Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач, АТ «Альфа-Банк», де є третя особа, про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності. У позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 07 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено договір кредиту №031.29-08/167 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 13,50 процентів. 02 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту №031.29-08/167 від 07.03.2008 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 32 596,79 доларів США зі сплатою 15 процентів до 06.03.2018. У якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту 07 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №42.02-11/216 відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: чотрирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS] . Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.05.2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 784928 грн. 15 коп. та збір у сумі 8249 грн. 28 коп. Дніпровським районним судом м.Києва від 16 жовтня 2015 року видано виконавчий лист на підставі рішення третейського суду. 03 березня 2016 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 755/17322/15-ц виданий 16.10.2015. У рамках відкритого виконавчого провадження 02 березня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на всі банківські рахунки та все майно боржника. Вказує, що в рішенні Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків вказана адреса реєстрації та проживання позивача - [ADDRESS] , що не відповідало дійсності на момент подання відповідачем позову до вказаного суду, у зв`язку з чим позивач не отримував жодних повідомлень про відкритті судового провадження та був позбавлений права на захист й відстоювання своїх інтересів. Починаючи з 07 серпня 2008 року позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] і вказане помешкання є єдиним його житлом та його родини. Крім того, позивач не був належним чином повідомлений про розгляд Дніпровським районним судом м. Києва цивільної справи за заявою відповідача про видачу виконавчого листа на підставі вищезазначеного рішення третейського суду, у зв`язку з чим також був позбавлений права на захист в суді своїх прав та можливості оскарження законності видачі виконавчого документу та правомірності його виконання. Позивач не отримував ухвалу Дніпроського суду м. Києва про видачу виконавчого листа, також не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження. Копії документів про відкриття виконавчого провадження позивач отримав безпосередньо від державного виконавця. 04 березня 2019 року в квартиру позивача, прибули представники відповідача та повідомли його, що вказана квартира йому більше не належить, а є власністю відповідача. Також, зазначає, що будь-яких повідомлень про звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання позивча від відповідача не отримував. Вважає, що дії відповідача не відповідають умовам укладеного іпотечного договору, через відсутність у відповідача права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, та проведення реєстрації права власності на квартиру здійснено з порушенням вимог діючого законодавства України. В позовних вимогах позивач просить визнати відсутність у АТ «Урксобанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») права позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , відповідно до укладеного іпотечного договору № 42.02-11/2016 від 07.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.07.03.2008, зареєстровано в реєстрі за № 2092, а також у інший спосіб позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений Законом України «Про іпотеку». Визнати незаконним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності № 30316469. Поновити відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що передували скасованим записам. Вирішити питання щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову повернуто. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року заяву позивача задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1766623080000. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав) щодо квартири [ADDRESS] . 06 лютого 2020 року до суду від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про заміну сторони її правонаступником. Ухвало суду від 11 лютого 2020 року (занесеною до протоколу судового засідання) заява про заміну сторони її правонаступником задоволено, замінено відповідача АТ «Урксобанк» на «Альфа-Банк». 15 травня 2020 року до суду представником відповідача АТ «Альфа-Банк» подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20 травня 2020 року (занесеною до протоколу судового засідання) відзив відповідача долучено до матеріалів справи. 03 вересня 2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року (занесеною до протоколу судового засідання) прийнято заяву представника позивача про зміну позовних вимог. Та в позовних вимогах позивач просить суд визнати відсутність у АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», права позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , відповідно до укладеного іпотечного договору № 42.02-11/2016 від 07.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.07.03.2008, зареєстровано в реєстрі за № 2092, а також у інший спосіб позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений Законом України «Про іпотеку». Визнати протиправним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності № 30316469, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1766623080000, з одночасним припиненням права власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», яке виникло на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіз Огли щодо державної реєстрації права власності від 11 лютого 2019 року. Поновити відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що передували скасованим записам. Вирішити питання щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 29 травня 2020 року до суду представником позивача подана відповідь на відзив. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року (занесеною до протоколу судового засідання) долучено до матеріалів справи відповідь на відзив представника позивача. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено. Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. 20 жовтня 2020 року до суду на виконання ухвали суду від 23.09.2020 надійшла копія документів реєстраційної справи № 17666230800000. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. У судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, в матеріалах справи міститься відзив, в якому висловлена правова позиція та просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. У судове засідання третя особа не з`явилася, повідомлена про розгляд справи у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 07 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено договір кредиту №031.29-08/167 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 13,50 процентів. 02 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту №031.29-08/167 від 07.03.2008 згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 32 596,79 доларів США зі сплатою 15 процентів до 06.03.2018. 07 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №42.02-11/216 відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту нерухоме майно: чотрирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS] . Заставна вартість предмета іпотеки визначена у розмірі 1 313 000 грн. 00 коп. 02 липня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», кредитором та [PERSON] , позичальником укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 42.02-11/216 від 07.03.2008. За змістом підпункту 2.4.3. пункту 2.4., пункту 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпунктом 4.5.3. пункту 4.5. іпотечного договору визначено, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед інших способів, - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 09.01.2020 зареєстровано п`ять осіб, позивач та члени його сім`ї. 04 вересня 2018 року [PERSON] на адресу [ADDRESS] та на адресу [ADDRESS] Банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 54_NPL UkrSoc (Bank) шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 2 026 357,52 грн. станом на 21.08.2018, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Рішенням Постійно діючого Третейського сулу при Асоціації українських банків від 27.05.2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту у сумі 784928 грн. 15 коп. та збір у сумі 8249 грн. 28 коп. Дніпровським районним судом м.Києва від 16 жовтня 2015 року видано виконавчий лист на підставі рішення третейського суду. 03 березня 2016 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 755/17322/15-ц виданий 16.10.2015. У рамках відкритого виконавчого провадження 02 березня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на всі банківські рахунки та все майно боржника/позивача. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.08.2019, державним реєстратором Коммунального підприємства «Світоч» м. Києва, м. Київ Алієвим Азіз Огли винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45551384 від 15.02.2019, відповідно якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 11.02.2019, номер запису про право власності 30316469. При цьому підставами виникнення права власності зазначено: доказ вручення поштового повідомлення, серія та номер:б/н, виданий 07.11.2018, видавник: ПАТ «Укрпошта»: Повідомлення про зверненя стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: 54_NPLUkrSoc (Bank), виданий 04.09.2018, видавник: АТ «Укрсоцбанк»: Іпотечний договір, серія та номер: 42.02-11/2016, виданий 07.03.2007, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк»; Договір кредиту, серія та номер: 031.29-08/167, виданий 07.03.2007, видавник : АКБ СР «Укрсоцбанк». Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 3 договору кредиту №031.29-08/167 передбачено права та обов`язки сторін. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 4 договору кредиту №031.29-08/167 передбачено відповідальність сторін. Відповідно до ст.4 Договору іпотеки №42.02-11/216, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до абзацу 1 вказаної статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк. Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14.01.2009, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2011 у справі № 21-131а11 та від 18.09.2012 у справі № 21-236а12. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02. 2018 у справі № 915/297/17 та від 31.07.2018 у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18). Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2018 року [PERSON] на адресу [ADDRESS] та на адресу [ADDRESS] Банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 54_NPL UkrSoc (Bank) шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, за змістом якого, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 2 026 357,52 грн. станом на 21.08.2018, вимагав сплатити заборгованість та попереджав, що у разі невиконання цієї вимоги банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Під час розгляду справи відповідачем не надано доказу щодо отримання іпотекодавцем [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, оскільки відсутність такого доказу не підтверджує факт вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень та сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень, що однозначно свідчить про недотримання відповідачем процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеної п. 61 Порядку 1127. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2019 у справі №638/20000/16-ц відповідно до якої для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: - направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; - сплив 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень. Крім того, суд зазначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, здійснюється при умові, що у письмовій вимозі має бути зазначена інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна та повинна бути проведена оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності. Дана позиція суду узгоджується в висновками, викладеними у у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Жодної інформації про вартість майна, за якою мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, повідомлення від 04 вересня 2018 року вих.№ 54_NPL UkrSoc (Bank) не містило. Згідно із п.6 Постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За таких обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] не урахувавши відсутність факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно. Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 р. (далі - Закон № 1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира загальною площею 135,1 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, є постійним місцем проживання позичальника/позивача, та на вказані правовідносини розповсюджується дія вказаного вище Закону № 1304-7. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили». Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Встановивши, що предметом спору є фактично скасування запису про державну реєстрацію права власності, та зважаючи наявність передбаченого законом способу захисту порушеного права позивача шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності та поновлення відомостей на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим в задоволенні позовної вимоги визнати відсутність у АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», права позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , відповідно до укладеного іпотечного договору № 42.02-11/2016 від 07.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.07.03.2008, зареєстровано в реєстрі за № 2092, а також у інший спосіб позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений Законом України «Про іпотеку», слід відмовити. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial