Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

у вересні 2020 року до Голосіївського районного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 13 224,57 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 лютого 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір № ПМ 2301, за умовами якого позивачем було надано відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям на загальну суму 20 620,00 грн. Проте відповідачем було частково оплачено за наданий товар, а тому заборгованість на момент звернення позивача до суду становить 9 471,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач просить стягнути також з відповідача пеню та 3 % річних. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (клієнт) було укладено договір № ПМ 2301 (надалі - договір), за умовами якого Позивач зобов`язався надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям (надалі - комплекс), а відповідач зобов`язався прийняти цей комплекс, згідно акту приймання - передачі товару та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Відповідно до п. 10.2. договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печаткою позивача. Під комплексом розуміється продаж набору косметики та надання косметологічних послуг (п.1.2 Договору). Згідно з п.1.3 Договору, асортимент, кількість, комплектація, перелік складових Комплексу і загальна сума Договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору. Пунктом 2.4. Договору визначено що зобов`язання позивача по передачі комплексу вважаються виконаними в момент передачі комплексу в розпорядження відповідача, згідно акту приймання-передачі та підписання договору. За умовами п. 5.1.- 5.6. договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 20620,00 грн. Клієнту надається можливість оплатити вартість комплексу по догляду двома способами: сплатити єдиноразовим платежем на поточний рахунок позивача або сплатити частинами. При оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 3 000 грн 00 коп., але не пізніше 11 лютого 2019 року. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 17 620 грн 00 коп. клієнт сплачує позивачу рівними платежами у сумі 1 762 грн протягом 10 місяців. Оплата за комплекс здійснюється не пізніше 12 числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховується за комплекс по догляду не пізніше 12 грудня 2019 року. Судом встановлено, що на виконання п.2.4. договору, позивачем був підписаний та наданий акт приймання-передачі від 11 лютого 2019 року на загальну суму 20 620,00 грн. Вказаний акт підписаний з боку відповідача, який визнав факт надання зазначених послуг, проте, порушивши п.5.1.- 5.6. договору, не здійснив оплату наданих позивачем послуг, а тому, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 9 471,00 грн. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за товар та надані послуги в сумі 9 471,00 грн. Судом встановлено, що умовами договору нарахування пені передбачено п. 6.2 договору, а саме: за невиконання чи неналежне виконання п. 5.3., 5.4., 5.5. договору клієнт сплачує позивачу неустойку у вигляді пені у розмірі 0, 5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, за приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на це, стягнення з відповідача сум пені та 3% річних підлягають задоволенню в повному розмірі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі.

Outcome: approved