Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У грудні 2020 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позову зазначала, що 29 листопада 2019 року з вини відповідача [PERSON] сталася ДТП, під час якої [PERSON] , у м. Кременчуці по пр. Лесі Українки, буд. 138, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103, д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції під час руху і допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Королла», внаслідок чого травмував позивача на пішохідному переході. Кримінальне провадження\~по факту\~ДТП було\~закрито. Постановою суду від 13 липня 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на час ДТП була застрахована в АТ СГ «ТАС» відповідно до полісу АО № 6623421. Зазначала, що в результаті ДТП їй були заподіяні за висновком судової-медичної експертизи легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого перебувала на лікуванні з 02.12.2019 року по 11.12.2019 року і понесла витрати на лікування у сумі 5191,40 грн. та на придбання нового зимового одягу на заміну зіпсованого на суму 2620,20 грн. Страхова компанія «ТАС» за її зверненням за виплатою страхового відшкодування здійснила виплату такого відшкодування 01 червня 2020 року в розмірі 5608,68 грн. Звертала увагу, що їй також було заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок ДПТ отримала численні забої м`яких тканин і була змушена проходити тривале відновлення, у неї розвинувся головний біль через струс мозку та з`явилися синці через які їй складно було виходити на люди і через такі обставини в неї порушилися соціальні зв`язки. Просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 20\~тис. грн. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено до участі у справі: позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , третіми особами - [PERSON] та АТ «Страхова група «ТАС», призначено справу до розгляду. Витребувано від Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області матеріали кримінального провадження та від Вільшанського районного суду Кіровоградської області справу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] (а.с. 26). 10 лютого 2021 року до суду від відповідача [PERSON] , за підписом його представника адвоката Бєлоущенка А.Ж., який діяв без обмеження повноважень, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 40-43). Вказував, що дійсно сталася ДТП за обставин, зазначених у позовній заяві. При цьому, позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2020 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України із застосуванням штрафу у розмірі 340 грн. Звернув увагу, що позивачем не доведений розмір спричиненої шкоди, відшкодування позивачу вартості лікування та відшкодування зіпсованого зимового одягу не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки виплати за договором цивільно-правової відповідальності здійснюються страховою компанією і позивач не позбавлена можливості стягнення завданих збитків з СК «ТАС» у судовому порядку. Відповідач звернув увагу, що для покриття витрат на моральну та матеріальну шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП позивачем заявлена сума у 20\~тис. грн, однак, нею не надано доказів на підтвердження такого розміру. Просив відмовити у задоволенні позову. 10 лютого 2021 року до суду від Вільшанського районного суду Кіровоградської області надійшла справа про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ст. 124 КпАП України (а.с. 47). 11 лютого 2021 року до суду від Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області надійшли матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 49). Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року було зобов`язано АТ «СГ ТАС» надати суду належним чином посвідчені копії матеріалів справи про страхове відшкодування по факту ДТП, що мало місце 29.11.2019 року (а.с. 52). 16 березня 2021 року до суду від АТ «СГ «ТАС» надійшли матеріали Страхової справи №62514/13/2019/53 (а.с. 56-103). У судове засідання залучені до участі у справі учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] надала суду заяви (а.с. 50, 106), в яких просила розглядати справу за її відсутності, заявлений позов підтримала у повному обсязі, заперечувала проти відзиву відповідача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бєлоущенко А.Ж., який діє в інтересах відповідача без обмеження повноважень, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, просив відмовити у задоволенні позову з врахуванням відзиву (38-46, 54). Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибула, просила справу розглядати за її відсутності, надала суду відповідну заяву (а.с. 107), свого відношення до позову не висловила. Представник третьої особи - АТ «СГ «ТАС» Кудрявський С.М. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника страхової компанії, яка в особі її керівництва та цього представника свого відношення до позову не висловили (а.с. 56). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2020 року у справі № 384/308/20 (провадження № 3/384/148/20) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн. на користь держави. Постанова суду не оскаржувалась [PERSON] та набрала законної сили. Постановою слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області від 18 червня 2020 року кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12019170090004044 від 30 листопада 2019 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 80), оскільки досудовим розслідуванням було встановлено, що [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. З постанови суду та постанови слідчого постає, що 29 листопада 2019 року о 17 год. 15 хв. у м. Кременчуці, на проспекті Лесі Українки, 138, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2103 д.н.з. [NUMBER] , не дотримав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota-Corolla д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка зупинилася попереду перед нерегульованим пішохідним переходом та отримавши прискорення наїхала на пішохода [PERSON] , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобілів. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження і з місця ДТП була доставлена до приймального відділення КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, а у випадку передбаченого ч. 6 ст. 82 ЦПК України іншими процесуальними документами щодо обставин місця та часу події, вчинення відповідних дій відповідною особою, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, встановлених постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП за обставин та місця вчинення проступку, а також постанови слідчого щодо обставин та місця події. Крім того, суд враховує, що відповідач та його представник не надали жодних належних і допустимих доказів на спростування вини у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене, вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Згідно висновку судово-медичного експерта за № 714 від 10 грудня 2019 року [PERSON] , 1975 р.н., зазнала тілесні ушкодження: синці на лівому плечі, лівій сідниці, лівій та праві гомілках, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в строк та при вказаних обставинах, і по степеню тяжкості, як окреме так і в своїй сукупності, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я (матеріали кримінального провадження №12019170090004044, а.с. 29-30). Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 5), [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька ЦРЛ» з 02.12.2019 року по 11.12.2019 року, де їй було призначено обстеження та лікування, на яке вона витратила 5191,40 грн. особистих коштів. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ-2103 д.н.з. [NUMBER] , яким на час ДТП керував відповідач [PERSON] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС», що стверджується полісом № АО/6523421обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07 листопада 2019 року. Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю згідно цього договору було визначено у розмірі 260 тис. грн. (а. с. 61). 02 грудня 2019 року [PERSON] повідомила АТ «СГ «ТАС» про страховий випадок, що стався за участі водія [PERSON] (а.с. 76), потерпілою особою у заяві було зазначено [PERSON] 22 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату їй страхового відшкодування як потерпілій внаслідок ДТП та особі, яка понесла витрати на лікування у розмірі 5191,40 грн. (а.с. 58). 28 травня 2020 року АТ «СГ «ТАС» було складено Страховий акт № 04114/13/720, відповідно до якого страховою компанією було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 5608,68 грн., з яких: - 5341,60 грн. понесені витрати на лікування, - 267,08 грн. моральна шкода, розрахована як 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (витрати на лікування). Суд звертає увагу, що порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», пункт 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану майну третьої особи. У ст. 23 цього ж Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно вимог п. п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Також, згідно вимог ст. 26-1 вищевказаного Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Позивачу страховою компанією у добровільному порядку були відшкодовані матеріальні збитки, з їх розміром позивач погодилася та не оспорювала його. Будь-яких позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] не заявляла. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20\~тис. грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як вбачається з встановлених судом обставин справи, [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнала тілесних ушкоджень, які за висновком судово-медичної експертизи були віднесені за тяжкістю до легких, перенесла дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, значним емоційним стресом, а також внаслідок ДТП змушена була перебувати на нетривалому за часом амбулаторному лікуванні у поліклінічному відділенні лікувально-медичного закладі, що фактично призвело до змін у звичному укладі та ритмі її життя. З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 20 тис. гривень є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 5 тис.грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією, а також належною сатисфакцією за завдану відповідачем позивачу [PERSON] моральну шкоду. Суд констатує, що відповідач та його представник не надали жодних належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема щодо факту її заподіяння позивачеві внаслідок вчинення відповідачем ДТП. Однак, з урахуванням тієї обставини, що на АТ «СГ «ТАС» законом покладено обов`язок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (витрати на лікування), яка в даному випадку складає 267,08 грн. (а.с. 57), то безпосередньо з винної в ДТП особи [PERSON] з урахуванням вимог ст. 23, 1167 та ч. 1 ст.1194 ЦК України стягненню підлягає сума моральної шкоди, що складає різницю між 5 000 грн (визначеною судом, як така, що заподіяна позивачу) та розміром моральної шкоди, що була виплачена страховиком 267,08 грн. і в даному випадку складає 4\~732,92 грн. (5 000,00 - 267,08). У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 15267,08 грн. (20\~000,00 грн. 4732,92 грн.) слід відмовити за їх необґрунтованості. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при поданні позову не сплачувала судовий збір відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. за мінімальним розміром за ставкою на день подання позову відповідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що вимога про відшкодування моральної шкоди за даних обставин є майновою вимогою внаслідок її грошової форми. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, то суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві та у заявах про здійснення розгляду справи за її відсутності не ставила вимогу про стягнення таких витрат у відповідному розмірі, а також не вказувала про подання заяви з такою вимогою упродовж 5-ти днів (а.с. 1-2, 50, 106).

Outcome: partial