Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила збільшити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з ньогона її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, до її повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на день подачі позову, становить близько 900 грн. є недостатньою, при тому, що прожитковий мінімум з часу ухвалення судом рішення підвищився. Матеріальний стан відповідача покращився, в той час, коли її погіршився, у зв`язку підвищенням витрат на утримання доньки, яка повністю знаходиться на її матеріальному забезпеченні, зростанням цін на одяг, харчування та навчання, комунальні послуги, адже відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання доньки та забезпечення її усім необхідним для нормального розвитку та життя. Крім того, на ім`я позивача, за проханням відповідача, оформлений кредитний договір більше ніж на 30 000 грн., які останній вже більше півроку не сплачує, у зв`язку з чим, кредитна заборгованість зростає. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в письмовій заяві позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України). Судом установлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої[PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач сплачує на користь позивача аліменти відповідно до судового наказу №285/817/20 Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.02.2020 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.02.2020 до повноліття доньки. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з 01.01.2021 -1921 грн., з 01.07.2021 - 2013 грн., з 01.12.2021 - 2 100 грн. Позивач на підтвердження своїх доводів зазначала, що її донька повністю перебуває на її утриманні, а доходів, які вона отримує разом з присудженою сумою аліментів, недостатньо для забезпечення дитини усім матеріально-необхідним, належним рівнем життя, розвитку, навчання та проведення дозвілля. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Слід відмітити, що обов`язок по утриманню спільного сина сторін, піклування про його фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, в даному випадку покладений виключно на одну матір. Відповідачем зазначене не спростовано. Таким чином, визначений судом на початку 2020 року розмір аліментів з урахуванням зростання споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб неповнолітньої [PERSON] . Зазначена обставина є підставою для зміни розміру аліментів. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільної доньки сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є здоровою, працездатною особою 40 років, - суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно. Така сума аліментів є реальною, не поставить відповідача у матеріальне становище значно гірше від положення дитини і позивачки, відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу тастану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень ч.2 ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Однак вказана норма права не зобов`язує суд встановлювати саме такий розмір аліментів, який не залежить ні від розміру прожиткового мінімуму, ні від відсотків від нього. Відповідач в судове засідання не прибув, не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку і матеріального становища на теперішній час, чи про його зміну з моменту ухвалення рішення по аліментах. Також ним не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити чотирьохрічній дитині належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі близько 950 грн. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Наявність кредитної заборгованості не може вважатися скрутним майновим станом, оскільки особа отримала кредит, розпорядилась ним на свою користь, тобто збільшила свої статки. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Змінений розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial