Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Останній вмотивував тим, що рішенням Правління акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» № 264 від 17 жовтня 2003 року створено відокремлений підрозділ Готель «Оберіг», якому за рішенням Правління ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» № 7 від 28 лютого 2013 року передана на обслуговування та експлуатацію будівля гуртожитку, що розташована по [ADDRESS]. Відповідач у справі зареєстрований за вказаною адресою з 15 квітня 2011 року, проте, тривалий час останній не проживає за місцем реєстрації, особистих речей в приміщенні гуртожитку не має, не сплачує плату за комунальні послуги, кореспонденцію не отримує. Тому, виходячи з положень ст. ст. 71, 72 ЖК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS]. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Правління ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» № 7 від 28 лютого 2013 року будівля гуртожитку, що розташована по [ADDRESS], передана на обслуговування та експлуатацію відокремленому підрозділу Готель «Оберіг» ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» за актом приймання-передача від 28 лютого 2013 року (а.с. 5-7). Відповідно до даних довідки № 0032 форми № 3 відповідач з 15 квітня 2011 року зареєстрований у гуртожитку, що розташований по [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно даних актів про не проживання від 04 березня 2013 року, 05 червня 2013 року та 07 вересня 2013 року, затверджених директором відокремленого підрозділу Готель «Оберіг» ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» Прокопенком А.А., відповідач [PERSON] за місцем реєстрації понад шість місяців не проживає, його особисті речі в гуртожитку не знаходяться (а.с. 9-11). Згідно ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Судом встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у гуртожитку, що розташований по [ADDRESS], не несе витрат по його утриманню, однак залишається там зареєстрованим. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підстави, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України, сплачена останнім сума судового збору у розмірі 114,70 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved