно, передане за недійсними правочинами, визнати за ним право власності на 13/100 частки домоволодіння, земельні ділянки та усунути йому перешкоди в користуванні домоволодінням шляхом вселення в дане домоволодіння та зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні домоволодінням та у доступі на територію домоволодіння і надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, то такі вимоги є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачами позовних вимог за зустрічним позовом про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, то суд виходить з наступного. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0003 площею 0.0883 Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) повернути [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) майно, передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; усунуто [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) і [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та у доступі на територію цього домоволодіння і зобов`язано [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; в іншій частині позову [PERSON] - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року залишено без змін. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтовою О.В. від 18 квітня 2017 року за вищезазначеною цивільною справою відкрите касаційне провадження, витребувана справа із суду першої інстанції та виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1375-VII місто Дніпропетровськ перейменовано на місто Дніпро. 31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року по справі №202/12824/14-ц, Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року, провадження 22-ц/774/2306/17, зареєстроване за [PERSON] право власності на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові літ. А-1 приміщення 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди №1,2,7,І, житлова площа 23,1 кв.м., загальна площа 40,9 кв.м. [PERSON] в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервіс Експерт М» за договором № 642-и від 04.10.2017 р. була замовлена та виконана технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] з присвоєнням нових кадастрових номерів: земельна ділянка площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер 1400204912101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була зареєстрована за [PERSON] 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зареєстрована за позивачем 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрованого в реєстрі за №823, [PERSON] продав земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0029, реєстраційний номер 1400204912101, розташовану за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] за 151 291 грн. (т.7 а.с.44,45). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрованого в реєстрі за №825, [PERSON] продав земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0004, реєстраційний номер 1864112101, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] за 42 339 грн. 95 коп. (т.7 а.с. 1,2). 04 грудня 2017 року позивач [PERSON] уклав з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 23.12.2000 року Дніпропетровським PB УМВС України в Дніпропетровській області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , договір іпотеки згідно з яким передав [PERSON] (іпотекодержателю) земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер 1210100000:04:075:0028, реєстраційний номер 1399939212101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38501160 від 04.12.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем (свідоцтво №7162), зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Дана земельна ділянка передана іпотекодержателю [PERSON] для забезпечення основного зобов`язання (позики) на суму 540000,00 грн. Вартість земельної ділянки за договором іпотеки становить 88 195 грн. 86 коп. Таким чином, майно вибуло з власності [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року, які в подальшому було скасовано. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до змісту ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, статтею 388 ЦПК України встановлено порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з положеннями цієї статті власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, та коли такий набувач набув це майно за відплатним договором. У постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 Верховний Суд України, вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями статті 388 ЦК України, висловив такий правовий висновок. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Зазначений правовий висновок підтримав у своїй постанові від 05 грудня 2018 року й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18). Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. За змістом наведеного, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Оскільки рішення суду про визнання права власності, на підставі якого спірне майно було вилучено з володіння позивача, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України. Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд враховує, що на час розгляду даної справи спірні 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] перебувають у власності [PERSON] ; земельна ділянки площею 0,157 га ним відчужена [PERSON] ; земельна ділянка площею 0,0883 га була розділена на дві земельні ділянки площею 0,0561 га і 0,0322 га., які відповідно - перша відчужена [PERSON] , а друга передана в іпотеку [PERSON] , отже відчужені особою, яка заволоділа ними незаконно та без відповідної правової підстави, які вибули з володіння позивача за зустрічним позовом [PERSON] , поза її волі, яка є законним власником, тому суд відповідно до вимог, закріплених в ст.ст.203, 215, 216, 387, 388 ЦК України вважає за необхідне позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задовольнити шляхом визнання недійсним договору куплі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га та витребування із володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,0561 га визнавши за нею право власності на зазначену земельну ділянку; визнання недійсним договору іпотеки земельної ділянки площею 0,0322 га, застосувавши наслідки недійсності правочину, витребувавши із володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,322 га, скасувавши запис про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнавши за [PERSON] право власності на зазначену ділянку; визнання недійсним договору куплі-продажу земельної ділянки площею 0,0157 га та витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,157 га;витребування із володіння [PERSON] на користь [PERSON] 13/100 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та не вбачає законних підстав для визнання права власності на 13/100 частин зазначеного домоволодіння та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0157 га, оскільки зазначена вимога не ґрунтується на законі, так як рішення суду за яким визнано право власності за [PERSON] скасовано та відповідно, [PERSON] є власником цього спірного майна. Крім того в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] жодних позовних вимог за основним позовом та за зустрічним позовом один до одного щодо спільного майна подружжя не заявлено. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі, а саме судовий збір за позовом в розмірі 7059 грн.77 коп.

Outcome: partial