Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано рішенням суду від 16.02.2001 року. Після розірвання шлюбу відповідач залишив місце проживання в іншу місцевість, не проживаючи за місцем реєстрації, його особисті речі у квартирі відсутні, комунальні платежі він не сплачує, чим порушується право власності позивача на належне їй нерухоме майно. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~ \~ Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. \~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що у власності позивача перебуває квартира [ADDRESS] на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 25.02.2019 року у справі № 295/14933/17, яке набрало заонної сили 02.04.2019 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2019 року. Місце проживання відповідача, який є колишнім чоловіком позивача відповідно до копії свідоцтва про розірваня шлюбу від 16.02.2001 року серії [NUMBER] , зареєстроване в зазначеній квартирі згідно відомостей органу реєстрації місця проживання УДМС України в Житомирській області від 20.09.2019 року. Відповідно до акту ПП «Керуюче підприємство «Житловл-будівельна компанія № 2» від 11.09.2019 року № 1698 відповідач не проживає за місцем реєстрації з листопада 1999 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та його фактичне непроживання в ній без поважних причин з 1999 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом зняття визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved