Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У грудні 2017 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що з 2013 року вони є власниками квартири [ADDRESS]. На момент придбання квартири їм не було відомо, що відповідачка зареєстрована в ній, про вказаний факт дізнались в теперішній час в ході оформлення субсидії. Після оформлення угоди купівлі-продажу колишній власник вивіз всі речі. З 2013 року відповідачка у спірну квартиру не заселялась, нею не користувалась, участі в утриманні не приймала. Реєстрація відповідачки тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги. На підставі викладеного просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивачі та їх представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 29.01.2018 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі не з'являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року, позивачам належить квартира [ADDRESS], що підтверджується самим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2013 року. Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10.10.2017 року в квартирі крім позивачів також зареєстрована з 13.02.1976 року відповідачка по справі [PERSON] У відповідності до акту №б/н від 30.11.2017 року, складеного членами комісії ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя, відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], але зі слів сусідів у вкказаній квартирі остання ніколи не мешкала, її речі в квартирі відсутні. Як убачається з письмових пояснень свідка [PERSON], остання доводяться позивачам сусідкою, хто така відповідачка по справі їй взагалі не відомо, за останні чотири роки її точно не бачила, її речі в квартирі відсутні. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки. Відповідно до ст.401, ч.1 ст.406 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено в тому числі щодо нерухомого майна. Сервітут припиняється у разі його невикористання протягом трьох років підряд. Судом встановлено, що відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS], понад чотирьох років без поважних причин, що підтверджується актом від 30.11.2017 та письмовими поясненнями свідка. Крім того, відповідачка не є членом родини позивачки. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved