Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 2 листопада 2009 року між сторонами укладено договір про правову допомогу, відповідно до якого відповідач доручив позивачу виконати усі дії пов'язані із отриманням необхідних документів, що стосуються чи або можуть бути необхідними для отримання будь-яких доказів на звернення до суду по справах, де відповідачем є громадянин [PERSON], в тому числі у справі № 2-2870/09, що розглядається Святошинським районним судом м. Києва за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитом та відсотками. За виконання умов договору відповідач зобов'язувався сплатити позивачу 39 000 грн. та 1 000 грн. за кожну годину, витрачену для досягнення цілі відповідача. 12 липня 2010 року на підставі додаткової угоди припинено дію договору від 2 листопада 2009 року і додатковою угодою відповідач підтвердив належне виконання позивачем взятих на себе зобов'язань. Оскільки умови договору від 2 листопада 2009 року відповідач не виконав, то позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь 39 000 грн. заборгованості за договором про надання правової допомоги, 12 860 грн. 05 коп. пені за невиконання взятих на себе зобов'язань. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених вище. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що відповідач при укладенні договору про надання правової допомоги виплатив позивачу 39 000 грн. і після кожного судового засідання сплачував по 1 000 грн. за годину, витраченого часу. Проте, позивач не виконав умови договору, оскільки у судових засіданнях не приймав активної участі, не заявляв різного роду клопотання та заяви. Крім того, представники відповідача зазначили, що позивач, будучи адвокатом, не повідомив відповідача про можливий результат розгляду справи у Святошинському районному суді м. Києва, що призвело до необґрунтованої оплати його послуг. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт того, що на прохання відповідача [PERSON] у день укладення договору про надання правової допомоги вона принесла йому кошти у розмірі 39 000 грн. для передачі [PERSON], який знаходився у кабінеті [PERSON] При безпосередній передачі коштів свідок присутня не була. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У ході судового розгляду справи встановлено, що 2 листопада 2009 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір про правову допомогу, відповідно до якого відповідач доручив позивачу діяти в його інтересах, за завданням, що викладене у цьому пункті, а саме, бути представником [PERSON] чи/або захисником [PERSON] , з у сіх питань і у спосіб, як то визначено у п. 1.1. цього договору і додатково доручає адвокату виконати усі дії пов'язані із отриманням необхідних документів, що стосуються чи або можуть бути необхідними для отримання будь-яких доказів на звернення до суду по справах, де відповідачем є громадянин [PERSON], з підстав, що попередньо [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти, в тому числі у справі № 2-2870/09, що розглядається районним судом м. Києва за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами (а.с. 6-8). Відповідно до п. 4.1 договору про правову допомогу за виконання вказаних зобов'язань відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 1 000 грн. за кожну годину витрачену для досягнення цілі відповідача і за наслідками виконання адвокатом, передбаченого у п. 1.2 цієї угоди додаткового доручення, за повне виконання додаткового доручення сплатити гонорар адвокату у розмірі 39 000 грн. та 1 000 грн. за кожну годину витрачену для досягнення цілі. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З наданих суду позивачем документів вбачається, що позивач виконував взяті на себе зобов'язання за договором про надання правової допомоги: складав процесуальні документи до суду, приймав участь в судових засіданнях при розгляді Святошинським районним судом м. Києва справи за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитом та відсотками (а.с. 4, 9-14, 16). До розгляду вказаної справи [PERSON] був залучений судом на підставі клопотання [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Розділом 4 договору про надання правової допомоги передбачений порядок оплати послуг адвоката [PERSON] Так, підтвердження витраченого часу допускається за наслідками узгодження та підписання актів про виконані адвокатом дії в інтересах клієнта, в тому числі безспірними доказами виконання таких адвокатом є відмітки суду про термін перебування адвоката у судовому засіданні чи суді з приводу дій, пов'язаних із виконанням цього договору. Оплата послуг підтверджується актом про часткове виконання цього договору із зазначенням сум гонорару, та підтверджується підписами сторін у акті (п. 4.2 договору). Оплата послуг допускається за наслідками остаточних чи частково виконаних адвокатом дій, пов'язаних із виконанням цього договору, по наслідкам погодженого і підписаного сторонами акту (п. 4.3 договору). Разом з тим, сторони будь-яких актів про виконані роботи позивачем не укладали, у порушення положень розділу 4 договору та суду не надали. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] приймав участь у одному засіданні 12 квітня 2010 року Святошинського районного суду м. Києва по розгляду справи за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитом та відсотками, де як третя особа без самостійних вимог на предмет спору був [PERSON] (а.с. 11-12). При цьому, судове засідання тривало 15 хвилин. У іншому судовому засіданні 13 липня 2010 року судом було припинено повноваження [PERSON] як представника [PERSON] (а.с. 16). Крім того, у ході судового розгляду встановлено, що 12 липня 2010 року на підставі додаткової угоди припинено дію договору про правову допомогу (а.с. 15). З тексту не вбачається за чиєю ініціативою було припинено договір. Тому, суд дійшов висновку, що договір про надання правової допомоги було припинено за згодою сторін Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Оскільки додатковою угодою не було визначено наслідки розірвання договору про надання послуг, то наслідки розірвання договору за згодою сторін визначаються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ч. 2 ст. 903 ЦК України визначаються наслідки для сторін договору щодо неможливості виконати договір про надання послуг. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною додатковою угодою відповідач підтвердив належне, а не повне, як передбачено п. 4.1 договору про правову допомогу, виконання позивачем взятих на себе зобов'язань відповідно до п. 1.2. договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки сторонами у виконання договору про правову допомогу не виконувалися умови договору щодо складання актів про часткове виконання робіт позивачем, у зв'язку з чим суду неможливо вирішити питання про оплату наданих послуг позивачем; сторони при укладенні додаткової угоди не зазначили наслідки розвівання договору про надання правових послуг. При цьому, суд приймає до уваги належне, а не повне виконання позивачем умов договору про правову допомогу. Доводи відповідача про те, що передавались кошти позивачу під час укладення договору правової допомоги у розмірі 39 000 грн. є безпідставними, оскільки нічим не доводяться. Крім того, відповідно до умов договору передача коштів здійснюється на підставі актів про часткове виконання умов договору, яких суду не надано. Оскільки при пред'явлені позову до суду позивачем були сплачено судовий збір в розмірі 518 грн., то відповідно до ст. 88 ЦПК України він відповідачем позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed