Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про зобовязання сплатити моральну шкоду, у якому зазначає, що 22 листопада 2017 року на засіданні дисциплінарної комісії Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» вирішено застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді поміщення у карцер строком на 10 діб. Перед поміщенням у карцер було проведено медичне обстеження засудженого, де останній поскаржився на погане самопочуття, однак лікарем надано медичний висновок, згідно з яким [PERSON] може утримуватись у карцері. 28 листопада 2017 року у позивача відбулося загострення хронічного почечую, у звязку з чим він протягом дня просив надати йому медичну допомогу, однак лише близько 21 год. 00 хв. до нього прийшов лікар та призначив лікування за допомогою ректальних свічок, які видавалися лише один раз на день. При цьому, ліжковий режим засудженому призначено не було. Тому протягом чотирьох днів [PERSON] змушений був страждати від болю, повязаного з зазначеною хворобою. Крім того, 10 серпня 2017 року при прибутті позивача в установу у звязку з поганим самопочуттям він мало не втратив свідомість. Після вимірювання артеріального тиску лікар зробив йому декілька інєкцій ліків. Однак замість того, щоб зробити засудженому повне медичне обстеження, йому лише здійснили аналіз крові, перевірили вагу, та провели тестування на ВІЛ-інфекцію. Тому [PERSON] просить суд зобовязати [PERSON] установу «Замкова виправна колонія (№ 58)» сплатити на його користь моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., завдану наданням неналежної медичної допомоги та повязаними з цим фізичними та психологічними стражданнями. Ухвалою судді від 26 грудня 2017 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі. На підставі ст. 19 ч. 6, ст. 274 ч. 1 ЦПК України, оскільки дана справа є малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що медична допомога [PERSON] надавалася у відповідності до наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоровя України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі». Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, на його думку, позов до задоволення не підлягає. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що позивач [PERSON] засуджений за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2014 року за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. «6, 12, 13», 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. З 11 серпня 2017 року відбуває покарання у [PERSON] установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». При надходженні 11 серпня 2017 року до установи обстежений. Діагностовано, що засуджений є практично здоровим. У журналі обліку прийому засуджених сектору довічного увязнення медичними працівниками установи наявний запис про надання медичної допомоги [PERSON] 27 жовтня 2017 року проведено огляд позивача терапевтом. Діагностовано хронічний почечуй, призначено амбулаторне лікування. 22 листопада того ж року [PERSON]оглянутий начальником медичної частини з приводу поміщення в дисциплінарне приміщення. Діагностовано артеріальну гіпертензію внаслідок нервового збудження. Наявний медичний висновок про можливість його утримання у карцері. 28 листопада того ж року діагностовано хронічний почечуй у стадії загострення. Призначено амбулаторне лікування, зокрема, медичний препарат анузол на 5-ть днів. Наступного дня видано особистий медичний препарат гепарин для амбулаторного лікування. 19 грудня 2017 року проведено консультацію позивача хірургом Ізяславської центральної районної лікарні. На момент обстеження хірургічної патології не виявлено. 25 січня 2018 року проведено огляд [PERSON], у результаті якого місцево встановлено наявність зовнішнього гемороїдального вузла, безболісного на дотик. Діагностовано хронічний геморой у стадії ремісії. За час відбування покарання в установі [PERSON] проходив профілактичний медичний огляд. Флюорографічне обстеження від 11 жовтня 2017 року патологічних змін не виявлено. Отримував від родичів гліцисед, ібупрофен, діклофенак згідно лікарських призначень. Станом на 20 грудня 2017 року стан здоровя засудженого задовільний. Діагноз: здоровий, працездатний. Зазначені обставини підтверджуються даними листів з журналу обліку прийому засуджених сектору довічного увязнення медичними працівниками установи № 7529, медичної картки амбулаторного хворого, заведеної на імя [PERSON], медичного висновку від 22 листопада 2017 року, довідки про надання медичної допомоги засудженому, виданої начальником медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» [PERSON], посвідчені копії яких наявні у матеріалах справи. Згідно з пунктами 1, 5 підрозділу 1 розділу 2 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоровя України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (далі - Порядку), після прибуття в УВП усі засуджені протягом доби проходять первинний медичний огляд з метою виявлення осіб, яким заподіяно тілесні ушкодження, осіб, які становлять епідемічну загрозу для оточення або потребують надання медичної допомоги, та осіб з педикульозом.Результати первинного медичного огляду фіксуються у медичній карті № 025/о, яка надсилається зі слідчого ізолятора разом з особовою справою засудженого.Під час проведення первинного медичного огляду в разі виявлення у засудженого захворювання медичний працівник медичної частини УВП оцінює стан здоровя засудженого та можливу небезпеку, яку несе наявне в засудженого захворювання для оточення, а також визначає можливість надання медичної допомоги в умовах медичної частини УВП чи направлення засудженого до лікарняного закладу або закладу охорони здоровя з орієнтовного переліку. У випадку необхідності направлення засудженого до лікарняного закладу або до закладу охорони здоровя з орієнтовного переліку медичний працівник медичної частини УВП готує медичну довідку про стан здоровя такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого на лікування.Медична допомога засудженому надається негайно в умовах медичної частини УВП. При неможливості надання такої допомоги в повному обсязі засуджений направляється до лікарняного закладу або до закладу охорони здоровя з орієнтовного переліку не пізніше строку, визначеного медичним працівником у медичній довідці. У відповідності до пунктів 13, 14 підрозділу 4 розділу 2 Порядку, у дільницях посиленого контролю УВП з максимальним рівнем безпеки, де тримаються засуджені у приміщеннях камерного типу, медичний працівник разом з інспектором служби охорони, нагляду і безпеки щодня перевіряє загальний стан здоровя засуджених під час обходу камер.У разі звернення засудженого зі скаргами на стан здоровя медичний працівник робить відповідні призначення або записує засуджених на амбулаторний прийом.У режимних корпусах амбулаторний прийом здійснює лікар у спеціально обладнаних та відповідно оснащених приміщеннях за попереднім записом, зробленим медичним працівником, а в разі відсутності медичного працівника - інспектором служби охорони, нагляду і безпеки.Про засуджених, які потребують екстреної медичної допомоги, інспектори служби охорони, нагляду і безпеки негайно повідомляють медичну частину [PERSON], які перебувають у приміщеннях камерного типу, дисциплінарних ізоляторах, амбулаторна медична допомога надається на місці медичним працівником під час щоденної перевірки загального стану здоровя засуджених. У випадках, коли є загроза здоровю або життю засудженого, який тримається у зазначених приміщеннях, медичний працівник негайно у письмовому вигляді інформує про це начальника УВП, який дає дозвіл на переміщення такого засудженого до медичної частини. Як встановлено судом, медична допомога позивачунадавалась у відповідності до вищевказаного Порядку. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який працював на час виникнення спірних правовідносин на посаді 0,5 ставки лікаря-терапевта медичної частини Замкової виправної колонії (№ 58) за сумісництвом, суду показав, що влітку 2017 року за умов високої температури повітря він надавав медичну допомогу [PERSON] при надходженні до установи у звязку з підвищеним артеріальним тиском. Загалом при огляді встановлено, що засуджений був здоровим. Також [PERSON] у звязку зі скаргами [PERSON] на дискомфорт у ректальній зоні призначав останньому медичний препарат анузол на пять днів. Оскільки засуджений не вказував на наявність кровотечі, свідок прийшов до висновку про відсутність підстав для хірургічного втручання та стаціонарного лікування хворого. На думку свідка, призначеного ним лікування було достатнього. Крім того, при хворобі, яка діагностована у [PERSON], краще, щоб хворий більше рухався. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У відповідності до розяснень, наданих постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ст.ст. 13, 76, 78, 81, 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Слід зазначити, що п. 13-1 ч. 1 ст. 537, ч. 9 ст. 539 КПК України передбаченопорядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, що здійснюється згідно з правилами адміністративного судочинства. Як встановлено судом, у своїй позовній заяві [PERSON] просить зобовязати відповідача [PERSON] установу «Замкова виправна колонія (№ 58)» відшкодувати на його користь моральну шкоду, заподіяну йому внаслідокненалежної медичної допомоги, яка надавалася медичною частиною зазначеної установи виконання покарань. Лікар [PERSON], який надавав засудженому амбулаторну медичну допомогу у звязку з загостренням у останнього хронічного почечую у листопаді 2017 року при перебуванні у карцері, був працівником медичної частини виправної колонії, що підтверджується наказами по особовому складу відповідача від 08 вересня 2015 року № 58 о/с та від 05 грудня 2017 року № 84 о/с. Відтак, [PERSON] вправі був оскаржити неправомірні, на його думку,дії чи бездіяльність відповідача щодо надання медичної допомоги у порядку КАС України. Однак доказів визнання таких дій протиправними у порядку, передбаченому чинним законодавством, суду не надано. Покази засуджених [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні в якості свідків, не можуть бути доказами протиправності дій відповідача. Крім того, зазначені свідки вказали суду, що перебували у інших камерах під час тримання позивача у карцері, а тому могли спостерігати за подіями, які мали місце щодо [PERSON], тільки через глазок. Також твердження зазначених свідків щодо ненадання позивачу медичної допомоги спростовуються усіма вищеперерахованими письмовими доказами та показами свідка [PERSON], а тому не беруться судом до уваги. Долучені до матеріалів провадження за клопотанням позивача вказівка заступника прокурора Хмельницької області О. Мартинюка про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства щодо медико-санітарного та матеріально-побутового забезпечення засуджених, режимних вимог та законодавства про охорону праці від 27 січня 2017 року № 16-63 вих-17, повідомлення Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробаціїМіністерства юстиції України про проведення перевірки за фактами порушень у ЗВК № 58 від 16 лютого 2017 року № 821, наказ начальника Замкової виправної колонії № 58 «Про неналежне виконання своїх посадових обовязків та притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності № 2/ос/ст-1 від 08 лютого 2017 року відхиляються судом, оскільки зазначені докази безпосередньо [PERSON] та надання йому медичної допомоги не стосуються, а тому не є доказом неправомірності дій відповідача. Отже, оскільки судуне надано належних та допустимих доказів неправомірності дій відповідачапри наданні позивачу медичної допомоги працівниками медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», суд приходитьдо висновку про відсутність підстав для зобовязання відповідача сплатити [PERSON] моральну шкоду, а тому позов до задоволення не підлягає. Також ухвалою судді від 26 грудня 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан позивача, недостатність на його особовому рахунку коштів для сплати судового збору, що підтверджується довідкою Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 23 січня 2018 року № 24, а також те, що предметом його позову є відшкодування шкоди здоровю, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати судового збору за подан ня до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed