Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 11 липня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір про завдаток з купівлі земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідач зобовязалася продати позивачу за договором купівлі-продажу належну їй на праві власності земельну ділянку під житлову забудову на території села Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, площею 0.028 га. 11 липня 2015 року позивачем передано [PERSON], як завдаток, з метою забезпечення виконання умов договору купівлі-продажу та у рахунок належних з позивача платежів за майбутнім договором 2000 доларів США, що за курсом становило 44000 грн. Під час передачі коштів були присутні також і третя особа в справі [PERSON], дочка, онука відповідача та ріелтор, яка була запрошена відповідачем. Факт домовленості про продаж земельної ділянки та факт передачі відповідачу вказаних грошових коштів підтверджується договором завдатку від 11.07.2015 року. Після отримання від позивача завдатку, відповідач всіляко ухилялася від укладення та оформлення основного договору купівлі-продажу. На час розгляду справи між сторонами не укладено та не оформлено договору купівлі -продажу земельної ділянки. На думку позивача, оскільки між сторонами не було у встановленому законом порядку укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з вини відповідача, кошти сплачені позивачем є завдатком і [PERSON] зобовязана їх повернути [PERSON] в подвійному розмірі. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону позивач просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2015 року становить 99000 грн., а також моральну шкоду в розмірі -20000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, уточнила їх, просила стягнути з відповідача завдаток у подвійному розмірі в гривневому еквіваленті, а саме 99000 грн. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що кошти отримані від позивача були нею передані третій особі, просила у задоволенні позову відмовити. [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 11 липня 2015 року між сторонами у був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, під назвою договір про завдаток з купівлі земельної ділянки, на виконання умов якого, а саме п. 1 договору, позивач передала відповідачу завдаток у сумі 2000 доларів США, що еквівалентно в гривнях 44000 грн. у рахунок оплати за договором купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для обслуговування та будівництва житлового будинку, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Комарова, б. 66, за кадастровим номером 3222485901:01:001:0027. На час розгляду справи, основний договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами не укладався, відповідач ухиляється від укладення основного договору, кошти передані їй у розмірі 2000 доларів США, позивачу добровільно не повертає. Для вирішення спору суд приходить до висновку про необхідність проаналізувати наступні правові норми. Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної ( немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що становлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої пятої статті 13 цього Кодексу. За правилами ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 657 ЦК України передбачено, що догові купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Виходячи зі змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зважаючи на положення ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником за рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тобто, аналізуючи вище перелічені правові в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Так, судом достовірно встановлено, що між сторонами у справі був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, на виконання умов якого позивач передала відповідачу 2000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 44000 грн. Вказаний договір є нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений, як це передбачено ст. ст. 220, 635, 657 ЦК України. Проте, суд вважає за можливе в даному випадку застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину визначені ст. 216 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму 2000 доларів США передану за попереднім договором в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 24.11.2015 року, а саме - 49500 грн. Вимоги позивача, щодо стягнення завдатку в подвійному розмірі задоволенню не підлягають, оскільки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами не укладався. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки є недоведеними в силу ст. 60 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині повернення суми 49500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial