Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У вересні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін», Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер». Ухвалою суду від 21.09.2020 р. вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та захист персональних даних виділено в окреме провадження, позивач [PERSON] в позовній заяві просить визнати дії відповідача вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують її права як споживача; визнати договір № 1845528 від 30.06.2020 р., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю ««СС ЛОУН», недійсним. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що у період з 29.06. по 01.07.2020 р. невідомі особи здійснили від її імені реєстрацію на декількох онлайн-сервісах кредитування і, скориставшись її особистими та персональними даними, оформили кредити з подальшим заволодінням грошовими коштами фінансових організацій. Ухвалою суду від 21.09.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання дій Товариства з обмеженою «СС ЛОУН» вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують права [PERSON] як споживача, визнання недійсним договору № 1845528 від 30.06.2020 р., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю ««СС ЛОУН», [PERSON] у якості письмових доказів додано копії: листів товариства від 11.08.2020 р., вих.№03/09-5 від 03.09.2020 р., фіскального чека від 31.07.2020 р., витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12020100030004388, сформованого 04.08.2020 р., довідки Акціонерного товариства «Альфа-банк» № 95916-23.1 від 13.11.2020 р., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 03193 00226624 4, наказу т.в.о. директора Товариства з обмеженою відповідальністю ««СС ЛОУН» № 2202-3 від 22.02.2019 р. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed