Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, вимоги про стягнення аліментів та вимоги про визначення місця проживання дитини. 20 лютого 2019 року за ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, справу [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, надіслано за підсудністю на розгляд Ізяславського районного суду Хмельницької області. 28.03.2019 Ізяславським районним судом Хмельницької області прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та відкрито загальне позовне провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 19 липня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на подружнє життя, вони тривалий час не мешкають разом, дитина зареєстрована та постійно проживає з ним. Матір більше як пів року взагалі не цікавиться його життям та не відвідує сина. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, а відповідач не бажає приймати участі у вихованні дитини, тому вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з ним, оскільки квартира [ADDRESS] , обладнана всім необхідним для життя та розвитку дитини. Окрім нього та сина, за даною адресою проживає матір позивача - [PERSON] , яка приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні внука. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, що визначений у позовній заяві, також проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не подала. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Від в.о. начальника служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання з проханням слухати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Судом встановлено, що сторони з 19 липня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 26.11.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2760, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого являються [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року, наявного в Єдиному реєстрі судових рішень, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2967924 від 08.04.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 578 Оболонського району м. Києва від 09.04.2019, та повідомлення від 16.04.2019, [PERSON] , 2013 року народження, з 05.09.2016 по теперішній час відвідує даний заклад. За час перебування дитини в дошкільній установі, вихованням хлопчика займається батько, а саме: приводить та забирає його; відвідує батьківські збори та різні заходи; своєчасно сплачує за харчування. З акту обстеження умов проживання від 12.04.2019 вбачається, що позивач разом із сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для його повного та гармонічного розвитку та проживання. Мати останній раз бачила дитину у листопаді 2018 року. Як вбачається з довідок Київської міської наркологічної клінічної лікарні та Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 05.04.2019, [PERSON] , 1988 року народження, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Також, консультативним висновком № 85 Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 від 08.04.2019, у [PERSON] , 1988 року народження, психічних розладів на момент огляду не виявлено. Відповідно до висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.04.2019, при розгляді комісією питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з урахуванням захисту прав дитини, комісія прийшла до висновку про доцільність визначення місця проживання разом з батьком [PERSON] . Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього сина з ним в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити йому належні умови для виховання та розвитку. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved