Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму, яка станом на 27 квітня 2015 року складає 39 827 грн. 03 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказує на те, що на виконання умов чотирьох договорів банківських вкладів, укладених 06 березня 2014 року, 11 серпня 2014, 11 серпня 2014 року та 04.08.2014 року та з ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» ним було внесено на рахунок відповідача суму вкладу на загальну суму 60 000 грн. Після закінчення дії договорів банківського вкладу позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми вкладу, проте Банк відмовив [PERSON] у поверненні тіла депозитів, мотивуючи відсутністю коштів у касі банку. За таких обставин, позивач вважає, що дії ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» порушують його права як споживача банківських послуг та просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача на його користь тіло вкладу, відсотки по депозиту, 3 % річних з суми заборгованості та інфляційні витрати. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином, в судове засідання свого представника не направило, про причини неявки представника суд не повідомило. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» було укладено 06 березня 2014 року договір банківського вкладу № 020/17-в/09/290581, згідно якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в сумі 10 000 грн. зі процентною ставкою 27,75 % річних, на строк з 06 березня 2014 року по 14 червня 2014 року; 11 серпня 2014 року договір банківського вкладу № 020/17-в/09/336177, згідно якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в сумі 10 000 грн. зі процентною ставкою 23 % річних, на строк з 11 серпня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, 11 серпня 2014 року договір банківського вкладу № 020/17-в/09/336179, згідно якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в сумі 10 000 грн. зі процентною ставкою 23,5 % річних, на строк з 11 серпня 2014 року по 19 листопада 2014 року (а.с.4-11) та 04 серпня 2014 року договір банківського вкладу № 020/17-в/09/334487, згідно якого Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в сумі 30 000 грн. зі процентною ставкою 24,5 % річних, на строк з 04 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року (а.с.54-56). Після закінчення дії вищевказаних договорів позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладів, однак, сума вкладів повернута не була та проценти не виплачені (а.с.16, 59). Згідно розрахунку суми заборгованості та збитків, наданого [PERSON], заборгованість відповідача перед позивачем станом на 27 квітня 2015 року складає 39 827 грн. 03 коп., з яких: 29 324 грн. 98 коп. - залишок на картковому рахунку (заборгованість тіла депозитів та відсотків); 2 131 грн. 92 коп. - сума процентів за договорами; 262 грн. 86 коп. - 3 % річних з суми заборгованості; 8 107 грн. 28 коп. - інфляційні витрати (а.с.82-84). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов Договорів, [PERSON] здійснив Вклади на рахунки Банку, в той час, як Банк зобов'язаний був повернути ці Вклади разом із відсотками за користування коштами на вимогу позивача. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516)). Згідно зазначеного Положення договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Тобто, внесені позивачем Вклади, відповідно до Договорів банківського вкладу є строковими вкладами. Після спливу встановленого договором строку позивач звернувся з вимогою про повернення коштів, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516) встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 № 516 банк сплачує вкладнику, суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 398 грн. 27 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved