Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, мотивуючи тим, що 23.12.2010 року позивач надав відповідачу у позику 35 000 доларів США строком до 01.04.2011 року, на підтвердження чого останній написав розписку. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача наданих в позику грошових коштів. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача та постановлене нове, яким стягнуто з відповідача на його користь за договором позики суму основної заборгованості - 278 600 грн., 3% річних - 13 595,89 грн., а всього 292 195 грн. 89 коп., а також судовий збір у розмірі 2 922 грн. Станом на 20.04.2018 року вказане рішення Апеляційного суду м. Києва залишається невиконаним, а заборгованість за договором позики від 23.12.2010 року не сплаченою. Доказом цьому є інформація про виконавче провадження № 48234522. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року з [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 25 291,77 грн. за період з 21.07.2015 року по 06.12.2016 року, з яких 19 691,38 грн. - сума інфляційних втрат та 5 600,39 грн. - 3% річних та з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 061,40 грн. за період з 21.07.2015 року по 16.11.2017 року, з яких 80 620,46 грн. - сума інфляційних втрат та 19 440,94 грн. - 3% річних. Оскільки відповідач до цього часу не виконав рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014, то на думку позивача, він зобов`язаний сплатити на користь позивача в порядку ст. 625 ЦК України втрати від інфляції у розмірі 7567,80 грн. та 3% річних у розмірі у розмірі 6297,12 грн., а всього у розмірі 13864,92 грн. за період з 1.03.2019 року по 30.11.2019 року. Представник позивача просив розглядати у відсутність. Ухвалою від 05.02.2020 р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва, що підтверджується підписом на зворотному повідомленні. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року у справі № 2-3189/12 скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] та постановлено нове, яким присуджено стягнути з останнього на користь [PERSON] суму основної заборгованості у розмірі 278600 грн., три відсотки річних - 13595,89 грн., а всього 292195, 89 грн., а також судовий збір - 2922 грн. Як вбачається з матеріалів справи, Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у цивільній справі № 757/2310/18-ц з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 16 296,49 грн. за період з 17.11.2017 року по 20.04.2018 року, з яких 12 747,20 грн. - суму інфляційних втрат та 3 549,29 грн. - 3% річних. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3.02.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму у розмірі 24 516,80 грн. та 3% річних у розмірі у розмірі 7 190,17 грн., а всього у розмірі 31 706,97 грн. за період з 21.04.2018 року по 28.02.2019 року. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання грошового зобов`язання за період з 1.03.2019 року по 30.11.2019 року. відповідачем суду не надано. Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання на підставі рішення суду. Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов`язань, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14. Зобов`язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов`язанням, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 1.03.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 13864,92 грн. згідно наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом з яких втрати від інфляції у розмірі 7567,80 грн. та 3% річних у розмірі у розмірі 6297,12 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовано стороною відповідачів, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 769грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved