Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

у грудні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд скасувати арешт накладений Першою Київською державної нотаріальною конторою на приватний будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі листа №046-758 від 20.06.2000 Держадміністрація м. Києва ГУКС реєстраційний номер обтяження 1446738, архівний номер 2525068KIEV1, архівна дата 22.06.200, номер реєстру 74823-22, внутрішній номер 6501163727F13A2F5340 вх. 3214. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно на праві власності, спадкоємцем померлого є його син [PERSON], який прийняв спадщину у строки визначені чинним законодавством, однак у ході здійснення пов'язаних із видачею свідоцтва про право на спадщину, ПН КМНК Чорною Л.В, було виявлено наявність обтяження на приватний будинок за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого позивач не має можливості отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно, чим порушуються його права згідно ст. 1297 ЦК України, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та законного набуття права власності на нерухоме майно і його наступної державної реєстрації. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив слухати справу у відсутність представника (а.с. 40-43). Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила слухати справу у відсутності її представника, розгляд справи залишили на розсуд суду (а.с. 72-74). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження померлий, являвся батьком позивача [PERSON], [INFO] (а.с.13). Після смерті [PERSON], 07.03.2017 ПНКМНО Чорною Л.В. заведена спадкова справа №1/2017 яку 14.11.2017 прийняв його син [PERSON] (а.с. 12, 14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.01.1988 [PERSON] прийняв спадщину у вигляді ? частини будинку 3 по вул. Дунаєвського у м. Києві на підставі якого йому видано було реєстраційне посвідчення 14.01.1988 №20381 (а.с. 15-17). Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] займає загальну площу приміщень 125,3 кв.м, всього по кв. №1 61.3 кв.м., всього по кв. №2 64,0 кв.м. (а.с. 18-23). Згідно інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] знаходиться під арештом, реєстраційний №1446738 (а.с. 31). Позивач звертався із заявою про зняття арешту із спірного майна до Департаменту будівництва та житлового забезпечення, якому було надано відповідь від 29.11.2017 №056/85-Я-1361, що у департаменті відсутній лист управління капітального будівництва КМДА від 20.06.2000 №046-758 та копії документів на підставі яких було накладено арешт, а ко компетенції департаменту не відноситься повноваження щодо скасування заборони на відчуження спірного будинку (а.с. 24-26). Згідно відповідді на заяву [PERSON] від 23.11.2017 Першої КДНК встановлено, що за 2000 рік термін зберігання документів, щодо накладення, зняття арештів (заборон) складав 3 роки, тому надати документи або інформацію про підстави накладення заборони на спірний будинок нотконтора не має можливості, а також відповідно до ч. 3 ст. 311 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Перша КДНК не перебуває у трудових відносинах із суб'єктом державної реєстрації прав, а тому зняти арешт не має права (а.с. 27-29). На підставі вищевикладеного ПН КМНО Чорною Л.В. 04.12.2017 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину до зняття арешту із спадкового майна (а.с. 30). Частина 1 ст. 1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3, ст.ст. 33, 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суд має виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2, ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Крім того, у п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved