Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У гудні 2019 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру [ADDRESS] . 28 липня 2017 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори видано дружині батька - відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Втім, вважає, що він має право на обов`язкову 1/4 частку вказаного спадкового майна, так є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця. У зв`язку із цим, він звернувся до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька. Проте державним нотаріусом йому повідомлено, що спадкова справа закрита, так як відповідачці вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане вище нерухоме майно та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, так як відповідачка [PERSON] не зазначила у заявах про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину про наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку спадщині, тобто про нього. Просив визнати за ним право власності на обов`язкову частку у спадковому майні, а саме на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,5кв.м., в тому числі житловою 25,8кв.м. 29 січня 2020 року до суду від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Снігура С.В. надійшов відзив на позов. У відзиві посилався на те, що його довірителька [PERSON] позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, а також не надано належних доказів на підтвердження того, що він є непрацездатною особою, у зв`язку із чим, має право на обов`язкову частку у спадщині. Просив у задоволені позову відмовити. Під час розгляду справи [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Додатково пояснив, що у нього з батьком [PERSON] були хороші відносини. Однак дружині батька, відповідачці [PERSON] , це не подобалося, у зв`язку із чим, вона усілякими способами намагалася їх посварити. Зустрічі з батьком відбувалися рідко, так як він проживає в іншій області, а також здійснює догляд за хворою матір`ю. Останній раз вони бачилися за тиждень до смерті батька. Після цього він неодноразово приїздив у м.Чернівці та намагався провідати батька, однак відповідачка його запевняла, що батька немає вдома. Тільки в 2019 році, під час його повторного візиту, він дізнався від сусідів, що батько помер. Вважає, що відповідачка навмисно не повідомила його про смерть тата, оскільки їй було достеменно відомо про те, що він, як інвалід другої групи, має право на обов`язкову частку у спадщині. Просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Снігур С.В. просив у задоволені позову відмовити з підстав, викладених ним у відзиві на позов. Вважає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Він не був позбавлений можливості цікавитися життям батька шляхом телефонних дзвінків, листування тощо. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки [PERSON] . Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали спадкової справи №164/2017, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що батькові позивача - [PERSON] , на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1994р., Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.07.2017р. (а.с.61-64). 21 травня 2009 року [PERSON] склав заповіт, за умовами якого все належне йому майно заповів дружині - відповідачці [PERSON] (а.с.68). Під заповітом законодавець розуміє особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). [INFO] [PERSON] помер (а.с.4). В установлений законом шестимісячний строк відповідачка [PERSON] звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.55 зворот). У зв`язку із цим, 28 липня 2017 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. відповідачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.70). Також судом встановлено, що син [PERSON] - позивач [PERSON] також звернувся до приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.22). Свою заяву позивач мотивував тим, що він як інвалід армії 2 групи (за станом здоров`я), має право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно вимог ч.1,ч.2 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із копії пенсійного посвідчення позивача, [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с.7). Статтями 1220, 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до вимог ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки із відповідною заявою до нотаріуса звернувся тільки 03 червня 2019 року, тобто аж через два роки після смерті батька (а.с.22,29). Варто зазначити, що ч.3 ст.1268 ПЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК України). Втім, як вбачається із пояснень сторін, а також матеріалів справи, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини разом не проживали (а.с.81). Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] не досягнуто домовленості, щодо надання письмової згоди останньої для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Частиною 3 ст.1272 ЦК України перебачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, позивачем не заявлялася вимога щодо надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що у задоволенні його позову слід відмовити.

Outcome: dismissed