Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2021, цивільну справу № 758/16378/19 (номер провадження 2/758/5835/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., на підставі рішень зборів суддів Подільського районного суду м. Києва № 1 від 04.01.2021, № 2 від 12.01.2021 та № 3 від 14.01.2021. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.02.2021 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.04.2021 клопотання представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Здійснено перехід до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.10.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики № 5/17, згідно умов якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі, еквівалентному 70 000 доларів США , а останній зобов`язався повернути дану суму 19.12.2017. Також, 19.10.2017 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, якою передбачено сплату процентів за користування позикою. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу не виконав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 7 815 733,01 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 1 645 000 грн., 25 % річних за користування чужими грошовими коштами - 68 729,45 грн., пеня на прострочену заборгованість - 6 004 250 грн, 3 % річних за простроченою заборгованістю - 97 753,56 грн. Представником відповідача було подано відзив, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідач як фізична особа не мав жодних договірних відносин з позивачем, у зв`язку з чим відповідач заперечує факт укладення з позивачем договору позики № 5/17 від 19.10.2017 р. та додаткової угоди до нього. З огляду на дані обставини представником відповідача заявлено клопотання про признання по справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] на договорі позики від 19.10.2017 р. та додатковій угоді до нього, на які посилається позивач, [PERSON] чи іншою особою. Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти призначення судової почеркознавчої експертизи, послався на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. У підготовчому судовому засіданні представником позивача наданий суду для огляду оригінал договору позики № 5/17 від 19.10.2017 та додаткової угоди до нього. Представник відповідача підтримав заявлене клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.04.2021 р. клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без задоволення. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону. Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки. Зважаючи на те, що представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутність, а представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, представником відповідача повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні в іншій справі, враховуючи, що стороною відповідача реалізовано право на подачу відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. 19.10.2017 між сторонами було укладений договір позики № 5/17, за умовами якого позивач надав у позику відповідачу грошові кошти в розмірі, еквівалентному 70 000 доларів США. Як визначено у пункті 1.1 договору позики, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі, еквівалентному 70 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений Договором строк. Відповідно до пункту 1.3, підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами в гривні всю суму позики, зазначену в п. 1.1, до підписання цього Договору. Згідно з пунктом 2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві всю суму отриманої позики 19.12.2017. Договір містить підписи сторін, а також напис позичальника «Я [PERSON] отримав $ 70000 (сімдесят тисяч) доларів США». 19.10.2017 сторонами була укладена додаткова угода до договору позики № 5/17, згідно з якою встановлена плата за користування позикою в розмірі 25 % річних. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти в розмірі, еквівалентному 70 тис. доларів США, які він передав відповідачу у власність відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи, а саме з договору позики № 5/17 від 19.10.2017, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, які випливають із договору позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі, еквівалентному 70 000 доларів США, та зобов`язався повернути 19.12.2017 р. Також судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] згідно з договором позики № 5/17 від 19.10.2017. Як передбачено пунктом 2.2 позики № 5/17 від 19.10.2017, позика повертається шляхом передачі позичальником позикодавцеві готівкових коштів в розмірі, еквівалентному 70000 доларів США за курсом продажу готівкового долару США комерційними банками України. Відповідно до розрахунку позивача розмір основної суми боргу становить 1 645 000 грн. (70 000 доларів США за курсом продажу в комерційних банках 23,5 грн./долар станом на 12.12.2019 року), що відповідає умовам договору. Заявлена до стягнення сума процентів за користування позикою в розмірі 68 729,45 грн. відповідає п. 2 додаткової угоди до договору позики (25 % річних за 61 день користування позикою). Заявлена до стягнення сума 3 % річних за простроченою заборгованістю в розмірі 97 753,56 грн. (723 дні прострочення) відповідає положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені на підставі п. 3.2 договору позики, згідно з яким у випадку порушення позичальником строку повернення позики він сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1 % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення. За період прострочення у 12 місяців, що передують даті подачі позовної заяви, позивачем нарахована пеня у розмірі 6 004 250 грн. Даний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору позики. У той же час, нормою ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що в даному випадку є підстави для застосування даної норми та, виходячи з принципу розумності та справедливості, слід зменшити суму пені до 600 тис.гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК У країни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними і підлягають частковому задоволенню (з урахуванням зменшення судом розміру неустойки). Відповідачем позовні вимоги [PERSON] не спростовано. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача загальна сума боргу за договором позики у розмірі 2 411 483,01 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 1 645 000 грн, 25 % річних за користування чужими грошовими коштами - 68 729,45 грн, 3 % річних за простроченою заборгованістю - 97 753,56 грн, пеня на прострочену заборгованість - 600 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Як зазначалось, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, але оскільки позовні вимоги про стягнення суми пені були заявлені позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору позики і спір щодо стягнення боргу за договором позики і пов`язаної з ним суми пені виник внаслідок дій відповідача, який ухилився від повернення суми боргу, суд покладає на відповідача судові витрати повністю, тобто стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 9 605 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial