Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У грудні 2017 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що трикімнатна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на [PERSON]. Позивачка вказує, що разом з нею зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вже на протязі більш як 3 роки не проживають в даній квартирі, що підтверджується відповідними актами, підписаними сусідами. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, особистих речей їхніх в квартирі не має і, взагалі квартирою вони не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачі не сплачують зазначені платежі, вона вимушена сплачувати все одна. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачам не чинила. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються. Оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у квартирі за місцем реєстрації понад шести місяців без поважних причин, плату за користування житловим приміщенням та комунальними послугами не вносять, інших витрат по утриманню квартир не несуть, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК України мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, пояснила суду, що відповідачка [PERSON] це дружина її старшого сина [PERSON], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] її онуки. Позивачка розповідала що після одруження сина [PERSON] у них не склалися відносини з невісткою, існують тривалі конфлікти з приводу користування житловою площею в квартирі, у судах розглядалося багато справ у тому числі і за її позовами. Так рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2004 року за нею було визнано право користування спірною квартирою та задоволено позов про вселення квартиру. Після цих подій відповідачка чинила перешкоди у користуванні квартирою, не впускала її до житла, позивачка мешкала навіть у гуртожитку, а влітку на дачі. З 2012 року позивачка стала постійно проживати у власній квартирі, хоча життя там було нестерпне із-за відносин з невісткою. У 2014 році помер син позивачки та чоловік відповідачки [PERSON]. Після смерті [PERSON], відповідачка та її діти фактично переїхали проживати до житлового будинку що знаходиться у селищі Совіньйон, однак зніматися з реєстраційного обліку за спірною адресою наміру не мають. [PERSON] спірною квартирою не цікавиться, хоча декілька разів на рік приїжджає до квартири, вмикає світло, переставляє меблі та речі. Всі ці дії відповідачки, дуже заважають їй як людині похилого віку, що також є підставами для звернення з позовом до суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, розповівши суду, що в листопаді 1994 року [PERSON] та членам її сімї сину - [PERSON], невістці - [PERSON] та онуку [PERSON] була надана трикімнатна квартира за адресою: м. Одеса, вул.. Центральний аеропорт, буд.15, кв.81.Після отримання ордеру на квартиру всі члени сімї [PERSON] були вселені у вказане приміщення та зареєстровані за зазначеною адресою. В березні 1997 року позивачка [PERSON] виселилась зі спірної квартири та не проживала там до квітня 2005 року. За цей час їхня сім я, а саме - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватизували спірну квартиру та отримали Свідоцтво про право власності на житло від 16 травня 1997 року № 95773. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.04.2004 року вказане Свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1997 року було визнано недійсним та за [PERSON] визнано право на проживання в квартирі за адресою : м. Одеса, вул.. Центральний аеропорт, буд.15, кв.81.Після вселення [PERSON] у спірну квартиру позивачка,її син [PERSON] разом з нею та дітьми [PERSON] та [PERSON] проживали та користувались квартирою, разом сплачували всі витрати повязані з утриманням майна. 31 січня 2014 року помер її чоловік та син позивачки, [PERSON]. Після його смерті вона разом з синами продовжують користуватись спірною квартирою, сплачують комунальні платежі, отримують поштову кореспонденцію, роблять поточні ремонти, в липні 2014 року за свій рахунок встановила лічильник газу. [PERSON] розповідала, що [PERSON] по роду своєї діяльності часто знаходиться за межами України, тому якщо і не проживає за спірною адресою деякий час, то з поважних причин. Відповідач [PERSON] навчається у Одеській морській [PERSON], у 2018 році знаходився за межами України у звязку з проходженням практики кадетом на іноземних суднах. Відповідачка наголошувала, що користується квартирою де зареєстрована та сплачує комунальні платежі, про те не заперечувала що весною та у літній період року, перебуває у садовому будинку розташованому у селищі Совіньйон. Однак звертала увагу суду, що в квартирі знаходяться їхні особисті речі, а саме три дивани, шафа, дитяча стінка, кухня, кухонні меблі, холодильник, посуд, сімейні фотоальбоми, білизна, одяг та інше. Просить суд врахувати зазначені обставини та відмовити у позові. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, розповівши суду, що народився у 1990 році, закінчив Одеську Морську академію, отримав професію моряка, а тому починаючи з 2014 року постійно відсутній на території України у звязку з укладенням контрактів з іноземними судновласниками. У спірній квартирі вони проживали всією сімєю, однак на протязі багатьох років між бабусею [PERSON] та його батьками тривають конфлікти саме з приводу квартири 81 у будинку,15 по вулиці Центральний аеропорт. Після смерті батька у січні 2014 року, конфлікти між бабусею та матірю відносилися, проживання в квартирі стало нестерпним, тому він деякий мешкав на орендований квартирі разом зі своєю дівчиною. На даний час, повертаючись до Одеси з відрядження він проживає у спірній квартирі, користується, там знаходяться його особисті речі та меблі. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки іншого житла не має, окрім цього квартира надалася з врахуванням його інтересів як члена сім ї [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що у липні 2016 року досяг повноліття, на даний час навчається у Одеській морській [PERSON] на четвертому курсі. Відповідач вказує що навчання у морській академії передбачає постійні чергування, тому у спірній квартирі йому доводиться тільки ночувати. Окрім цього в період з лютого 2018 року по серпень 2018 року знаходився у закордонному відрядження на посаді кадета на судні. [PERSON] розповів суду, що у спірній квартирі знаходяться його особисті речі компютер, стіл, ліжко, якими він користується коли приходить додому. Однак повноцінно жити у вказаній квартирі неможливо, оскільки бабуся [PERSON] заставила всю квартиру своїми речами. У задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON] у 1994 році на склад сім ї чотири особи ( вона, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] онук) була надана трикімнатна квартира № 81 по вулиці Центральний аеропорт в місті Одесі. Як вбачається з довідки з місця проживання виданої 28.02.2017 року головою ОСББ « АВІА-15» [PERSON], у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровано четверо осіб: [PERSON] основний квартиронаймач; [PERSON] колишня невістка; [PERSON] -онук; [PERSON] онук. В ході судового розгляду зясовано, що між позивачкою по справі та її невісткою відповідачкою [PERSON] на протязі тривалих років, ще за життя сина позивачки [PERSON], склалися складні відносини, повязані з приводу користування нерухомим майном у тому числі і спірним житлом. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права на житлову площу, про визнання недійсною приватизацію квартири та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною виписки з квартири та про вселення, за [PERSON] визнано право користування квартирою № 81 по вулиці Центральний аеропорт 15 в м. Одесі, позивачку вселено до квартири, зобовязано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні квартирою. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09.04.2004 року встановлено, що у листопаді 1994 року [PERSON] на склад сім ї чотири особи сину [PERSON], дружині сина [PERSON] та їх дитині [PERSON] надана трикімнатна квартира житловою площею 35,64 кв.м. за адресою [ADDRESS]. В березні 1997 року [PERSON] виписалася з вказаної квартири для прописки в кв.№ 6 по вулиці Дерибасівська, 19 в м.Одесі, так як відповідачі зобовязалися надати їй для проживання відремонтоване жиле приміщення площею 37,92 кв.м.. В це приміщення вона не переселилася та не переїхала залишившись проживати у спірній квартирі у звязку з тим що син та невістка її обманули, не відремонтували жилі та підсобні приміщення [ADDRESS]. В липні 1997 року по вказівці [PERSON], без відома [PERSON] її меблі, посуд, особисті речі, продукти харчування були вивезені та залишені у дворі будинку № 19 по вулиці Дерибасівська. [PERSON], колишня дружина молодшого сина позивачки [PERSON], яка являлася мешканцем кв. 6 по улиці Дерибасівська, 19 не дала письмової згоди на прописку та поселення [PERSON] в цієї квартирі не дозволивши позивачки занести в липні 1997 року перелічені предмети до квартири. Зазначені обставини стали підставою для прийняття судом рішення. Відповідачка [PERSON] пояснила у засіданні, що спочатку вся сім я мешкала на вулиці Дерибасівська, потім коли отримали спірну квартиру то домовилися, що відремонтують кімнату на вулиці Дерибасівській, яке звільнили сусіди по комунальній квартирі і туди переїде проживати [PERSON]. Вони з чоловіком свої зобовязання виконали, але позивачка, її молодший син та його дружина обманули їх, позивачку до квартири проживати не впустили, згоду на прописку не надали. Ці обставини стали приводом до конфліктів, які виникли в їхній сім ї ще у 1994 року, тривають до наступного часу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] проти цих обставин не заперечувала. Сторонами не заперечувалося, що і після смерті [PERSON] стосунки між сторонами не покращилися, вони між собою не спілкуються. Позивачка [PERSON] на запитання суду пояснила, що звернулася до суду з цим позовом, тому що спірна квартира на даний час ні кому не належить, відповідачам вона не потрібна, а вона має намір приватизувати цю кватиру, щоб залишити онукам дітям молодшого сина. Позивачка вказувала що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад трьох років, при цьому звертала увагу що невістка приходить до квартири коли вона на дачі, вмикає світло, переставляє меблі. Разом з тим ні з позовної заяви [PERSON] ні з пояснень самої [PERSON] в судових засіданнях не вдалося зясувати з якого ж саме часу, з яких причин на її думку відповідачі залишили житло. В якості доказів, що мають обґрунтовувати позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON],[PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, суду надані акт підписаний сусідами [PERSON], [PERSON] квартира [ADDRESS] [PERSON]- кв.83, [PERSON]- кв.85. Акт датований 07.12.2017 року, в акті вказується, що відповідачі не проживають за адресою [INFO] вже на протязі більше як три роки. 19.04.2018 року представником позивача подано клопотання про допит свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON] які підписували вказаний [PERSON]. В судовому засіданні 26.09.2018 року представник позивачки заявила клопотання про допит в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON] замість заявлених раніше [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснивши що заявлені раніше свідки відмовилися зявлятися до суду та свідчити перед судом. В судовому засіданні 26.11.2018 року представник позивачки пояснювала причину неявки цих свідків тим, що вони всі є особами похилого віку, хтось з поганим зором, хтось хворіє, ще один свідок виїхав за межі міста. Суд критично оцінює вказаний [PERSON], та не приймає його як доказ не проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] за спірною адресою без поважних причин, тому що особи які підписали вказаний документ, відповідно до пояснень представника позивачки відмовилися прибути до суду та підтвердити факти викладені у [PERSON] від 07.12.2017 року у судовому засіданні, окрім цього в акті не вказується про не проживання відповідачів без поважних причин, не вказується і на відсутність їх особистих речей та меблів у спірній квартирі. За клопотанням представника позивачки в судовому засіданні допитана свідок [PERSON], яка пояснила суду, що проживає в одному будинку з позивачкою більше ніж двадцять років, з лютого 2017 року працює головою ОСББ «АВІА-15», за цей період часу до неї зверталася [PERSON] за довідкою що вона мешкає в квартирі одна, для оформлення субсидій. Така довідка їй була видана, оскільки свідок переконана що позивачка мешкає в квартирі одна. Свідок не заперечувала, що на протязі року бачила відповідачку декілька разів у дворі будинку, їй відомо що [PERSON] та [PERSON] не спілкуються між собою, між ними виникають непорозуміння з приводу оплати комунальних послуг. На запитання представника відповідачки підтвердила, що багато років тому, собака відповідачки [PERSON] кинулася на її дитину, з цього приводу вони зясовували відносини. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є подругою [PERSON] на протязі двадцяти років, проживає у будинку, що розташований поруч з будинком позивачки, невістку [PERSON] та онуків ніколи не бачила. Свідок розповіла що іноді приходить до квартири [PERSON], остання їй розповідає про складні відносини з невісткою, яка у будь-який час може приїхати до квартир, увімкнути світло, переставляти меблі тобто заважає спокійному життю. Зі слів [PERSON] їй відомо, що дружина покійного сина заставила квартиру своїми речами, навіть у кімнаті яку займає позивачка, поруч з ліжком [PERSON] знаходиться і диван [PERSON]. Свідок [PERSON] розповіла суду, що проживає у квартирі № 87 за вказаною адресою, її квартира поверхом вище квартири [PERSON], [PERSON] бачить дуже рідко, декілька разів на рік, тому прийшла свідчити що відповідачі не проживають разом з бабусею. При цьому свідок пояснила що не бачила щоб [PERSON] або її діти вивозили меблі, речі зі спірної квартири. Свідок обізнана про складні відносини в сім ї [PERSON] з приводу користування квартирою. Суд критично відноситься до показів вищевказаних свідків, оскільки вони не підтверджують обставини на які посилається [PERSON] у позовній заяві. В судовому засіданні за клопотанням сторони відповідачів допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які є близькими знайомими відповідачки [PERSON] та підтвердили, що відвідували свою подругу [PERSON] у квартирі [ADDRESS] і у 2016, 2017 роках, у тому числі і раніше. Свідки [PERSON] та [PERSON] знайомі також із [PERSON] та розповіли про складні стосунки з невісткою на протязі двадцяти років. Суд оцінює покази свідків разом з іншими доказами по справі. Судом при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову враховується, що разом з запереченнями на позов, відповідачем [PERSON] надано копію паспорту моряка, копію закордонного паспорту в якому наявні відмітки про перетин державного кордону починаючи з 2013 року, зокрема: відмітка про перетин кордону у грудні 2012 року, у листопаді 2013 року, 27 лютого 2014 року, 08 березня 2014 року, у грудні 2014 року, 24.02.2015 року, 28.04.2015 року, 04.07.2015 року, 03.08.2015 року, 08.12.2015 року, 01. 05.16 року, 07.07.2016 року, 24.05.2016 року, 11.07.2017 року та інші відомості. Як вбачається з довідки виданої директором «ОСМ Крю Менеджемент Україна» [PERSON] працює при посередництві морського агентства «ОСМ Крю Менеджемент Україна» на суднах, що знаходяться під керівництвом компанії « OSM Crew Management LTD» (Кипр) на посаді кадета. Знаходився у рейсі на судні «VIKING QUEEN» з 06.02.2018 року по 06.08.2018 року. Проаналізувавши надані документи, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають спеціальну морську освіту та за родом своєї діяльності постійно перебувають у закордонних відрядженнях працюючи на суднах іноземних судновласників, що підтверджує поважність причин відсутності їх на спірній житловій площі у вказаний період. Судом досліджувалися квитанції про часткову сплату комунальних послуг від імені [PERSON], а саме квитанція від 25грудня 2015 року, від 30 жовтня 2015 року, 03 вересня 2015 року, від 14 травня 2016 року, від 02 березня 2016 року, від 03 жовтня 2016 року, від 13 січня 2017 року, від 08 лютого 2018 року та інші. Оригінали квитанцій надані відповідачкою [PERSON], з квитанцій вбачається що сплата послуг здійснено у відділенні Ощадбанку каса № 1, Набережна вулиця Совіньйон. Позивачка [PERSON] вказувала що оплачує комунальні послуги у відділенні Приватбанку на вулиці Щорса, однак наголошувала що в ході розгляду справи [PERSON] зайшла до квартири та вкрала оригінали квитанцій. Суд вислухав доводи сторін в цієї частині, але при прийняті рішення врахував, що несплата відповідачами комунальних платежів за спірне жиле приміщення не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями. У встановленому законом порядку, уразі понесення відповідних витрат, не позбавлена права ставити питання про стягнення з даних осіб їх частки витрат за надані комунальні послуги. Суд при прийняті рішення не приймає до уваги подані до канцелярії суду [PERSON] 2018 р. підписаний мешканцями [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з якого вбачається що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2007 року; [PERSON] 2018 р. підписаний [PERSON]І, [PERSON] в якому просто вказується про не проживання відповідачів без зазначення періоду; [PERSON] 2018 р. підписаний мешканцями будинку №15 по вулиці Центральний аеропорт [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому вказується що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2007 року по наступний час, оскільки у [PERSON] відсутні числа та місяці їх складання, два [PERSON] про не проживання відповідачів з 2007 року відображають події (не проживання сімї [PERSON] понад десять років) які не узгоджуються з поясненнями самої позивачки та свідків допитаних з її сторони, які підтверджували що [PERSON] коли навчався у середній школі, то проживав у квартирі № 81 разом з батьками та братом. Ще один [PERSON] взагалі не відображає період з якого [PERSON] не проживають за місцем реєстрації. Судом також враховуються що [PERSON] подані з порушеннями правил ст. 197, 222 ЦПК України. За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї (колишніх членів сімї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї (колишні члени сімї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що [PERSON] всупереч ст.ст. 77,78 ЦПК України належними та допустимими доказами не довела того, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: dismissed