Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У грудні 2016 року заступник прокурора Одеської області (надалі - прокуратура) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, про витребування майна. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 12.08.2010 року між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» укладено договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна. На підставі цього договору на користь ТОВ «АРТ» здійснено відчуження обєктів комунальної власності, в тому числі - нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48.2. кв.м., розташованих по вул.Льва Толстого, 6 в м.Одесі (надалі нежитлові приміщення). Зазначений договір було укладено на підставі рішення Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010 року «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу ТОВ «АРТ» обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси. 12.11.2010 року ТОВ «АРТ» здійснило відчуження нежитлових приміщень на користь ПП «Елас-Комбі» (договір купівлі-продажу), яке 20.05.2011 року здійснило відчуження цих приміщень на користь ТОВ «ІВ-Інвест ЛТД» (також договір купівлі-продажу). В подальшому, 10.06.2011 року ТОВ «ІВ-Інвест ЛТД» здійснило відчуження нежитлових приміщень на користь ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» (договір купівлі-продажу). Після цього, 11.10.2016 року ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» здійснило відчуження цих приміщень на користь [PERSON] (договір купівлі-продажу). У подальшому, [PERSON] здійснив поділ нежитлових приміщень, та їх частину в розмірі 15.1. кв.м. було відчужено ним на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2016 року, решта приміщень, площею 33.1. кв.м. залишається у власності [PERSON] В свою чергу, постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі №916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, ТОВ «АРТ», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс», ТОВ «Ів-Інвест ЛТД», ТОВ «Ів-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «Опера», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010 року «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів: договорів дарування від 12.08.2010 року та договору купівлі-продажу 23 обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси. У звязку з цим, прокуратура послалася на те, що відчуження нежитлових приміщень фактично здійснено поза волею власника цього майна, яким є Одеська міська рада, є всі законні підстави для витребування цих приміщень від відповідачів у справі як законних набувачів, неправомірне відчуження цих приміщень підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування. В якості правового обґрунтування наведені наступні норми законодавства України: ч.2 ст.19, ст.41, ч.3 ст.131-1 Конституції України, ч.1 ст.203, ст.215, ч.1 ст.216, ст.319, ст.321, ст.327, 328, ч.1 ст.388 ЦК України, ч.1 ст.10, п.30 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». В подальшому, прокуратура подала до суду заяву від 20.11.18 про зміну предмету позову в порядку ст.49, 57 ЦПК України, в якій додатково зазначила наступне. Під час судового розгляду даної справи було встановлено, що відповідачами проведено роботи з капітального ремонту нежитлових приміщень, що підтверджується висновком експертного дослідження №55/18 від 09.08.2018 року. Відповідно до п.3.7. ДБН А.2.2.-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», капітальний ремонт - сукупність робіт на обєкті будівництва, введеному в експлуатацію у встановленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи, при зміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання, у звязку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшенням експлуатаційних показників, а також благоустрій території. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що спірне нерухоме майно через проведення робіт з його капітального ремонту зазнало істотних змін, воно не може бути витребувано на користь власника у первісному технічному стані. Проте, фактичним вилученням вказаного спірного майна територіальній громаді нанесено шкоду у розмірі вартості зазначеного майна, що порушує вимоги ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими передбачено, що майно територіальної громади повинно використовуватися ефективно. Враховуючи це, прокуратура зазначає, що територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради повинна бути відшкодована ринкова вартість спірного нерухомого майна, визначена на момент розгляду даної справи відповідно до звітів про визначення ринкової вартості нежитлових приміщень у сумі 588800,00 гривень (приміщення площею 15.1. кв.м., що перебуває у власності [PERSON]В.) станом на 14.08.2018 року, та 1253600,00 гривень (приміщення площею 33.1. кв.м., що перебуває у власності [PERSON]В.). Зважаючи на це, прокуратура просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради відповідно шкоду у розмірі ринкової вартості нежитлових приміщень площею 33.1 кв.м. 1253600,00 гривень та площею 15.1. кв.м. 588800,00 гривень. Правове обґрунтування позовних вимог було доповнено посиланням на ч.1 ст.1166, ст.1192 ЦК України, п.2.14 Постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А.В. від 13 січня 2017 року провадження у справі за зазначеним позовом було відкрито. У зв'язку з тим, що суддю Тарасова А.В. на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 29.01.2018 року). Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року справу було прийнято до провадження суддею Єршовою Л.С., призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні 19.02.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі та справу призначено до судового розгляду. Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги в редакції заяви про зміну предмету позову підтримав, просив їх задовольнити, на підставі обставин, викладених у заяві про зміну предмету позову. Представник Одеської міської ради також просив вказані позовні вимоги задовольнити. Адвокат відповідачів [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. [PERSON] є власником нежитлових приміщень загальною площею 33.1. кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2016 року із визначенням погодженої сторонами ціни майна 450000 гривень (пункт 2) та зазначенням балансової вартості у розмірі 411625 гривень (пункт 3 договору). 29.11.2016 року [PERSON] здійснив відчуження нежитлового приміщення загальною площею 15.1 кв.м. на користь [PERSON] згідно договору купівлі-продажу за 176800 гривень (пункт 2), що дорівнює оціночній вартості цього майна, вказаній в договорі (пункт 3). Попередній (до [PERSON]В.) власник нежитлових приміщень - Фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ - набула право власності на них на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2011 року, укладеного вказаною юридичною особою (Покупець) з ТОВ «Ів-Інвест ЛТД» за 555000 гривень із зазначенням балансової вартості 461302 гривні. В свою чергу, ТОВ «Ів-Інвест ЛТД» набуло право власності на нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2011 року, укладеного ним з ПП «Елас-Комбі» за 461302 гривні, що дорівнює його загальній вартості. Первісним власником спірного приміщення була територіальна громада міста [PERSON], від імені якої Представництвом по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради було проведене відчуження приміщення на користь ТОВ «АРТ» на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010 року за 439200 гривень. При цьому, матеріали справи не містять належних доказів вартості нежитлових приміщень у розмірі, визначеному прокуратурою у заяві про зміну предмету позову, а саме - 1253600 гривень (ринкова вартість приміщення площею 33.1. кв.м., розташованих по вул. Льва Толстого, 6) та 588000 гривень (ринкова вартість приміщення площею 15.1. кв.м., розташованих по вул. Льва Толстого, 6). Посилання прокуратури на дані звітів про визначення ринкової вартості спірних приміщень, виконані субєктом оціночної діяльності, в даному випадку є безпідставними, за наступних причин та підстав. Відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наявні в матеріалах справи звіти субєкта оціночної діяльності не містять висновків (даних) щодо «реальної вартості» спірного майна. Крім цього, положення ЦПК України не передбачають можливості визначення реальної вартості майна субєктами оціночної діяльності. Навпаки, п.1 ч.1 ст 103 ЦПК України передбачено, що у випадку необхідності зясування обставин, що мають значення для справи та які потребують спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, суд призначає експертизу. Додатково, відповідно до висновку експертного дослідження №55/18 від 09.08.2018 року щодо відповідності фактично виконаних робіт з капітального ремонту вказаних нежитлових приміщень, виконаного експертом [PERSON], вартість нежитлових приміщень була істотно збільшена за рахунок виконання відповідачами будівельних робіт з капітального ремонту цих приміщень. Вказана обставина не враховувалась при визначенні вартості цих приміщень субєктом оціночної діяльності. Також зазначає, що заявлені до стягнення прокуратурою суми вказаним у договорах купівлі-продажу сумам (вартості спірного майна) не відповідають. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» - в судове засідання не зявився, у поданому до канцелярії суду запереченні проти позову просив у задоволенні первісних позовних вимог відмовити. Відзив на заяву про зміну предмету позову не надходив. В обґрунтування своєї позиції представник зазначив, що у даній справі, встановленим є факт, що ані Одеська міська рада, ані Заявник не вчинила жодних дій щодо отримання відповідної компенсації саме від ТОВ «Арт», яке, на думку цих осіб, незаконно придбало спірне майно (серед іншого майна, яке було відчужено Одеською міською радою на користь ТОВ «Арт»). Отже, маючи правові механізми для поновлення прав територіальної громади шляхом предявлення вимог до першої особи, що придбала спірне майно у територіальної громади м.Одеси з порушенням закону (ТОВ «Арт»), ані прокуратура, ані Одеська міська рада не вчинила жодних дій з цього приводу. Наведене свідчить про порушення в даному випадку «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника». Більш того, як зазначено у позовній заяві, «Одеська міська рада, як представник територіальної громади міста, до теперішнього часу жодних заходів із зазначеного питання не вжила», та нею «як відповідним органом, уповноваженим здійснювати функції держави у виниклих спірних правовідносинах, неналежним чином здійснюється захист інтересів держави в сфері володіння, розпорядження обєктами комунальної власності…». В контексті цього представником третьої особи зроблене посилання на судові рішення ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року та ін. ), відповідно до яких існують три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. \~ \~ \~ \~Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Пунктом 13 рішенням Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010 року «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню в 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради» Представництву по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради доручено укласти договір купівлі-продажу ТОВ «АРТ» обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, зокрема нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 48.2. кв.м., розташованих по вул.Льва Толстого, 6 в м.Одесі. \~ \~ \~ \~12 серпня 2010 року територіальною громадою м.Одеса в особі Одеської міської ради (Продавець) було укладено з ТОВ «АРТ» (Покупець) договір купівлі-продажу, пунктом 1.1.6. якого передбачено відчуження вказаних вище нежитлових приміщень, які належать продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення першого поверху (бланк серії САС №189218), виданого 28.08.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2004 року №672, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» у реєстрі права власності на нерухоме майно 11.09.2008 року, номер запису 10423 в книзі 8ог-163, реєстраційний номер 24677087, номер витягу 20204380. Вартість вказаного майна наведена у пункті 1.3.6. вказаного договору та погоджена сторонами в розмірі 461302 гривні. На підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2010 року ТОВ «АРТ» здійснило відчуження нежитлових приміщень на користь ПП «Елас-Комбі» із визначенням вартості продажу 461302,00 гривень (п.3). За договором купівлі-продажу від 20.05.2011 року ПП «Елас-Комбі» продало, а ТОВ «Ів-Інвест ЛТД» купило нежитлові приміщення із визначенням вартості продажу 461302 гривні (п.2). 10 червня 2011 року ТОВ «Ів-Інвест ЛТД» продало нежитлові приміщення Фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, уклавши договір купівлі-продажу від вказаної дати, та визначивши ціну продажу в розмірі 555000 гривень та балансову вартість - 461302 гривні. 11 жовтня 2016 року Фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ здійснила продаж нежитлових приміщень на користь [PERSON], уклавши з ним договір купівлі-продажу від вказаної дати. Продаж було здійснено за 450000 гривень (п.2) із визначенням балансової вартості в сумі 411625 гривень (п.3). 29.11.2016 року [PERSON] здійснив відчуження нежитлового приміщення загальною площею 15.1 кв.м. на користь [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2016 року за 176800 гривень (пункт 2), що дорівнює оціночній вартості цього майна, вказаній в договорі (пункт 3). Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі №916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, ТОВ «АРТ», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», фірми ««Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, ТОВ «ІВ-Інвест ЛТД», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «Опера», ТОВ «Аверс Строй», третя особа Департамент комунальної власності Одської міської ради - визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради №5649-V «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради», визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12 серпня 2010 року та договору купівлі-продажу 23 обєктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси. Також судовим рішенням встановлено, що Одеська міська рада, укладаючи вказаний вище договір міни - вийшла за межі своїх повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», та, відповідно, воля власника (територіальної громади міста [PERSON]) щодо відчуження відповідних приміщень, у тому числі - вказаного у первісній позовній заяві - не виражена жодним чинним та законним актом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~ч.1\~та ч.4\~ст.82\~ЦПК України,\~обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні учасники справи не заперечували, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 12.08.2010 року між територіальною громадою м.Одеса в особі Одеської міської ради (Продавець) та ТОВ «АРТ» (Покупець) нежитлові приміщення належали на праві власності територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення першого поверху (бланк серії САС №189218), виданого 28.08.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради. Також заперечень проти цього учасники справи не надали і у відзиві на позов, і у поясненнях третьої особи щодо позову. Водночас, Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року у справі №916/2545/13 вказаний договір купівлі-продажу був визнаний недійсним як удаваний, що свідчить про припинення існування правових підстав для будь-яких прав інших осіб, крім територіальної громади м.Одеси, на нежитлові приміщення. З огляду на це, внаслідок протиправного вибуття нежитлових приміщень із комунальної власності, територіальній громаді м.Одеси було заподіяно збитків, які за приписами ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1192 ЦК України підлягають компенсації. Вирішуючи питання про розмір вказаної компенсації, суд виходить з наступного. В матеріалах справи наявні Звіт про визначення ринкової вартості нежитлового приміщення загальною площею 15.1 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська область, м.Одеса, вул.Толстого Льва, будинок 6» та Звіт про визначення ринкової вартості нежитлового приміщення загальною площею 33.1 кв.м., яке розташоване за адресою: Одеська область, м.Одеса, вул.Толстого Льва, будинок 6», виконані субєктом оціночної діяльності. З посиланням на дані вказаних звітів, прокуратурою визначено розмір позовних вимог, а саме розмір шкоди, яка дорівнює вартості нежитлових приміщень - 1253600 гривень (нежитлове приміщення площею 33.1. кв.м.) та 558800 гривень (нежитлове приміщення площею 15.1. кв.м.) В свою чергу, п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України передбачено, що у випадку необхідності зясування обставин, що мають значення для справи та які потребують спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, суд призначає експертизу. Тобто ЦПК України не передбачено встановлення вказаних обставин на підставі висновків субєктів оціночної діяльності. Суд враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідачі висловили свою незгоду з визначенням розміру шкоди з посиланням на дані вказаних вище звітів, а отже, ці дані не можуть вважатися такими, що «визнані учасниками справи» в контексті вимог ч.1 ст.82 ЦПК України Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зважаючи на викладені факти та відповідні їм правові норми, учасники справи не надали суду належні докази щодо «реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи» в контексті вимог ч.1 ст.1192 ЦК України. Також, суд враховує, що нежитлові приміщення через проведення робіт з їх капітального ремонту зазнали істотних змін, а саме згідно висновку експертного дослідження №55/18, виконаного експертом [PERSON], виконані відповідачем [PERSON] фактичні роботи з капітального ремонту нежитлового приміщення площею 33.1. кв.м. відповідають акту виконаних робіт КБ-2в на загальну суму 1182365.1 грн., а виконані відповідачем [PERSON] фактичні роботи з капітального ремонту нежитлового приміщення площею 15.1. кв.м. відповідають акту виконаних робіт КБ-2в на загальну суму 539387.1 грн. При цьому суд погоджується з доводами відповідачів про те, законодавством України не передбачена можливість включення до складу збитків, заподіяних власнику майна витрат, понесених іншою особою, відмінною від власника відповідного майна. Так само й поняття «ефективності використання майна», передбачене ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» не передбачає збільшення вартості цього майна за рахунок інших осіб. \~ \~ \~ \~Водночас, матеріали справи містять договір купівлі-продажу від 29.11.2016 року, згідно якого [PERSON] здійснив відчуження нежитлового приміщення загальною площею 15.1 кв.м. на користь [PERSON] за 176800 гривень (пункт 2), що дорівнює оціночній вартості цього майна, вказаній в договорі (пункт 3). Вказана вартість цього приміщення визначена відповідачами за домовленістю між ними, протягом розгляду справи її учасниками не було висловлено заперечень щодо її обґрунтованості, а отже, в силу приписів ч.1 ст.82 ЦПК України, ця вартість є обставиною, яка визнається учасниками справи, не підлягає доказуванню, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~З приводу визначення розміру шкоди, завданого територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради внаслідок вибуття нежитлового приміщення площею 33.1. кв.м., суд зазначає наступне. Матеріали справи містять договір купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року, згідно якого Фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ здійснила продаж нежитлових приміщень площею 48.2. кв.м. на користь [PERSON] Продаж було здійснено за 450000 гривень (п.2) із визначенням балансової вартості в сумі 411625 гривень (п.3). Вказана в п.2 цього договору вартість нежитлових приміщень зазначена станом на дату, що хронологічно є найбільш близькою до дати ухвалення судового рішення у справі, учасниками справи не спростована та заперечень щодо її обґрунтованості не наведено. З огляду на те, що вартість нежитлових приміщень площею 15.1. кв.м. склала, як встановлено вище, 176800 гривень, відповідно вартість нежитлового приміщення площею 33.1. кв.м. складає: 450000 гривень - 176800 гривень = 273200 гривень. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1.3.6 договору купівлі-продажу від 20.08.2010 року, укладеного між територіальною громадою м.Одеса в особі Одеської міської ради (Продавець) та ТОВ «АРТ» (Покупець) вартість нежитлових приміщень визначена у сумі 461302 гривні. Тобто, станом на дату вибуття вказаних приміщень із володіння власника, їх вартість складала зазначену суму. При цьому, вказана сума є більшою ніж та, за якою нежитлові приміщення були набуті відповідачем у справі [PERSON] на 11302 гривні (461302 гривні 450000 гривень). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 ЦПК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. З огляду на вказані засади, суд вважає, що розмір шкоди, заподіяної територіальній громаді внаслідок вибуття нежитлових приміщень не може бути меншим за вартість цих приміщень, визначену станом на дату цього вибуття, якою є дата укладання договору купівлі-продажу від 20.08.2010 року. Вказаний висновок ґрунтується на тому, що власник не має нести втрати внаслідок будь-якого зменшення вартості майна, якого його було протиправно позбавлено, за період знаходження цього майна у володінні та користуванні інших осіб. Враховуючи це, суд вважає розумним та справедливим стягнути з [PERSON] на користь територіальної громади суму шкоди у розмірі 273200 гривень + 11302 гривні = 284502 гривні. Покладення вказаної різниці вартості в сумі 11302 гривні саме на відповідача [PERSON] обумовлена тим, що вартість нежитлового приміщення площею 15.1. кв.м. була визначена ним за домовленістю з [PERSON] у сумі 176800 гривень, а отже стягнення з [PERSON] більшої вартості придбаних нею приміщень не відповідатиме вимогам справедливості. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, при цьому з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 284502,00 грн., а з [PERSON] 176800,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial