Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» про стягнення збитків за самовільне використання земельної ділянки. В обгрунтування позову зазначила, що являється власником земельної ділянки площею 1.8915 га., яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В період з 2014 по 2017 рік вищевказаною земельною ділянкою користувався відповідач, який наніс [PERSON] збитки за самовільне користування нею. 18.08.2017 року за № 313 до відповідача було надіслано адвокатський запит з вимогою надати інформацію про те, чи в період з 2006 року по даний час укладався між ПрАТ «КП «Поділля» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради. Позивач просила надати належним чином завірену копію такого договору оренди земельної ділянки або угоди про продовження (пролонгацію) раніше укладеного договору оренди земельної частки (паю). Просила повідомити чи виплачувалася орендна плата за користування вищевказаною земельною ділянкою, а якщо ні - повідомити чи наявна заборгованість по орендній платі перед [PERSON] . Станом на день звернення до суду відповіді від відповідача не надійшло, а тому позивач звернулась до суду та просила ухвалити рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» на її користь 100 000 (сто тисяч) гривень збитків за самовільне використання земельної ділянки та всі понесені нею судові витрати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.04.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 19.02.2019 р. ухвалою Тростянецького районного суду дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А. В. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Додатково суду пояснив, що договір оренди земельної ділянки площею 1,8915 га, з [PERSON] не укладався, вказана земельна ділянка не використовувалась, а тому орендна плата не виплачувалась. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1.8915 га., яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого 28.07.2006 року на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації від 13.03.2006 р. №78. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.8). Згідно інформації Цибулівської сільської ради Тростянецького району від 17.08.2017р. за №126, на території сільської ради орендарем земельних ділянок (паїв) являється господарство ПрАТ ПК «Поділля» та СТОВ а/ф «Кряж-Агро-1» (а.с.30). В матеріалах цивільної справи, наявний договір оренди земельної частки (паю) від 14.01.2002р., укладений між [PERSON] та СТОВ «Агрофірма «Кряж-Агро-1». Відповідно до умов даного договору орендар приймає в оренду земельну частку, пай розміром 2,08 умовних кадастрових гектарів. Договір складено сторонами терміном на 5 років (а.с.6). Позивач стверджує, що ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» в період з 2014 р. по 2017 р. самовільно використовувала належну їй земельну ділянки та тим самим нанесло їй матеріальні збитки, які згідно розрахунку [PERSON] становлять 100000 грн. Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів, є ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). Згідно з п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Згідно відповіді відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.08.2017 р. №29-180-0.36/117-17, у відділі станом на 01.01.2013 р. відсутня будь-яка інформація щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, належної [PERSON] , площею 1,8915 га, що розташована на території Цибулівської сільської ради та посвідчена державним актом [NUMBER] зареєстрованого 28.07.2006 р. (а.с.32). Директор ПрАТ «ПК «Поділля» надав інформацію про те, що договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з громадянкою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , якій на підставі власності належить земельна ділянка площею 1,8915 га, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку не серія [NUMBER] , виданого 28.07.2006 р. не укладався. Вказана земельна ділянка не використовувалась, а тому орендна плата не виплачувалась. Посилання позивача, що ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» користувалося належною їй земельною ділянкою, що на її думку може підтверджуватися довідкою про доходи №864 від 18.10.2017 р., не заслуговує на увагу, оскільки остання не містить даних, що [PERSON] отримувала від відповідача орендну плату за користування земельним паєм та відсутні відомості про номер та дату договору (а.с.10). Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Для забезпечення реалізації права на земельну частку (пай) особа зобов`язана підтвердити наявність такого права. Проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем її майнових прав, а саме не доведено використання відповідачем земельної ділянки у зазначений період, розрахунок завданих збитків ґрунтується на припущеннях, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що [PERSON] на підставі п. 8, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed