Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У вересні 2021 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.05.2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Dacia Logan», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Панкеєвська у м. Каховка Херсонської області, біля АЗС «Фортуна», допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 15.05.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021230000000157 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «УПСК» згідно Полісу № АР9647605. 31.05.2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування дружині та синам загиблого по 24 000,00 грн. моральної шкоди для кожного з них. Листом від 08.07.2021 року ПрАТ «УПСК» повідомлено про те, по рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання Відповідачем відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст.36. Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу. Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. У зв`язку з чим, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 06.10.2021 року, 13.10.2021 року та 23.11.2021 року, просить стягнути з відповідача на користь позивачів страхове відшкодування у розмірі 24 000, 00 грн. моральної шкоди кожному; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1 110, 58 грн., три відсотки річних у розмірі 197, 26 грн., інфляційні витрати у розмірі 506, 59 грн., а всього 1 814, 43 грн. кожному, а також понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу кожним у розмірі 5 000, 00 грн. Ухвалою суду від 21.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 01.11.2021 року надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача ПрАТ «УПСК» позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позов до ПрАТ «УПСК» є передчасним, оскільки заявлена ДТП наразі розглядається у кримінальному провадженні №12021230000000157, а це відповідно до закону, який регулює спірні правовідносини, є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати. З огляду на визначені cт. 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, ПрАТ «УПСК», як Страховик за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8242648, у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до п. 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. З огляду на те, що ДТП, внаслідок якої Позивачам заподіяна шкода, пов`язана із смертю фізичної особи, розглядається у кримінальному провадженні № 12021230000000157, у ПрАТ «УПСК» наявні підстави, передбачені абз. 4 п. 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для призупинення строку для виплати страхового відшкодування. Зазначає, що ПрАТ «УПСК» не відмовляло у виплаті страхового відшкодування, а на підставі норми спеціального закону, яким регулюються спірні правовідносини (абз. 4 п. 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») призупиняє строк для виплати страхового відшкодування. Стосовно позовних вимоги про стягнення з ПрАТ «УПСК» пені, 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставними та суперечать нормам матеріального права, так в порядку п. 36.5 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 cт. 625 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин лише у разі прострочення виплати страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій, що свідчили б про порушення установленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку прийняття Страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК», як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на законних підставах, призупинив строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 10.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивачів зазначає, що обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. В порядку ч.36.1 ст.36 Закону, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено. З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла сторона та і не отримала належного відшкодування, тобто є порушення прав позивачів на отримання страхового відшкодування у строки передбачені Законом, що в свою чергу і стало підставою до суду. І хоча позивачі, хоч і не є сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяються правами за цим договором на їхню або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. В судове засідання представник позивачів адвокат Скочиляс І.М. не з`явилася, заявою від 07.12.2021 року просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Причину своєї неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.05.2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Dacia Logan», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , рухаючись по вул. Панкеєвська у м. Каховка Херсонської області, біля АЗС «Фортуна», допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 15.05.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021230000000157 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На даний час у кримінальному провадженні триває досудове розслідування. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «УПСК» згідно Полісу № АР9647605. 31.05.2021 року представником [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , директором ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінським О.М. направлено ПрАТ «УПСК» заяву про виплату страхового відшкодування для дружини потерпілого [PERSON] , та синам загиблого [PERSON] та [PERSON] , а саме моральної шкоди кожному у розмірі 24 000,00 грн. Листом від 08.07.2021 року ПрАТ «УПСК» повідомила про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, з посиланням на п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч.3 ст.27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності шкоди; протиправної дії заподіювача шкоди; наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон), в чинній на час настання страхового випадку редакції, передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктами 27.4 і 27.5 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Посилання відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Проте, в порушення норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи. Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування моральної шкоди. За встановлених обставин, зважаючи на те, що [PERSON] , є дружиною, а [PERSON] та [PERSON] є синами померлого пішохода під час ДПТ, що мала місце 16.05.2021 року, [PERSON] , заявили суму відшкодування моральної шкоди у розмірі, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 Закону на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що складає 24 000, 00 грн. кожному, тому дана вимога підлягає повному задоволенню. Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати таке. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Суд, перевіривши правильність розрахунку, з урахуванням визначених представником позивачів позовних вимог, викладених в заяві про уточнення позовних вимог від 23.11.2021 року приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1 110, 58 грн., три відсотки річних у розмірі 197, 26 грн., інфляційні витрати у розмірі 506, 59 грн., а всього 1 814, 43 грн. кожному, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід вказати наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивачів на підтвердження витрат на правову допомогу було надано Договори про надання правової допомоги №31.08.21 від 31.08.2021 року укладені між адвокатом Скочиляс І.М. та Усовою Н.П., Усовим С.О., Усовим Ю.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордери на надання правничої (правової) допомоги, детальний опис наданих послуг від 13.10.2021 року, оригінали квитанцій до прибуткового ордеру №52, 53, 54 про прийняття від [PERSON] 5 000, 00 грн., від [PERSON] 5 000, 00 грн. та від [PERSON] 5 000, 00 грн. за сплату [PERSON] витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачів витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в розмірі 5 000, 00 грн. кожному. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908, 00 грн.

Outcome: approved