Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У вересні 2021 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія АВО № 090619, посвідченого 28 жовтня 2000 р. Пясецькою Л.М. державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2224 та виданого на ім`я [PERSON] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 04.05.1973 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Після одруження [PERSON] залишила своє дівоче прізвище - [PERSON] . [INFO] [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] . В зв`язку зі зміною прізвища батька їхнім спільним дітям: [PERSON] було видано нове Свідоцтво про народження від 22 жовтня 1993р. [NUMBER] . [PERSON] було видано нове Свідоцтво про народження від 16 листопада 1993р. [NUMBER] . Заявник разом з чоловіком [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку зі смертю чоловіка Заявник звернулася до державного нотаріуса Хоменко С.А. із заявою про прийняття спадщини. Як встановлено нотаріусом право власності на житловий будинок, що є об`єктом спадщини, зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Другою Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області від 28 жовтня 2000р. зареєстрованого в реєстрі за № 2224. Постановою державного нотаріуса Хоменко С.А. від 18.06.2021р. за №379/02-14 Заявнику було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок видано та зареєстровано на ім`я [PERSON] вже після зміни його прізвища на [PERSON] . Так дійсно [PERSON] після зміни свого прізвища ( [INFO] ) на [PERSON] не переоформив свій паспорт. Новий паспорт [PERSON] , а саме паспорт серії [NUMBER] був виданий Васильківським МВ ТУ МВС України у Київській області лише 24 березня 2001р. У зв`язку з цим право власності на житловий будинок, що є об`єктом спадщини, було зареєстровано за його старим прізвищем, а саме - [PERSON] . У судове засідання заявник не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заінтересовані особі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у якій просила розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с. 25, 27-28). Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі-ЦПК), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.05.1973 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що зроблено запис за № 86, серії [NUMBER] (а.с. 5). 22.10.1993 року [PERSON] змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по батькові від 22.10.1993 року серії [NUMBER] , виданого відділом загсу Васильківського міськвиконкому Київської області (а.с. 5). В зв`язку зі зміною прізвища батька їхнім спільним дітям: [PERSON] було видано нове Свідоцтво про народження від 22 жовтня 1993р. [NUMBER] (а.с.6). [PERSON] було видано нове Свідоцтво про народження від 16 листопада 1993р. [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.10.2020 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до постанови державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок видано та зареєстровано на ім`я [PERSON] вже після зміни його прізвища на [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії спадкової справи № 219/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з матеріалів якої вбачається, що до Васильківської міської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявою про відмову про прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] . Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства »). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази, що узгоджуються між собою, суд вважає доведеним факт того, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія АВО № 090619, посвідченого 28 жовтня 2000 р. Пясецькою Л.М. державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2224 та виданого на ім`я [PERSON] належить саме [PERSON] , який помер [INFO] на що вказують ідентичність в його прізвищі, ім`ям та по батькові, а також в співпадіння в даті, місяці та році його народженні, а також Свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по батькові від 22.10.1993 року серії [NUMBER] , виданого відділом загсу Васильківського міськвиконкому Київської області із [PERSON] на [PERSON] . Враховуючи, що розбіжність в прізвищі позбавляє заявника права на прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved