Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа Головне територіальне управління юстиції у Київській області про виділ частки в майні в натурі, що є спільною частковою власністю, скасування права власності, визнання не чинними свідоцтво про право на спадщину за законом та записів про реєстрацію права власності, поділ (визначення порядку користування) земельної ділянки. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що власником будинку [ADDRESS] , а також приналежних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 587 кв.м. з 16.04.1970 був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 16.04.1970 за реєстраційним номером 950, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2744. 01.02.1991 [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] 9/36 частин будинку, згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., зареєстрованого 01.02.1991 державним нотаріусом та Київським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.02.19991 за № 3443. Відповідно до ст. 1 вищезазначеного договору дарування [PERSON] отримав лише ідеальну частку в будинку, в натурі частки не виділялись, конкретний порядок користування приміщеннями та земельною ділянкою не визначався, всі приміщення надавались відповідачу у спільне користування, з урахуванням його подарованої частки. Після смерті [PERSON] , його майно успадкувала його дружина [PERSON] та стала власником 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 14.07.1992 року за реєстраційним №1-2255 та зареєстрованого 18.08.1992 в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №2744 в книзі 8. За своє життя [PERSON] склала заповіт від 17.10.2006, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. зареєстрований в реєстрі за №1-2387, згідно якого, вона заповідала належні їй на праві власності 27/36 частин будинку своїй дочці - [PERSON] . У 2008 році [PERSON] та [PERSON] приватизували земельну ділянку площею 0.592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, на якій розташований будинок, та отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯВ № 818123 від 24.01.2008, згідно якого вони отримали у власність земельну ділянку у спільну часткову власність, відповідно до часток у домоволодінні (будинку), [PERSON] 9/36 частин земельної ділянки, [PERSON] - 27/36 частин земельної ділянки. Договір про поділ чи про конкретний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] не укладали, так як [PERSON] після одруження [INFO] , проживав разом зі своєю дружиною за іншою адресою, де зареєструвався 22.12.1989 року. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцями за заповітом стала її дочка [PERSON] , а спадкоємцями за законом стали син [PERSON] та дочка [PERSON] . [PERSON] отримала у спадщину 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-162, спадкова справа №605/2015. Право власності на 27/36 частин будинку зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33845293 від 14.02.2017 року, номер запису про право власності 19001458. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1171898932224. Окрім того, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. зареєстрував на спадкоємців за законом право власності на частку земельної ділянки, що належала [PERSON] , зокрема видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 на Ѕ від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-167, спадкова справа №605/2015. право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 33847262 від 14.02.2017, номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224 Також, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 на Ѕ від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, рішення про держаних реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер 33847262 від 14.02.2017 номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224. Отримавши документи на спадкове майно, позивач бажала скористатися своїм правом як власниця частини будинку та земельної ділянки, та зареєструвати місце проживання в будинку своєї дочки [PERSON] , яка фактично проживає в ньому з 28.10.2013 та неповнолітнього онука [PERSON] , який фактично проживає в ньому з моменту народження - [INFO] , однак як співвласник будинку - відповідач такої згоди не надає, а також не бажає зробити фактичний поділ будинку та земельної ділянки в натурі або встановити спільно конкретний порядок користування, відповідно часток у праві власності на будинок. Окрім того, як зазначено в позовній заяві, відповідач здійснює самочинне перепланування будинку. Зокрема без отримання необхідних дозвільних документів та без згоди позивача, відповідач самовільно переобладнав вікно будинку як вхід (двері) в частину будинку, яку самовільно зайняв, фактично не проживаючи в ньому, влаштував вхід на мансардний поверх з частини будинку через стелю, а вхід на мансарду через сходи з комори на першому поверсі, через яку позивач та її дочка мали можливість потрапити на мансарду, забив дошками з середини, фактично позбавивши можливості [PERSON] обслуговувати та ремонтувати мансарду, що призвело до того, що дах неможливо відремонтувати, мансарда протікає, і на стелі та стінах кімнати, де мешкає малолітня дитина, з`явилася цвіль, грибок. Відповідач намагається також самовільно захопити частину земельної ділянки без згоди позивача, позбавивши обов`язкової санітарної зони коло вікон кімнат, де мешкає дочка та онук [PERSON] , зокрема відповідач приводив будівельників, які мають розпочати роботи із спорудження будівель впритул до вікон, де мешкає дочка та онук позивача, без її згоди та отримання необхідних дозвільних документів. [PERSON] неодноразово пропонувала відповідачу мирно поділити будинок та господарські будівлі і споруди в натурі, уклавши відповідний договір у нотаріуса, реально розподілити житлові та нежитлові приміщення, господарські будівлі та споруди, відповідно до часток у будинковолодінні, або ж з необхідними відступами від ідеальних часток, а також поділити земельну ділянку або визначити порядок користування нею. Згідно даних технічного паспорту, будинок складається з першого та мансардного поверхів має загальну площу 78.9 кв.м.. в тому числі житлову 49.2 кв.м.. площа літніх приміщень (неопалюваних) приміщень становить 72,4 кв.м. Па першому поверсі розташовано 4 житлові кімнати (№ 4, площею 6,4 кв.м., №5 площею 12,5 кв.м.. №6, площею 18,6 кв.м., №7. площею 11,7 кв.м.), кухні №1, площею 14,6 кв.м., комори №2, площею 5,4 кв.м., санвузлу №3, площею 4,2 кв.м., коридору №8, площею 5,5 кв.м. На мансардному поверсі розташовано: коридор №1. площею 6,3 кв.м., коридор №11. площею - 14,1 кв.м., неопалюване приміщення № III, площею 14,8 кв.м.. коридор №IV, площею 5, 3 кв.м., неопалюване приміщення №V, площею 16,6 кв.м., веранда № VI, площею 15,3 кв.м. На земельній ділянці окрім будинку розташовані наступні господарські будівлі та споруди сарай літ. Б, площею 18,9 кв.м., погріб під літ. Б. площею 7,5 кв.м.. вбиральня літ. Д. площею 1 кв.м., навіс літ. Е, площею 6,7 кв.м., сарай літ. Ж, площею 3,9 кв.м., сарай літ. 1 , площею 24,2 кв.м., гараж літ. В, площею 14,3 кв.м., ворота з хвірткою № 3. ворога з хвірткою № 4. огорожа № 5. Ділянка має два окремі входи та ворота (№ 3 та № 4), на думку позивача, будинок з господарськими будівлями та спорудами (так само як і земельну ділянку) можливо розділити на два самостійні об`єкти нерухомості, припинивши право спільної часткової власності. Проте, незважаючи, що будинок можливо поділити, сторони не дійшли згоди щодо реального поділу будинку, господарських будівель та споруд в натурі, поділу земельної ділянки. Крім того, як зазначила позивач, що оскільки власником 27/36 частин житлового будинку та господарських будівель та споруд, а також власником 27/36 земельної ділянки була мати [PERSON] , то за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, позивач, як особа, що набула права власності на будівлю чи споруду стає власником і земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику ( [PERSON] ), так як інший її розмір не був визначений ні заповітом, ні будь-яким іншим правочином, і поділ чи виділення земельної ділянки не було проведено. Тому, як вказано в позовній заяві, до позивача як спадкоємця будинку переходить право власності на частину земельної ділянки пропорційно частці спадкодавця у будинку, яке розміщене і обслуговується на цій земельній ділянці, а відповідач, маючи у власності 9/36 ідеальних частин будинку може бути власником частини присадибної ділянки, яка пропорційна його частці в житловому будинку, а саме 9/36 ідеальних частин. Позивач просила суд виділити [PERSON] в натурі 27/36 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на виділене в натурі вказане нерухоме майно, як окремий об`єкт з самостійним виходом, припинивши при цьому право спільної часткової власності, якщо виділ зробити (переобладнати) технічно можливо при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а якщо виділ в натурі технічно неможливий, то встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) в цьому будинку, з залишенням в разі необхідності окремих підсобних приміщень в загальному користуванні учасників спільної часткової власності; скасувати право власності [PERSON] на 3/8 частин земельної ділянки, площею 0,592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, зареєстроване державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33847262 від 14.02.2017; визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 607/2015; визнати нечинним номер запису про право власності 19002776 від 14.02.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224: визнати нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017, видане [PERSON] на 3/8 частин земельної ділянки, зареєстрованого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.С. 14.02.2017 реєстрі за № 2-167, спадкова справа № 605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33847262 від 14.02.2017, номер запису про право власності 19002658, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224; визнати за [PERSON] право власності на 27/36 ідеальні частки земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , яка відповідає її частці у будинковолодінні; залишити за [PERSON] право власності на 9/36 ідеальні частки земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , яка відповідає його частці у будинковолодінні; провести між [PERSON] та [PERSON] поділ в натурі земельної ділянки, площею 0,592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, відповідно часток у будинковолодінні, а при необхідності з незначними відступами від ідеальних часток, зі сплатою компенсації тому власнику, ідеальна частка якого зменшується, а неможливості такого поділу - встановити порядок користуванню даною земельною ділянкою, враховуючи здійснений поділ будинку в натурі, архітектурно- будівельні, санітарні чи протипожежні норми і правила; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] нею судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам. 25.01.2018 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.03.2018 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 04.05.2018 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Представник Головного територіального управління юстиції у Київській області подав до суду заяву за № 1885 від 17.01.2019 та від 05.08.2019 № б/н з проханням проводити розгляд справи за відсутності їх представника. 05.02.2019 в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . Листом начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської державної адміністрації за № 17-06/41 від 20.03.2019 було погоджено № 1, № 2, № 5 варіанти розподілу земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS] , визначені у висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 12.11.2018 за № 267. Листом від 02.04.2019 № 810-ск-5376-0419 Києво-Святошинським відділенням ПАТ «Київоблгаз» погоджено висновок експерта № 2678 від 12.11.2018 Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради за № 20/1 від 11 квітня 2019 року «Про погодження висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 369/41/18» було погоджено можливі 5 варіантів розподілу (виділення частки) житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , викладених в дослідницькій частині та зображених в додатках висновку; варіанти розподілу (виділення частки) житлового будинку потребують переобладнання з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; погодити можливі 5 варіантів розподілу земельної ділянки площею - 0,0592 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . У відповідності до варіантів розподілу, викладених в дослідницькій частині та зображених в додатках до висновку; затвердження найбільш прийнятного варіанту розподілу (виділення частки) житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] визначити судом. 21.08.2019 в судовому засіданні було допитано судового експерта Перекрьостова Валерія Михайловича. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили виділити в натурі 27/36 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] по першому варіанту виділення частки сторін, визначеного судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи у відповідному висновку від 12.11.2018 за № 2678. Відповідач та його представник не заперечували проти виділу в натурі частки згідно першого варіанту визначеного судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи у відповідному висновку від 12.11.2018 за № 2678. Щодо інших заявлених вимог - заперечували у їх задоволенні. Суд, вислухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, власником будинку [ADDRESS] , а також приналежних господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 587 кв.м. з 16.04.1970 був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою від 16.04.1970 за реєстраційним номером 950, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2744. 01.02.1991 [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] 9/36 частин будинку, згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., зареєстрованого 01.02.1991 державним нотаріусом та Київським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.02.19991 за № 3443. Відповідно до ст. 1 вищезазначеного договору дарування [PERSON] отримав лише ідеальну частку в будинку, в натурі частки не виділялись, конкретний порядок користування приміщеннями та земельною ділянкою не визначався, всі приміщення надавались відповідачу у спільне користування, з урахуванням його подарованої частки. Після смерті [PERSON] , його майно успадкувала його дружина [PERSON] та стала власником 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 14.07.1992 року за реєстраційним №1-2255 та зареєстрованого 18.08.1992 в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №2744 в книзі 8. За своє життя [PERSON] склала заповіт від 17.10.2006, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. зареєстрований в реєстрі за №1-2387, згідно якого, вона заповідала належні їй на праві власності 27/36 частин будинку своїй дочці - [PERSON] . У 2008 році [PERSON] та [PERSON] приватизували земельну ділянку площею 0.592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, на якій розташований будинок, та отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯВ № 818123 від 24.01.2008, згідно якого вони отримали у власність земельну ділянку у спільну часткову власність, відповідно до часток у домоволодінні (будинку), [PERSON] 9/36 частин земельної ділянки, [PERSON] - 27/36 частин земельної ділянки. Договір про поділ чи про конкретний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] не укладали, так як [PERSON] після одруження [INFO] , проживав разом зі своєю дружиною за іншою адресою, де зареєструвався 22.12.1989 року. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцями за заповітом стала її дочка [PERSON] , а спадкоємцями за законом стали син [PERSON] та дочка [PERSON] . [PERSON] отримала у спадщину 27/36 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-162, спадкова справа №605/2015. Право власності на 27/36 частин будинку зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33845293 від 14.02.2017 року, номер запису про право власності 19001458. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1171898932224. Окрім того, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. зареєстрував на спадкоємців за законом право власності на частку земельної ділянки, що належала [PERSON] , зокрема видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 на Ѕ від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-167, спадкова справа №605/2015. право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 33847262 від 14.02.2017, номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224 Також, державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017 на Ѕ від 27/36 частин земельної ділянки, що дорівнює 3/8 частин, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 605/2015, право власності зареєстровано державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.Є. 14.02.2017, рішення про держаних реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер 33847262 від 14.02.2017 номер запису про право власності 19002776, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1172006632224. Стаття 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.361 ЦК України встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Виходячи з положень ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Також, як роз`яснив в своїй постанові від 16.05.2018 року у справі №61-3510 св18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, виходячи з аналізу змісту норм статтей 183, 358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Висновком судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 369/41/18 від 12.11.2018 № 2678 зазначено про технічну можливість розділити (виділити частки) будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] на ізольовані квартири, відповідно до ідеальних часток співвласників, (27/36 частин - позивач, 9/36 частин - відповідач), без урахування самочинно збудованого сараю (літ. Ж) відповідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва. На розгляд суду запропоновано п`ять варіантів розподілу вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Допитаний в судовому засіданні експерт Перекрьостов Валерій Михайлович підтвердив правильність та законність власного експертного висновку. Судом встановлено, що зазначений висновок експертизи є обґрунтованим, повним, сумніву не викликає, тому суд приймає даний висновок як належний і допустимий доказ по справі. Листом начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської державної адміністрації за № 17-06/41 від 20.03.2019 було погоджено № 1, № 2, № 5 варіанти розподілу земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS] , визначені у висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 12.11.2018 за № 267. Листом від 02.04.2019 № 810-ск-5376-0419 Києво-Святошинським відділенням ПАТ «Київоблгаз» погоджено висновок експерта № 2678 від 12.11.2018 Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради за № 20/1 від 11 квітня 2019 року «Про погодження висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 369/41/18» було погоджено можливі 5 варіантів розподілу (виділення частки) житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , викладених в дослідницькій частині та зображених в додатках висновку; варіанти розподілу (виділення частки) житлового будинку потребують переобладнання з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; погодити можливі 5 варіантів розподілу земельної ділянки площею - 0,0592 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . У відповідності до варіантів розподілу, викладених в дослідницькій частині та зображених в додатках до висновку; затвердження найбільш прийнятного варіанту розподілу (виділення частки) житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] визначити судом. Проаналізувавши надані експертом можливі варіанти розподілу житлового будинку, врахувавши думку сторін, які не заперечували проти розподілу житлового будинку за 1 варіантом, визначеним судовим експертом, погодження останнього компетентними органами, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині виділення в натурі часток сторін на вищезазначений житловий будинок відповідно до варіанту № 1 поділу будинку, визначеного висновком експерта, а саме: виділити в натурі та визнати право власності на 27/36 частини (або 3/4) за [PERSON] , на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: Перший поверх: кухня (приміщення 1) загальною площею 14,6 кв.м.; комора (приміщення 2) загальною площею 5,4 кв.м.; санвузол (приміщення 3) загальною площею 4,2 кв.м.; житлова кімната (приміщення 4) загальною площею 6,4 кв.м.; житлова кімната (приміщення 6) загальною площею 18,6 кв.м.; житлова кімната (приміщення 7) загальною площею 11,7 кв.м.; коридор (приміщення 8) загальною площею 5,5 кв.м.; Мансарда: коридор (приміщення І) загальною площею 6,3 кв.м.; коридор (приміщення II) загальною площею 14,1 кв.м.; веранда (приміщення VI) загальною площею 15,3 кв.м. Всього площа 102,1 кв.м.; виділити в натурі та визнати право власності на 9/36 частини (або 1/4) за [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: Перший поверх: житлова кімната (приміщення 5) загальною площею 12,5 кв.м.; Мансарда: неопалюване приміщення (приміщення III) загальною площею 14,8 кв.м.; коридор (приміщення IV) загальною площею 5,3 кв.м.; неопалюване приміщення (приміщення V) загальною площею 16,6 кв.м.; Всього площа 49,2 кв.м.; в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити наступні споруди: ворота с хвірткою (№ 3); ворота с хвірткою (№ 4); огорожа (№ 5); для розподілу приміщень житлового будинку в представленому варіанті, який виключає спільне користування приміщеннями будинку, рекомендується виконати наступні переобладнання в житловому будинку: влаштувати вхідний тепловий тамбур до приміщення № 1-5 з площею 12,5 кв.м. глибиною не менше 1,4 м для квартири № [ADDRESS] (п.2.13 ДБН В.2.2-15- 2005); заложити дверний отвір між приміщенням №1-5 та приміщенням №1-8. 3; влаштувати сходи на мансарду з приміщення №1-5 в приміщення № ІІІ; заложити дверний отвір між приміщенням № ІV та приміщенням № ІІ. При відповідних технічних умовах технічно можлива і економічно доцільна розробка проекту опалення для квартири [ADDRESS] ; розробка проекту влаштовування водопостачання і каналізації для квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за проведення розподілу житлового будинку в розмірі 600,00 (шістсот гривень) грн. Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Стосовно вимог позивача щодо скасування права власності [PERSON] на 3/8 частин земельної ділянки, площею 0,592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 2-172, спадкова справа № 607/2015, визнання нечинним відповідного номеру запису про право власності, визнання нечинним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.02.2017, виданого [PERSON] на 3/8 частин земельної ділянки, зареєстрованого державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Яхно М.С. 14.02.2017 реєстрі за № 2-167, визнання за [PERSON] право власності на 27/36 ідеальні частки земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, для будівництва та обслуговування житлового будинку, , залишення за [PERSON] право власності на 9/36 ідеальні частки вищезазначеної земельної ділянки, проведення між [PERSON] та [PERSON] поділу в натурі земельної ділянки, суд не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Як було зазначено вище, у 2008 році [PERSON] та [PERSON] приватизували земельну ділянку площею 0.592 га, по [ADDRESS] , кадастровий №3222410300:01:053:0090, на якій розташований будинок, та отримали державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯВ № 818123 від 24.01.2008, згідно якого вони отримали у власність земельну ділянку у спільну часткову власність, відповідно до часток у домоволодінні (будинку), [PERSON] 9/36 частин земельної ділянки, [PERSON] - 27/36 частин земельної ділянки на підставі рішення 40 сесії 4 скликання Боярської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на будинок) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до частко осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована правова позиція про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] не ставить вимогу про визнання недійсним державного акта на право власності на землю/рішення міської ради, у зв`язку з чим суд позбавлений законної можливості визнавати нечинними свідоцтва про право на спадщину на частини земельної ділянки, скасовувати права власності сторін на частини земельної ділянки та відповідних записів про право власності, оскільки свідоцтва видані на підставі чинного державного акта на право власності на землю, який не оскаржувався в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Щодо інших тверджень сторін, показань свідка, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та задоволенні первісного позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16, 321, 356, 361, 364 Цивільного кодексу України, ст. ст. 120, 125 Земельного кодексу України,

Outcome: partial