Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 02.04.2007 згідно наказу №45-к була переведена на посаду лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики «Міської дитячої клінічної лікарні №1». На підставі наказу Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської міської ради від 16.01.2009 № 9 назва закладу перейменована у комунальний заклад «Міська дитяча клінічна лікарня №1» (наказ №42/2 від 19.01.2009). На підставі рішення Дніпропетровської обласної ради назва закладу була змінена на комунальний заклад «Дніпропетровська міська дитяча клінічна лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради (рішення ДОР №196-10/VI від 27.12.2011). На підставі Рішення Дніпровської міської ради назва закладу була змінена на Комунальний заклад «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради (рішення ДМР №420 від 22.05.2018). На підставі рішення Дніпровської міської ради назва закладу була змінена на Комунальний заклад «Дніпровська міська клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради (рішення ДМР №481 від 19.06.2018). Рішенням Дніпровської міської ради №44/40 від 23.01.2019 Комунальний заклад «Дніпровська міська клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради реорганізовано шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради. На підставі наказу №76 від 17.01.2020 Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради. Наказом № 116 від 25.02.2020 позивача звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення з посади лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики є незаконним та безпідставним, оскільки, по-перше, відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, з наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було, копію наказу було отримано лише 02.11.2020, про що свідчить відповідна відмітка на ньому, що є порушенням ст. 47 КЗпП України. Також, відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Крім того, неправомірним є звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Так, 30.01.2020, 07.02.2020 та 14.02.2020 позивач була відсутня на роботі з поважних причин, а саме знаходилась у безоплатній відпустці по догляду за дитиною-інвалідом, що підтверджується довідкою №3/7 про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді від 29.01.2020, виписними епікризами, а тому оскільки причини неявки на роботу є поважними, то в силу вимог КЗпП України, це не є прогулом. Також, у зв`язку із неправомірним звільненням позивач перебувала у вимушеному прогулі і має право на стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу. За таких обставин позивач [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд - скасувати наказ №116 від 25.02.2020 про звільнення її з займаної посади, поновити позивача на посаді лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради», стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.02.2020 у сумі 14986,69 грн., стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. (а.с.1-3,33-36). Ухвалою судді від 04 грудня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (а.с.28). Ухвалою судді від 13 січня 2021 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.41). Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.77). 19 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема пояснила, що відповідно до акту перевірки трудової дисципліни від 30.01.2020 начальником відділу організаційно-кадрової та правової роботи [PERSON] та інспектором з кадрів відділу організаційно-кадрової та правової роботи [PERSON] зафіксовано факт невиходу без поважних причин на роботу [PERSON] 07.02.2020 проведено повторно перевірку дотримання вимог трудової дисципліни [PERSON] в результаті чого складено акт про невихід на роботу без поважних причин. 14.02.2020 інспектором з кадрів відділу організаційно-кадрової та правової роботи [PERSON] складено акт на ім`я генерального директора щодо спілкування по телефону з [PERSON] та нагадування їй про необхідність виходу на робоче місце. 14.02.2020 на ім`я генерального директора начальником відділу організаційно-кадрової та правової роботи [PERSON] та завідувачем відділення [PERSON] було складено рапорти про невихід на роботу [PERSON] та відсутність будь-якої документації яка б пояснювала причину прогулу. Станом на 18.02.2020 від [PERSON] не надходила жодна документація яка б пояснювала причину прогулу та невихід на робоче місце, а тому 18.02.2020 адміністрацією КНП «МКЛ №9»ДМР на ім`я голови профспілкової організації КНП «МКЛ №9»ДМР Резниченка В.В. було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] в порядку передбаченому п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до листа-повідомлення [PERSON] було запрошено на засідання профспілки на 21.02.2020. На засіданні [PERSON] була присутня, надала для огляду присутнім на засіданні медичну довідку від 29.01.2020 №3/7 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, видану КНП «ДЦПМСД №8» ДМР». [PERSON] зазначила, що вказану довідку для свого сина вона оформила у телефонному режимі, повідомивши діагноз дитини лікарю по телефону, при цьому зазначила, що на момент видачі довідки, письмового підтвердження діагнозу дитини у неї ще не було. Вказану довідку було видано на руки її матері (бабусі дитини) оскільки, вона самостійно не змогла з`явитись на засідання комісії ЛКК у даному закладі. Дану інформацію зафіксовано в протоколі засідання профкому від 21.02.2020 №5. Також, [PERSON] зазначила той факт, що дитина відвідує дитячий садочок, довідку для якого також було видано вказаним медичним закладом, що в свою чергу виключає можливість продовження відпустки по догляду за дитиною до шести років. 25.02.2020 відповідно до наказу №116 [PERSON] було звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України. 26.02.2020 на ім`я генерального директора КНП «ДЦПМСД №8» ДМР» [PERSON] було направлено листа у зв`язку з порушенням даним медичним закладом Наказу МОЗ України від 11.06.2012 №430 «Про затвердження форми первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення», а саме заповнення форми первинної облікової документації №077-1/о «Журнал обліку довідок про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді». Крім зазначеного, звернула увагу суду на той факт, що [PERSON] має власний косметологічний кабінет, у якому працює щоденно, реклама цього кабінету міститься на її сторінці в соціальній мережі Фейсбук. Що стосується отримання Наказу №116 про звільнення та видачу трудової книжки [PERSON] , то остання відмовилась знайомитись з наказом та отримувати трудову книгу. Лист від 25.02.2020, який було направлено [PERSON] за її адресою, повернувся на адресу лікарні. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.43-44). Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1\~статті 3 КЗпП України\~передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Статтею 5-1 КЗпП України визначено\~гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1\~КЗпП України). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з відповідачем і 02.04.2007 згідно наказу №45-к була переведена на посаду лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики «Міської дитячої клінічної лікарні №1», після реорганізації відповідно наказу №76 від 17.01.2020, Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради», що також підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.6-11). Судом також встановлено, що [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , а тому перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Положеннями\~статті 179\~КЗпП України та ст.25 Закону України «Про відпустки» \~передбачено, що у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. До закінчення відпустки, наданої позивачу у зв`язку із доглядом за дитиною, [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , проходила курс лікування, що підтверджується виписними епікризами (а.с.12,13), про що повідомила відділ кадрів роботодавця в телефонному режимі. Водночас, на підставі наказу №76 від 17.01.2020 Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №1» Дніпровської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради. Так, відповідач зазначає, що 30.01.2020, 07.02.2020 та 14.02.2020 позивач [PERSON] була відсутня на робочому місті без поважних причин, що підтверджується Актами перевірки трудової дисципліни та рапортами на ім`я генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради (а.с.45,46,47,48,49,50). 18.02.2020 генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради звернувся до голови первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради з поданням про надання згоди на звільнення лікаря з ультразвукової діагностики відділення ультразвукової та функціональної діагностики [PERSON] в порядку передбаченому п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.51). Судом встановлено та визнано сторонами, що 21 лютого 2020 року відбулося засідання первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради з розгляду подання про надання згоди на звільнення лікаря з ультразвукової діагностики відділення ультразвукової та функціональної діагностики [PERSON] в порядку передбаченому п.4 ст.40 КЗпП України, на якому також була присутня [PERSON] Наказом генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради №116 від 25.02.2020 [PERSON] , лікаря з ультразвукової діагностики відділення ультразвукової та функціональної діагностики, було звільнено з 29.01.2020 через відсутність на робочому місті без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.53). Згідно з пунктом 4\~статті 40 КЗпП України\~звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому суду необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за відповідною нормою (роз`яснення надані у п. 22\~Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни»). Крім того, звільнення працівника за статтею 40 КЗпП України є одним з видів дисциплінарного стягнення. При накладені дисциплінарних стягнень відповідачем повинні бути дотримані процедура та порядок, передбачені\~статями 147-149 КЗпП України, а саме: проведені відповідні перевірки фактів порушення дисципліни, відібрані пояснення від позивача як порушника дисципліни, та застосовані види стягнень з урахуванням його попередньої роботи та інших обставин. В той же час, суду не надано доказів того, що у позивача було відібрано пояснення щодо причин її неявки на роботу 30.01.2020, 07.02.2020 та 14.02.2020. При цьому, судом встановлено та визнано сторонами по справі, що на засіданні 21.02.2020 первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради Циркулєвська Ю.Ю. була присутньою, пояснення у неї щодо прогулів відібрано не було. Крім того, на цьому засіданні позивачем було надано заяву про продовження терміну перебування у відпустці по догляду за дитиною та відповідна медична довідка №3/7 від 29.01.2020 щодо потреби дитини-інваліда у домашньому догляді до 28.01.2021. Доказів того, що заява [PERSON] про продовження терміну перебування у відпустці по догляду за дитиною розглянута, суду не надано, як і інших доказів щодо розгляду наданих на засіданні профспілки [PERSON] медичних документів, а саме зазначеної довідки №3/7 від 29.01.2020 та виписних епікризів про перебування позивача з дитиною на обстеженні у лікарні з 02 січня 2020 року по 22 січня 2020 року та з 23 січня 2020 року по 19 лютого 2020 року (а.с.12,13). На переконання суду, належної оцінки заяві [PERSON] не надано і фактично її звільнено в період наявності довідки про потребу її дитини у домашньому догляді №3/7 від 29.01.2020, що суперечить нормами трудового законодавства в частині соціальних гарантій матерів дітей віком до 6 років, тим більше, що дитина позивача має статус дитина-інвалід. Доводи представника відповідача щодо несвоєчасного подання [PERSON] заяви про продовження терміну перебування у відпустці по догляду за дитиною, на думку суду, не звільняє роботодавця від проведення ретельної перевірки з відібранням особистих пояснень щодо прогулів, що передує звільненню працівника за п.4 ст.40 КЗпП України. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині скасування наказу №116 від 25.02.2020 про звільнення [PERSON] та поновлення позивача на роботі на посаді лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» з 25 лютого 2020 року, допустивши рішення суду про поновлення на роботі до негайного виконання. Позивач також ставить питання у позовній заяві про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.02.2020 у сумі 14986,69 грн. Так, за змістом ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що позивач після звільнення з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» працевлаштувалася лікарем з ультразвукової діагностики до [PERSON] та [PERSON] , про що надані відповідні довідки із зазначенням отриманої заробітної плати. Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача, що надані докази не є належними, оскільки не оформлені в порядку встановлено чинним законодавством. Так, на наданих довідках відсутній підпис головного бухгалтера та печатка. Крім того, позивач не заперечувала, що є приватним підприємцем. Оскільки належних доказів розміру заробітної плати, яку отримувала позивач, суду не надано, суд позбавлений можливості визначити який розмір середнього заробітку підлягає стягненню, тому суд вважає, що позивач ці вимоги не доведено. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За приписами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача\~Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 2000,00 гривень. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід скасувати наказ №116 від 25.02.2020 про звільнення [PERSON] , поновити [PERSON] на роботі на посаді лікаря з ультразвукової діагностики кабінету ультразвукової діагностики Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» з 25 лютого 2020 року та стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Дніпровської міської ради» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 00 коп. В іншій частині позову слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial