Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У грудні 2018 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він з 11.11.1977 р. по 30.05.2016 р. працював за професіями: черговим електрослюсарем, слюсарем з ремонту обладнання та дробильником на дробильній фабриці № 2 - ПрАТ «Північний ГЗК». Звільнився із підприємства 30.05.2016 р., за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 09.08.2018 р. № 1119, йому були встановлені 2 професійні захворювання за діагнозами: - Радикулопатія білатеральна попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг зі стійким больовим синдромом; - Сидеролікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень, першої стадії. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.09.2018 р., причиною отримання професійних захворювань являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК йому первинно 23.10.2018 року було встановлено 60% втрати професійної працездатності з яких 50% - по радикулопатії та 10% - по сидеролікозу. Також йому було встановлено 3 групу інвалідності, безстроково. У звязку з професійними захворюваннями йому спричинена моральна шкода, так як згідно висновків лікарів йому протипоказано працювати в умовах запиленості робочого місця та тяжкої фізичної праці, а тому він обмежений у виборі роботи оскільки йому заборонено працювати в зазначених умовах праці. В звязку з отриманими професійними захворюваннями він переносить фізичні страждання, а саме: стійкий та ниючий біль у поперековому відділі хребта з віддачею в ліву ногу; біль у плечових та колінних суглобах; періодичне затерпання рук та ніг; судоми мязів ніг та рук; сухий кашель; задишку при фізичному навантаженні. Він змушений постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя. Просить стягнути з відповідача 170000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 26 роки 4 місяці електрослюсарем та дробильником, в умовах впливу шкідливих факторів. При влаштуванні на роботу на підприємство, та в процесі трудової діяльності, позивач був повідомлений під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів. Позивач свідомо працював на підприємстві в шкідливих умовах праці. Оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить лише від нього самого, то лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Щодо акту розслідування хронічного професійного захворювання відповідач не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання. Але зазначений Акт не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення стійкої втрати професійної працездатності, і не підтверджує моральних страждань. Посилання позивача на Акт розслідування професійного захворювання, довідку МСЕК, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих звязків є припущенням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.11.1977 р. по 30.05.2016 р. працював в ПрАТ «Північний ГЗК» електрослюсарем та дробильником (а.с. 6-10). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу 24 роки 4 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 23.10.2018 р. [PERSON] було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% - по радикулопатії 50% та - по сидеролікозу 10%. Також йому було встановлено 3 групу інвалідності, безстроково (а.с. 16). Із дослідженого акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 06.09.2018 р. слідує, що позивачу встановлено діагноз: 1) Радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С7, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) та ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, з двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня). М54.1; 2) Сидеросилікоз першої стадії (s/t. 1/1. co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група «А». ЛН першого ступеня. J62.8. (а.с. 11-15). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 06.09.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища, де працював позивач. Статтею 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~встановлено 60\~%\~втрати працездатності\~безстроково,\~а також\~характер захворювань,\~повязаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON]\~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~характер та\~глибину його\~фізичних,\~душевних страждань\~від одержаного\~профзахворювання,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв'язків,\~що потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~ вважає,\~що \~для відшкодування\~моральної шкоди\~на користь\~позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 90000 грн. за встановлені 60 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 704 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 237-1, 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial