Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до \~суду з\~позовом до Деражнянської міської ради, вказавши що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 3,3795 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та із житлового будинку загальною площею 31,2 м. кв., що знаходяться під [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким заповіла [PERSON] все майно. Однак, при зверненні позивачки до державного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено, тому позивачка була змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 23.09.2021 року було відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповідь на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує із наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача Деражнянської\~районної державної\~адміністрації Хмельницької\~області підготовче засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту заяви представника відповідача, вбачається, що при вирішенні спору покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 3,3795 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та із житлового будинку загальною площею 31,2 м. кв., що знаходяться під [ADDRESS] . Так, на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким заповіла [PERSON] все своє майно. Для оформлення своїх спадкових прав, позивачка звернулася до державного нотаріуса Другої Хмельницької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться під номером [ADDRESS] , проте у видачі даного свідоцтва останній було відмолено, оскільки за життя [PERSON] не зверталася до органів ГМП «Інвентаризатор» та не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на побудований нею житловий будинок. Основним доказом того, що [PERSON] була власником житлового будинку загальною площею 31,2 м. кв., що знаходиться під [ADDRESS] підтверджується копією по господарської книги, з якої вбачається, що [PERSON] була головою двору вище згаданого будинку, крім того, із архівних витягів Шиїнецької сільської ради народних депутатів від 30.07.1993 року вбачається, що на ім`я померлої було надано земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд. Як вбачається із довідки ГМП «Інвентаризатор» [PERSON] є власником будинковолодіння по списках сільської ради, проте за життя не звернулася до органу Технічної Інвентаризації та не зареєструвала право власності, як це передбачалось ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якої реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство. Що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво. На підтвердження чого від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні правовстановлюючі та інші документи, які необхідні для видачі такого свідоцтва. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 (п. 23) «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку е набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа. Який засвідчує його право власності. В обґрунтування позову позивач стверджує, що неможливість належного оформлення спадщини після смерті спадкодавця породжує невизначеність у її правах, як спадкоємця, позбавляє можливості в повному об`ємі володіти, користуватися, розпоряджатися успадкованим майном. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для На підставі викладеного та

Outcome: approved