Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» (далі - відповідач), у якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо неприйняття у 2019 році поданих у встановленому порядку звернень позивача; зобов`язати відповідача приймити будь-які оформлені належним чином і подані у встановленому порядку звернення [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 60,00 грн. судових витрат на копіювання документів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні 2018 року позивач уклав з відповідачем чотири договори банківського вкладу на свою користь та на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі відповідних довіреностей на строк 12 місяців із щомісячною виплатою процентів. 10.07.2018 року всі договори були достроково розірвані на підставі рішення правління банку №21 від 06.07.2018. Після 10.07.2018 року позивач щомісячно подавав відповідачу заяви від імені чотирьох вкладників заяви з проханням виплатити кошти, які банк приймав, реєстрував та виплачував кошти. 11.01.2019 року в порушення вимоги ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач відмовився приймати заяви від чотирьох вкладників щодо виплати коштів. Крім того, після 11.01.2019 року не були прийняті заяви від 22.01.2019 року, 29.01.2019 року, 05.03.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року. Також після розірвання договорів у 2018 році позивач подав позови до Шевченківського районного суду м. Києва від свого імені та від імені інших вкладників на підставі довіреностей з вимогами скасування рішення правління банку від 06.07.2018 року. Після відкриття провадження у справах відповідач протягом чотирьох місяців приймав звернення позивача, що стосувались розгляду справ. 12.11.2018 року банк повідомив [PERSON] що не буде приймати звернення. 16.11.2018 року відповідач прийняв але не зареєстрував належним чином дві заяви від 16.11.2018 року, що стосувались розгляду справ. У порушення вимоги ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», банк відмовився приймати звернення від 15.01.2019 року, 29.01.2019 року, 05.02.2019 року, 18.02.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року, 22.05.2019 року, 13.11.2019 року. Неприйняття звернень особисто змусило позивача надсилати їх поштою та витрачати кошти на відправку. Неправомірними дії банку завдано позивачу душевні страждання та моральну шкоду, яку останній оцінює у сумі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 24.02.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якіому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач не порушував вимоги закону, адже позивач не звертався до банку із зверненнями, що відповідають вимогам Закону України «Про звернення громадян» у період часу, вказаний у позові. Долучені документи до позовної заяви не підтверджують протиправність дій відповідача. Оскільки позивач не надав суду доказів порушення його прав та завдання йому страждань, вимога про відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена. Відповідь на відзив до суду не надходила. Ухвалою суду від 07.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження. Крім того, ухвалою судді від 07.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У матеріалах справи наявні копії чотирьох фрагментів обсягами по пів сторінки договорів банківського вкладу, які укладені між АТ «Агропросперіс Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9-10). Надані копії договорів що не відображають повністю їх текст, та, відповідно, неможливо встановити її зміст. Позивачем надано копії заяв від 11.01.2019 року, 22.01.2019 року, 29.01.2019 року, 05.03.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року від імені [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підписані позивачем [PERSON] на підставі довіреності з проханням про видачу коштів (а.с. 12-19). Крім того, у матеріалах справи містяться копія скарги позивача від 15.01.2019 року (а.с. 22); заяв 29.01.2019 року, 05.02.2019 року, 18.02.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року, 22.05.2019 року, 13.11.2019 року, 03.12.2019 року від імені [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підписані позивачем [PERSON] на підставі довіреності, які стосувались розгляду цивільних справ №761/28762/18, №761/46053/18, №761/33170/18, №761/29199/18, №761/33172/18 (а.с. 23-34). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно із ст. 15 вказаного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Статтею 19 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті. Відповідно до ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, позивач повинен довести факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення. Як на підставу для задоволення позову позивач вказував, що 11.01.2019 року в порушення вимоги ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач відмовився приймати заяви від чотирьох вкладників щодо виплати коштів. Крім того, після 11.01.2019 року не були прийняті заяви від 22.01.2019 року, 29.01.2019 року, 05.03.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року. Крім того, банк відмовився приймати звернення від 15.01.2019 року, 29.01.2019 року, 05.02.2019 року, 18.02.2019 року, 11.03.2019 року, 22.03.2019 року, 05.04.2019 року, 10.04.2019 року, 22.05.2019 року, 13.11.2019 року, які стосувались розгляду цивільних справ за позовами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до АТ «Агропросперіс Банк» про скасування рішення правління банку №21 від 06.07.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У той же час, визнати неправомірними дії відповідача щодо неприйняття у 2019 році поданих звернень позивача суд не вбачає за можливе, так як останнім у порушення вказаних положень закону не підтверджені належними та допустимими доказами факти відмови банку приймати заяви [PERSON] . На необхідність надання на підтвердження обставин, вказаних позивачем у позові, зверталась увага позивача в ухвалі суду від 27.12.2019 року про залишення позовної заяви без руху, вимоги якої у повному обсязі не були виконані, не надано відповідних доказів і в ході розгляду справи. Крім того, суд зауважує, що вимога зобов`язати відповідача приймати звернення позивача, подані у встановленому законом порядку не може бути задоволена з огляду на приписи ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, адже такий спосіб захисту є захистом права на майбутнє, що суперечить приписам цивільного судочинства. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, варто зазначити, що згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача, які спричинили моральну шкоду, наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданою позивачу моральною шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що унеможливлює задоволення позову у цій частині Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог вцілому суд не вбачає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Згідно ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, оскільки, суд відмовляє у задоволенні даного позову. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed