Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У грудні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 09 листопада 2011 року працювала прибиральницею в цеху механічної обробки ТОВ «Макіївський машинобудівний завод». 31 серпня 2012 року при виконанні трудових обов*язків вона почула запах фарби, від чого їй стало погано. Після цього вона була доставлена до приймального відділення Макіївської рудничної лікарні, де знаходилась до 01 вересня 2012 року в реанімаційному відділенні з діагнозом - інгаляційне отруєння парами фарби, опік слизової рото глотки. З 01 вересня 2012 року по 13 вересня 2012 року була переведена до ЛОР відділення з діагнозом - Інгаляційне отруєння парами фарби. Фоностенія. Гострий токсичний ларингіт. Однак комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» не встановила причини погіршення її стану здоров*я, розслідування проводилось особами, які зацікавлені у приховуванні нещасного випадку на виробництві. Комісія з розслідування нещасного випадку була утворена лише 13 вересня 2012 року, представник санітарно-епідеміологічної служби в складі комісії був відсутній. 19 листопада 2012 року вона була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров*я, який перешкоджає подальшої роботи з виплатою допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. На засіданні Ради трудового колективу їй було запропоновано роботу зварювальника, слюсаря, токаря з подальшим перенавчанням, однак вона відмовилась, оскільки це не жіноча робота. Вважала, що лікувально-профілактичний заклад «Клінічна руднична лікарня» після встановлення діагнозу повинен був, але не передав протягом доби повідомлення належним установам та не зробив необхідні дослідження про наявність в організмі отруйливих речовин, чим сприяв підприємству у приховуванні нещасного випадку. Відповідач в особі Комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 міста Макіївки» спочатку не зазначив в першій виписці з історії хвороби про отруєння на виробництві. Всі зазначені порушення призвели до моральних страждань, вона залишилась без заробітної плати, тому просила задовольнити її позовні вимоги. Рішенням Совєтського районного суду міста Макіївки Донецької області від 31 січня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач [PERSON] звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Апелянт наполягає на своїх позовних вимогах та наданих до суду доказах. В судовому засіданні апеляційного позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» Цвірко Є.В. та представник відповідача Комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 міста Макіївки» Луньова Т.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник Комунального медичного закладу «Клінічна руднична лікарня», а також представники третіх осіб: Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня професійних захворювань», територіального управління Держпромнагляду в Донецькій області, Макіївського міського управління державної санепідемстанції, Управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Совєтському районі міста Макіївки в судове засідання апеляційного суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать отримані телефонограми та надані заяви про розгляд справи без їх участі. Апеляційний суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» у трудових відносинах, була прийнята з 20 лютого 2004 року двірником, з 01 листопада 2004 року переведена муляром ремонтно-будівельної ділянки, з 24 грудня 2009 року переведена прибиральницею в цех металоконструкцій, а потім з 09 листопада 2011 року переведена прибиральницею виробничих приміщень на дільницю механічної обробки (т.1 а.с.21-23). З табелю виходів ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» вбачається, що 31 серпня 2012 року [PERSON] перебувала на робочому місці (т.1 а.с.175-176). Згідно виписки історії хвороби № 15561 Комунальної медичної установи «Клінічна руднична лікарня», [PERSON] поступила у реанімаційне відділення 31 серпня 2012 року з діагнозом інгаляційне отруєння парами фарби середньої ступені тяжкості, опік слизової рото глотки. Зі слів супроводжуючих, хвора разом з іншими робочими виконувала фарбувальні роботи в цеху (т.1 а.с.94). З листка непрацездатності КМУ «Клінічна руднична лікарня» вбачається, що [PERSON] з 31 серпня 2012 року по 13 вересня 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні з початковим та заключним діагнозом: інгаляційне отруєння парами фарби. Вид захворювання не зазначений (т.1 а.с.140). З 14 вересня 2012 року по 21 вересня 2012 року [PERSON] перебувала на лікуванні у КМУ «Центр первинної медичної допомоги № 6», виписана до роботи з 22 вересня 2012 року. З 24 вересня 2012 року по 17 листопада 2012 року [PERSON] перебувала на лікарняному за загальними захворюваннями ( т.1 а.с.22, 140-144). Згідно до довідки Лікувально-консультативної комісії КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» міста Макіївки Донецької області від 09 листопада 2012 року № 3776, [PERSON] протипоказана робота з пилом, лакофарбувальними виробами, хлором та вапною (т.1 а.с.174). 19 листопада 2012 року [PERSON] звернулась з заявою до керівника ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» про надання роботи у відповідності до висновку ЛКК (т.1 а.с.133). З протоколу засідання ради трудового колективу ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» від 19 листопада 2012 року вбачається, що [PERSON] були запропоновані вакантні посади слюсаря, токаря та електрогазозварювальника з подальшим перенавчання на виробництві. Вакантні посади запропоновані відповідно даних відділу кадрів станом на 19 листопада 2012 року. Від запропонованих вакантних посад [PERSON] відмовилась, у зв'язку з чим Радою трудового колективу прийнято рішення рекомендувати керівництву підприємства розірвати з 19 листопада 2012 року трудовий договір з прибиральницею виробничих приміщень [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.135). Наказом ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» від 19 листопада 2012 року № 617-к [PERSON] була звільнена 19 листопада 2012 року з займаної посади прибиральниці на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з виявленою невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров*я, який перешкоджає продовженню даній роботі (т.1 а.с.21). Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 630 від 09 грудня 2013 року і згідно із наданими медичними документами [PERSON] при зверненні по медичну допомогу 31 серпня 2012 року, подальшому обстеженні та лікуванні, їй був встановлений діагноз: «Інгаляційне отруєння парами фарби середнього ступеню. Опік слизової рото глотки. Фонастенія. Гострий токсичний ларингіт». При надходженні до стаціонару у [PERSON] будь-яких клінічних даних за отруєння не виявлено. При огляді ЛОР - лікарем 1 вересня 2012 року описана тільки гіперемія піднебінних дужок та голосових складок. При огляді ЛОР - лікарем ДОКТМО їй встановлений діагноз: Фонастенія. Хронічний субатрофічний фарингіт. Згідно даних амбулаторної карти [PERSON], у 2009 році вона зверталась за медичною допомогою з приводу гострого фаринготрахеобронхіту. Будь-які розчинники фарб у газовому стані та вихлопні гази дизельного двигуна не володіють припікаючою дією, тому вдихання цих речовин не може викликати опіки слизових оболонок верхніх дихальних шляхів. Встановлений [PERSON] діагноз - «Інгаляційне отруєння парами фарби середнього ступеню. Опік слизової ротоглотки. Гострий токсичний ларингіт» при проведенні експертизи не може бути врахований, оскільки він не підтверджений об*єктивними даними. Описана в наданих медичних документах клінічна картина вкладається у загострення хронічного субатрофічного фарінгіта (що був у неї до подій 31 серпня 2012 року), яке може бути зумовлено подразнюючою дією розчинників фарб або вихлопних газів дизельного двигуна при їх вдиханні. Існуючий у [PERSON] хронічний крипогенний гепатит не може викликати інгаляційне отруєння парами фарби середньої ступні тяжкості та опік слизистої рото глотки (т.2 а.с.166-168). Відмовляючи у задоволенні позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що за висновком лікувально-консультативної комісії [PERSON] протипоказана робота з пилом, лакофарбу вальними виробами, хлором та вапною, при цьому радою трудового колективу ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» 19 листопада 2012 року було прийнято рішення рекомендувати керівництву підприємства розірвати з 19 листопада 2012 року трудовий договір з прибиральницею виробничих приміщень [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Приймаючи зазначене рішення Рада трудового колективу виходила з того, що [PERSON] відмовилась від запропонованих посад слюсаря, токаря та електрогазозварювальника з подальшим перенавчання на виробництві, які були вакантні відповідно даних відділу кадрів станом на 19 листопада 2012 року. Проте, погодитися з таким висновком суду не можливо, оскільки він не ґрунтується на законі та матеріалах справи. Згідно з п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров*я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення за правилами п.2 ст.40 КЗпП України передбачає об'єктивну неможливість робітника належним чином виконувати передбачені трудовим договором обов*язки у зв'язку з відсутністю необхідної кваліфікації або стану здоров*я. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд може визнати правильним припинення трудового договору згідно з пунктом 2 статті 40 КЗпП України у тому разі, коли встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, якими підтверджено, що через, зокрема, стан здоров*я робітник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов*язки і його неможливо перевести за його згодою на іншу роботу, із цих підстав може бути розірвано трудовий договір. Вирішальне значення для прийняття рішення про законність звільнення з підстав, передбачених пунктом 2 статті 40 КЗпП України, мають фактичні дані, які свідчать про те, що працівник не може забезпечити належного виконання покладених на нього службових обов*язків (наприклад, дані про несвоєчасне чи неналежне виконання цих обов*язків, про прийняття помилкових рішень). Між тим, якщо в зв'язку з погіршенням стану здоров*я робітнику важко виконувати попередню роботу, але це не впливає негативно на її результатах, підстав до звільнення не має; робітник вправі сам вирішувати, продовжувати йому роботу, або просити адміністрацію про перевід на іншу роботу, або розірвати трудовий договір. Усупереч вимогам статей 11, 60 ЦПК України відповідач не надав доказів які б свідчили про неналежне виконання позивачем своїх обов*язків. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що [PERSON] за весь час роботи на посаді прибиральниці до дисциплінарної відповідальності не притягувалась та добросовісно виконувала покладені на неї службові обов*язки. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що посада прибиральниці не відноситься до Переліку посад, за якими є обов*язковим проходження періодичного медичного огляду у відповідності до Наказу Міністерства охорони здоров*я України «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» № 246 від 21 травня 2007 року, згідно з яким роботодавець повинен забезпечити за свій рахунок позачерговий огляд працівника, якщо стан його здоров*я не дає змоги йому виконувати свої трудові обов*язки, або за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров*я пов*язане з умовами праці. А з матеріалів справи вбачається, що зазначена довідка ЛКК була видана медичним закладом за наполегливим зверненням самої [PERSON] та разом з заявою про надання роботи 19 листопада 2012 року передана позивачкою до керівника ТОВ «Макіївський машинобудівний завод», після чого, в цей же день було проведено засідання ради трудового колективу ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» і [PERSON] було звільнено з займаної посади. Апеляційний суд вважає, що оскільки посада позивачки не входить до Переліку посад, для яких медичний огляд є обов*язковим, та відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачка не може виконувати свої трудові обов*язки за станом здоров*я, таким чином відповідачем порушено встановлену процедуру звільнення, а поспішність звільнення свідчить про бажання адміністрації позбутися [PERSON] Проведення в цей же день засідання ради трудового колективу та звільнення позивачки ставлять під сумнів легітимність засідання ради трудового колективу та самого рішення про надання рекомендації керівництву підприємства розірвати з 19 листопада 2012 року трудовий договір з позивачкою. При дослідженні протоколу засідання ради трудового колективу ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» від 19 листопада 2012 року встановлено, що [PERSON] не погоджувалась на своє звільнення, звертала увагу присутніх на те, що при наявності шкідливих умов її повинні перевести на іншу роботу без шкідливих умов. Однак, рада трудового колективу, посилаючись на відсутність на підприємстві легшої роботи ніж та яка була запропонована позивачці, надала згоду на звільнення, що суперечить вимогам ст.170 КЗпП України, якою передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров*я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Таким чином, за відсутності конкретних фактів неналежного виконання позивачкою покладених на неї обов*язків, а лише наявність протипоказань у довідці ЛКК про роботу з пилом, лакофарбувальними виробами, хлором та вапною не може вважатися достатнім доказом невідповідності позивачки займаній посаді та підставою для її звільнення згідно з пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Висновок суду першої інстанції про відмову в поновленні позивачки на роботі не відповідає нормам матеріального права, що у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову в цій частині. Згідно з частин 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи із встановлених судом фактів, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, а також з доказів, якими вони підтверджуються, апеляційний суд вважає, що [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді прибиральниці виробничих приміщень на дільницю механічної обробки ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» з 19 листопада 2012 року. Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якої пов*язана відповідна виплата. Позивачка була звільнена з роботи 19 листопада 2012 року. У вересні та жовтні 2012 року [PERSON] знаходилась на лікарняному, тому для обчислення середньої заробітної плати необхідно виходити з виплат за липень та серпень 2012 року. В липні 2012 року заробітна плата позивачки складала 693,14 гривень (відпрацьовано 12 днів), у серпні 2012 року заробітна плата складала 1212,35 гривень (відпрацьовано 20 днів). Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивачки складає 59,54 гривні (1905,49 : 32 = 59,54). Оскільки позивачка була звільнена з роботи з 19 листопада 2012 року, а день звільнення є останнім днем роботи, то період затримки розрахунку починається з 20 листопада 2012 року. Середня заробітна плата позивачки за час вимушеного прогулу складає за період з 20 листопада 2012 року по 08 травня 2014 року, тобто по час винесення рішення апеляційним судом - 367 днів (листопад 2012 року - 9 днів, грудень 2012 року - 21 день, січень 2013 року - 21 день, лютий 2013 року - 20 днів, березень 2013 року - 20 днів, квітень 2013 року - 22 дні, травень 2013 року - 19 днів, червень 2013 року - 18 днів, липень 2013 року - 23 день, серпень 2013 року - 21 день, вересень 2013 року - 21 день, жовтень 2013 року - 23 дні, листопад 2013 року - 21 день, грудень 2013 року - 22 дні, січень 2014 року - 21 день, лютий 2014 року - 20 днів, березень 2014 року - 20 днів, квітень 2014 року - 21 день, травень 2014 року - 4 дні). Середня заробітна плата позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, з 20 листопада 2012 року по 08 травня 2014 року складає 367 х 59,54 = 21851,18 гривень. Згідно до ст. 2371 КЗпП України передбачене право працівника на відшкодування моральної шкоди в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Апеляційний суд вважає, що видачею наказу від 19 листопада 2012 року про звільнення позивачки без законних на той час підстав [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв'язків, а саме, позивачка була позбавлена доходу, вона була вимушена на всьому економити, що в свою чергу змусило її прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, апеляційний суд, ураховуючи розумність та справедливість, вважає, що її розмір має складати 2000 гривень. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту нещасного випадку на виробництві, суд першої інстанції виходив з того, що раптове погіршення стану здоров*я [PERSON] не пов*язане з виробництвом, а тому відсутні підстави для скасування акту за формою Н-5. Такий висновок суду є правильним і відповідає встановленим у справі обставинам. Як вбачається з матеріалів справи 13 вересня 2012 року [PERSON] звернулась із заявою до ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» про розслідування нещасного випадку, який стався з нею під час роботи 31 серпня 2012 року. 13 вересня 2012 року згідно наказу ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» була створена комісія з розслідування обставин випадку раптового погіршення стану здоров*я прибиральниці службових приміщень [PERSON] З акту про нещасний випадок Н-5 від 03 жовтня 2012 року причини погіршення стану здоров*я [PERSON] не встановлені, тимчасове погіршення її стану здоров*я не підпадає під жодний пункт порядку розслідування і не пов*язане з виробництвом. Згідно з «Порядком проведення розслідувань та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, контроль за своєчасністю і об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, введенням обліку нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Дані органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, складання акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Згідно п.34 зазначеного Порядку посадова особа органу Держгірпромнагляду в разі незгоди потерпілого із змістом акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку має право видати обов*язкові для виконання роботодавцем приписів за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи органу Держгірпромнагляду може бути оскаржено в судовому порядку. За зверненням [PERSON], Територіальним управлінням Держпромнагляду в Донецькій області була проведена перевірка ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» щодо дотримання вимог «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затверджених постановою КМУ № 1232 від 30 листопада 2011 року. За результатами перевірки складено акт № 03/04-03-81 від 30 жовтня 2012 року про відсутність підстав для проведення повторного розслідування погіршення стану її здоров*я 31 серпня 2012 року. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись з заявою до відповідача про розслідування нещасного випадку [PERSON] посилалась на погіршення здоров*я у зв'язку з проведенням у цеху фарбувальних робіт та роботу вихлопних газів від трактору. Доводи [PERSON] були предметом дослідження комісії з розслідування нещасного випадку та предметом перевірки суду першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження. Судом першої інстанції були допитані свідки нещасного випадку та їх поясненням надана належна оцінка. Крім того, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 630 від 09 грудня 2013 року вбачається, що будь-які розчинники фарб у газовому стані та вихлопні гази дизельного двигуна не володіють припікаючою дією, тому вдихання цих речовин не може викликати опіки слизових оболонок верхніх дихальних шляхів. Крім того, з висновків зазначеної експертизи вбачається, що встановлений [PERSON] діагноз - «Інгаляційне отруєння парами фарби середнього ступеню. Опік слизової ротоглотки. Гострий токсичний ларингіт» при проведенні експертизи не може бути врахований, оскільки він не підтверджений об*єктивними даними. Описана в наданих медичних документах клінічна картина вкладається у загострення хронічного субатрофічного фарінгіта (що був у неї до подій 31 серпня 2012 року), яке може бути зумовлено подразнюючою дією розчинників фарб або вихлопних газів дизельного двигуна при їх вдиханні. Існуючий у [PERSON] хронічний крипогенний гепатит не може викликати інгаляційне отруєння парами фарби середньої ступні тяжкості та опік слизистої рото глотки. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про непогодження з висновком експертизи, оскільки позивачці апеляційним судом неодноразово у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України було роз*яснено право про можливість призначення додаткової або повторної експертизи, на що вона та її представник відмовились. При цьому, апеляційний суд враховує і ту обставину, що [PERSON] належним чином була повідомлена про необхідність явки до медичного закладу для проведення огляду судовими експертами. Посилання [PERSON] про знаходження в цей час на лікарняному не може вважатись обґрунтованим, оскільки із наданого лікарняного листка вбачається, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні і ця обставина не перешкоджала їй відвідувати лікарняний заклад. Таким чином, проведення комісійної судово-медичної експертизи на підставі наданих медичних документів [PERSON] є таким, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 146 ЦПК України, згідно з якою у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з*ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з Комунального медичного закладу «Клінічна руднична лікарня» та Комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 міста Макіївки» суд першої інстанції правильно виходив з того, що ст.237-1 КЗпП України, на яку посилається позивачка, не передбачає відшкодування моральної шкоди власником підприємства особам, які не перебувають з ними в трудових відносинах. Судом першої інстанції також надана правильна оцінка щодо вимог позивачки до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є засновниками ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» і до їх компетенції не відносяться питання з прийняття та звільнення працівників товариства. З урахуванням того, що при вирішенні спору про поновлення на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди з ТОВ «Макіївський машинобудівний завод» судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та постановляє нове про часткове задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Outcome: partial