Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У вересні 2020 року заявник [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій, просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] в м. Севастополі АРК. В обґрунтування заяви зазначено, що в м. Севастополі АРК помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , який проживав на території АРК. За місцем фактичного проживання в м. Севастополі було видано довідку про смерть № 963 від 02.07.2015 р. та свідоцтво про смерть від 02.07.2015 р. Вказані документи були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, виконані російською мовою, а тому вони не є дійсним на території України. З метою реєстрацію смерті чоловіка та реалізації спадкових прав, заявниця звернулася до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для отримання свідоцтва про смерть. Однак, заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть батька, оскільки, були надані документи, що не відповідають вимогам законодавства України, внаслідок чого, заявниця змушена звернутися до суду. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи була повідомлені належним чином. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. З урахуванням відсутності сторін у судовому засіданні, технічна фіксація судового процесу на підставі ст. 247 ЦПК України не проводилась. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 18.07.2009 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 591. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно копії паспорта [PERSON] народилась [INFO] та із 11.08.2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта, [PERSON] народився [INFO] , та відповідно до копії свідоцтва про смерть від 02.07.2015 року та довідки про смерть № 963 від 02.07.2015 року, [PERSON] помер [INFO] . З наданих стороною заявника документів судом достовірно встановлено, що заявниця у справі - [PERSON] є дружиною [PERSON] . Заінтересованою особою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 14.08.2020 року стороні заявника було відмовлено у державній реєстрації смерті чоловіка, оскільки, документи були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому проведення державної реєстрації смерті на підтві пред`явлених документів не можливе. Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Згідно із п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014р. сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому зазначені вище документи, які свідчать про смерть, відповідно до положеньЗакону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. В зв`язку з чим заявник не може зареєструвати смерть свого батька. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 1 Об/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства юстиції України наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Вказані документи у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров`я України. Встановлення факту смерті чоловіка має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та видачі свідоцтва про смерть, а також необхідно з метою реалізації своїх спадкових прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved