Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 14 жовтня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіалього управління юстиції у Київській області між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] у позовній заяві зазначає, що з відповідачем [PERSON] спільне життя не склалося, шлюбні відносини між ними припинилися з серпня 2020 року, не ведуть спільного господарства, відповідач участі у справах сім`ї не приймає. На час подання позову шлюб сторін носить формальний характер. Крім того, у проваджені Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа №369/16278/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягненя трьох років, дитина мешкає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, єдиним джерелом її доходу є соціальні виплати у зв`язку з народженням дитини. Позивач також відзначає, що позбавлена можливості одержувати будь-які додаткові джерела доходу, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Вважає, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на неї як на дружину з якою проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. З цих підстав позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] , аліментів на її утримання, у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дочкою [PERSON] , трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності у якій позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить слухати справу за його відсутності. Позов визнає та проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14 жовтня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіалього управління юстиції у Київській області між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народженя серії [NUMBER] . Між позивачем і відповідачем склалися неприязні відносини, проживають один від одного окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. На час подання позову шлюб сторін носить формальний характер. [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, спільна донька мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні. [PERSON] матеріально сім`ю не забезпечує. У проваджені Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа №369/16278/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не працює у зв`язку з тим, що перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 статті 84 цього кодексу. Відповідно до змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їхньою дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 24 грудня 2020 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Як встановлено судом, відповідач є особою працезданого віку, працює, проте матеріальної допомоги на утримання сім`ї не надає. Позивач займається доглядом малолітньої дитини і позбавлена можливості належним чином матеріально утримувати себе та дитину, а розмір соціальних виплат не достатній для прожиття її з дитиною. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до переконання, що, оскільки відповідач сім`ю не забезпечує, позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі, має на утриманні малолітню дитину, а тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дружини [PERSON] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити . Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 840, 80 гривень в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та,

Outcome: approved