Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , та виключити побачення та спілкування відповідача з сином. В обґрунтування позову зазначила, що після розлучення з відповідачем рішенням суду було визначено місце проживання їх малолітнього сина разом з нею та встановлені дні і години спілкування батька з сином. Однак, відповідач під час зустрічей з сином веде себе неадекватно, аморально, вчиняє сварки та грубо поводиться з нею та її матір`ю, внаслідок чого дитина має психічні та психологічні розлади. Свої батьківські права відповідач здійснює всупереч інтересам їх сина, у зв`язку з чим рекомендаціями лікарів рекомендовано виключити будь-які побачення та спілкування сина з батьком. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Пояснила, що позивачка боїться, що зустрічі між відповідачем і їх сином завдадуть фізичної і психологічної шкоди дитині, вона вважає, що ці побачення не відповідатимуть основним інтересам дитини. Рішенням апеляційного суду, яким було визначено спосіб участі відповідача у спілкуванні та вихованні сина у вигляді побачень у присутності матері, не заборонялась присутність інших осіб, зокрема бабусі чи їх знайомих, під час таких зустрічей. Відповідач в судове засідання не прибув. 24.12.2015 року надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги його колишньої дружини. Згоден не спілкуватись з сином до виповнення йому 10 років. Заяву відповідача підтвердила в судовому засіданні його представник, яка визнала позов, однак не згодна з його підставою. Зазначила, що її син, відповідач по справі, дуже любить свого сина [PERSON] і хоче з ним бачитись, однак перешкодою цьому є його теща, в присутності якої відбувались усі зустрічі з [PERSON] і завжди закінчувались скандалами. Підтвердила вкрай неприязні відносини між сторонами і той факт, що відповідач дійсно легко піддається будь-яким провокаціям, які відбуваються зі сторони позивачки та її матері, і як наслідок легко стає агресивним і має дуже слабку здатність контролювати свої реакції. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибула, в письмовій заяві до суду просила справу слухати у її відсутності. В минулому судовому засіданні підтримала позов та пояснювала, що малолітній [PERSON] з 2014 року перебуває на обліку служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. На будь-яких контакт з нею, як представником органу опіки та піклування, відповідач не йшов та\~ ігнорував усі її запрошення на співбесіди, він виявляв настільки агресивний підхід до цієї проблеми і висловлював такі погрози, що налагодити будь-який діалог виявлялося складним завданням, а у телефонних розмовах поводив себе зухвало, допускав грубі та образливі висловлювання на її адресу. Вважає, що для хлопчика та його психологічного розвитку буде краще, якщо він деякий час не спілкуватиметься зі своїм батьком. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду\~ Житомирської області від 15.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Місцем проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю, позивачкою по справі. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 10.09.2014 року вирішено поставити на облік служби у справах дітей малолітнього [PERSON] , як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що зазнала психологічного насильства під час сварки за участю батька [PERSON] . Питаннями щодо врегулювання відносин між батьками та узгодження порядку спілкування батька з сином впродовж 2011-2016 років займається орган опіки та піклування. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23.05.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 02.02.2015 року встановлені дні та години зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , зокрема: кожної суботи з 16 до 19 год. у присутності матері. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось і самими сторонами по справі наявність загострених конфліктних відносин між колишнім подружжям та відповідачем і матір`ю позивачки, сповнених ненависті, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з сином [PERSON] . Такими напруженими відносинами, не в останню чергу, сприяла і сама поведінка відповідача, який допускав антигромадську поведінку у присутності малолітнього сина, у зв`язку з чим [PERSON] працівниками поліції та командиром військової частини, де він проходить службу, неодноразово 02.03.2015 року, 23.04.2015 року, 05.06.2015 року, 05.08.2015 року виносились офіційні застереження. Як слідує з показів свідків [PERSON] та [PERSON] , в присутності яких за місцем проживання позивачки відбувались дві зустрічі сина з батьком, останній вів себе зухвало, допускав образливі висловлюваннях на адресу позивачки та її матері, влаштовував скандали з ними, після яких хлопчик знаходився у нервовому зриві. Починаючи з червня 2015 року позивачка щомісячно проводить обстеження сина у лікаря психіатра, яким було поставлено діагноз невротичний розлад з фобічним синдромом та рекомендовано психологічну корекцію і виключення контактів з батьком. До аналогічного висновку прийшов і практичний психолог Новоград-Волинського медичного коледжу, до якого [PERSON] разом з матір`ю був направлений Новоград-Волинським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 14.07.2015 року. З даного висновку від 05.04.2016 року, а також попередніх заключень цього ж самого психолога, вбачається, що дитина знаходилась в посттравматичному стані внаслідок багаточисельних психологічних травм, завданих некоректним спілкуванням з боку батька, що носило виключно агресивний характер. На думку даного спеціаліста, основним джерелом психотравмування дитини є контакти з батьком, які він рекомендує виключити. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з положень ст.ст. 141, 159 СК України, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом його повноцінного розвитку та виховання, слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). В ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У справах щодо піклування про дитину об`єктом правосуддя є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною. Судове рішення у такій справі заторкує людські стосунки. На думку суду, ситуація, яка склалась в даній сім`ї, зайшла у цілковиту безвихідь напружених за своєю суттю тристоронніх відносин батька-матері-бабусі. Залучення дитини у вкрай складні суперечки між її батьками та бабусею може поставити під загрозу її нормальний психічний розвиток. [PERSON] поки що сприймає світ так, як і його батьки і для нього було б дуже важливим, якби юридична баталія між сторонами припинилася. В даному спорі забезпечення основних інтересів дитини є головним, але не єдиним критерієм правосуддя. Основні емоційні інтереси [PERSON] перебувають у складній залежності від емоційних інтересів обох батьків - і навіть бабусь і дідусів та інших родичів. Однак те, що найкращим чином відповідало інтересам дитини вчора, вже сьогодні чи завтра може не відповідати їм. Суд погоджується з тим, що відповідач своїми діями спровокував пред`явлення позивачкою даного позову, не створив підґрунтя, необхідного для нормального спілкування зі своїм сином, не докладав достатніх зусиль у співпраці з колишньою дружиною для нормального розвитку спільної дитини. Можливо відповідач не є ідеальною людиною, але його особисті якості не повинні бути перешкодою для того, щоб здійснювати свої батьківські права всупереч інтересам дитини. Суд визнає також і те, що відповідач неодноразово поводив себе неприйнятно і навіть агресивно по відношенню як до позивачки, так і до відповідальних осіб органів опіки та піклування, що розслідували даний спір. Статтею 155 СК України загалом заборонено здійснення батьківських прав всупереч інтересам дитини. Враховуючи те, що спілкування батька з сином є психотравмуючим для хлопчика фактором, який може негативно вплинути на його психологічне та психічне здоров`я, що підтверджується висновками спеціалістів у даній справі; з урахуванням думки представника органу опіки та піклування, яка зазначила, що побачення відповідача з дитиною суперечитиме інтересам останньої; а також виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини; приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення обох батьків до виконання своїх обов`язків; для найкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність обмеження побачень батька з сином. Суд зауважує, що відповідач жодного разу не прибув в судові засідання особисто та не надав будь-яких доказів на спростування доводів позивачки та наданих нею висновків психіатра та психолога, або того, що його спілкування з сином відповідатиме інтересам останнього та не міститиме ризик для благополуччя дитини. В той же час, обмежити побачення та спілкування відповідача зі своїм сином [PERSON] , на думку суду, слід до досягнення хлопчиком 10 річного віку, оскільки саме з досягненням такого віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання та спілкуванні з батьками. Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: partial