Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт, що заповіт від імені померлої [PERSON], посвідчений 26 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON], належить заявниці. В обґрунтування заяви вказує, що 26 грудня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на її ім'я та ім'я [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті заявниця звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак, вона не може оформити свої спадкові права, оскільки в заповіті та її паспорті існують розбіжності в написанні прізвища, а саме: «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заяву підтримав та просив її задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, у поданих до суду письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності та вказали, що проти задоволення заяви не заперечують. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, з'ясувавши позиції заінтересованих осіб, допитавши свідка, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 234 ч. 2 п. 5, 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз'ясненнями п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 52). 26 грудня 2011 року померла склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на ім'я заявниці та [PERSON] (а.с. 53). Зі змісту заповіту вбачається, що заявниця вказана як [PERSON]. У той же час, з паспорта заявниці вбачається, що її прізвище значиться «[PERSON]» (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження заявниці, її дівоче прізвище значиться «[PERSON]» (а.с. 5). З свідоцтва про шлюб встановлено, що 28 грудня 1985 року заявниця одружилася та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до наданої на запит суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] копії спадкової справи № 32/2013 встановлено, що 23 листопада 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] заведено спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] Спадкоємцями за заповітом, які написали заяви про прийняття спадщини, являються [PERSON] і [PERSON] (а.с. 46-62). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що померла [PERSON] постійно приїжджала до заявниці в м. Ізяслав. Остання доглядала та лікувала її. Свідок також підтвердила, що [PERSON] неодноразово при спілкуванні повідомляла їй, що має намір заповісти належну їй квартиру для заявниці. Факт, про встановлення якого просить [PERSON], має для неї юридичне значення, оскільки надає право на спадкування, що передбачено Цивільним кодексом України. Таким чином, оцінюючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для встановлення факту належності [PERSON] вищевказаного заповіту. На підставі викладеного,

Outcome: approved