Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У грудні 2015 р. позивачі звернулися до суду із зазначеними позовними вимогами, після уточнення позовних вимог, просять суд визнати недійним заповіт посвідчений 15.12.2013 секретарем Виликопобіянської сільської ради Дунаєвцького району Хмельницької області [PERSON] за реєстровим №52; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порялку спадкування за [PERSON], померлого [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на ті підстави, що після смерті діда позивачів відкрилася спадщина на спірну квартиру в якій померлий проживав та був зареєстрований, тому позивачі як єдині спадкоємці звернулися до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову через відсутність правовстановлюючих документів. Ухвалою суду об'єднано зазначені зустрічні позовні вимоги подані у березні 2016 р., згідно яких [PERSON] просить визнати в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], посилаючись на ті підстави, що після того як він дізнався про те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], він звернувся до ПН Хмельницького МНО [PERSON] яка роз'яснила, що є відкрита спадкова справа та йому необхідно звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадкової справи, однак постановою ПНКМНО Ковальчука С.П. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що заповіт не відповідає вимогам законодавства щодо складання, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2016 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено Головному управлінню ДМС України у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб у квартирі [ADDRESS] (том-І, а.с. 157, 158). У судовому засіданні позивачу по справі та представник позивача за первісними позовними вимогами заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили залишити без розгляду зустрічну позовуну заяву через повторну неявку позивача за зустрічним позовом . Відповідач (позивач застрічним позовом) у судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Київська міська рада у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду було надіслано заперечення просив слухати справу у відсутності представника КМР (том-ІІ, а.с. 70, 71). Треті особи у судові засідання не з'явилися, яву своїх представників не забезпечили, повідомлялися належним чином, причини неявки суд неповідомили (т. ІІ а.с. 45, 46, 52, 54). Свідки у судовому засіданні зазначили, що померлий із м. Києва в період з 2012 р. по день смерті не відлучався, молодих товаришів у нього не було, після смерті дружини і сина його часто навідували внуки, отримував підвищену пенсію та заробітну плату, оскільки працював, тому не достатку у коштах у нього не було, про заповіт від його імені ніколи не чули. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки БТІ КВ-2015 №25235 від 21.08.2015, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації житлового фонду НВО «Електронмаш» від 25.12.1995 (Наказ №125/8) (том-ІІ, а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис №678 (т. І, а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить зазначена квартира (т. І, а.с. 18). Згідно матеріалів спадкової справи (т. І, а.с. 211-254) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] ПНКМНО Ковальчуком С.П. здійснено реєстрацію спадкової справи за №20-2015. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частина 5 ст. 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 роз'яснено, що за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. ПНКОНО Ковальчуком С.П. постановою від 28.12.2015 вих. 388/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на успадковане майно (том-І а.с. 240). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Після чого на надійшла до ПНКОНО Ковальчука С.П. заява №15 від 22.02.2016 від [PERSON] про прийняття спадщини на підставі заповіту посвідченого [PERSON] секретарем Великопобіянською с/р Дунаєвського району Хмельницької області 15.12.2015 за реєстровим №52 (том-І, а.с. 248, 250). ПНКМНО Ковальчуком С.П. постановою вих.84/02-31 від 23.02.2016 було відмовлено у приєднанні поданої заяви до заведеної спадкової справи та виключення його з кола спадкоємців, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] у зв'язку із пропущенням строку для прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України (том-І, а.с. 51). Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до пунктів 157, 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 зі змінами, визначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-технічну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справа про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішується з урахуванням як висновку судово-почеркознавчої експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися здійснення підпису особи саме на момент вчинення правочину. Згідно експертного висновку від 04.10.2016 №1087/тдд виконаної на підставі постанови прокурора Київської місцевої прокуратури №8 Коширця В.В. про призначення почеркознавчої експертизи від 31.09.2016 у кримінальному провадженні №12015100080008472 від 27.08.2015 встановлено, що підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис» заповіту посвідченого [PERSON] секретарем Великопобіянською с/р Дунаєвського району Хмельницької області 15.12.2015 за реєстровим №52 на ім'я [PERSON], виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (том-І, а.с. 198-208). Відповідно до роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги роз'яснення наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 26 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2, п. 13 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 суд приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено факт недійсності спірного заповіту складеного на користь [PERSON] Згідно п. 3 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вимоги ст. 74 ЦПК України та те, що законодавцем встановлено, що при повторній неявці позивача в судове засідання причина неявки в судове засідання не має значення для суду і в разі навіть поважної причини при повторній неявці в судове засідання, якщо від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, обов'язок суду залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, а у зустрічні позовні вимоги необхідно залишити без розгляду з одночасним скасуванням заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва по справі пр. №759/19461/15-ц від 15.06.2016. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати суму сплаченого судового збору на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved