Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, який був неодноразово уточнений, в остаточній редакції позивач просить суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] витребувати 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] із незаконного володіння відповідача [PERSON] шляхом вилучення цього майна та передачі [PERSON], як законному власнику; стягнути з відповідачів судовий збір. Що ж стосується вимоги про зобов'язання відділу Держемагенства у Дергачівському районі Харківської області скасувати акт приватизації земельної ділянки, то в цій частині позивач і його представник просили суд прийняти відмову. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 16 грудня 2006 року його тітка [PERSON], яка проживала у [ADDRESS] та мала у володінні 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] почала проживати разом з прихожанином баптистської церкви (прихожанкою якої з 1949 року була й тітка позивача) [PERSON] та його дружиною, [PERSON] Він ввійшов в довіру [PERSON] та скориставшись її безграмотністю, похилим віком, релігійністю, домігся своєї реєстрації місця проживання у будинку, а з часом прописав свою дружину. 25.01.2008 року [PERSON] склала заповіт, за яким призначила [PERSON] спадкоємцем всього майна. 04.02.2008 року відповідач [PERSON] та [PERSON] у нотаріуса уклали договір купівлі продажу 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] зрозумівши, що уклала даний договір під впливом помилки, звернулась до Дергачівського районного суду з позовом про визнання правочину недійсним, проте в позовній заяві вона просила визнати правочин недійсним, як вчинений під впливом омани. Даний позов Дергачівським районним судом було задоволено і правочин було визнано недійсним, як вчинений під впливом помилки. Рішенням Апеляційного суду Харківської області, скасовано рішення першої інстанції. [INFO] року [PERSON] померла та на підставі заповіту позивач звернувся до Дергачівського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним як вчиненого під впливом помилки. Рішенням в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області скасовано рішення першої інстанції і ухвалено нове про задоволення позовних вимог [PERSON] Отримавши вказане рішення суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до державного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Якименко О.І. для оформлення спадщини. Нотаріусом було визнано, що позивач має право на спадщину, проте повідомила, що необхідно відновити у судовому порядку право власності у порядку спадкування за заповітом, в зв'язку з тим, що після реєстрації договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у реєстраційних документах власником 1/4 частини житлового будинку вказаний громадянин [PERSON] В судовому засіданні позивач разом з представником з'явилися, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини не явки не повідомив, відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував розглядати дану справу у відсутності свого представника та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилась про слухання справи повідомлялась належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Представник Дергачівської міської ради в судове засідання не з'явився, до суду надано заяву, з проханням слухати справу у відсутності їх представника та винести рішення на розсуд суду. Представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області станом на 13.06.2008, [PERSON], проживала у [ADDRESS] Як вказує позивач, відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] з 16.12.2006 року проживали у житловому будинку [ADDRESS] та скориставшись довірою [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою. В подальшому між ними був укладений договір купівлі-продажу. 25.01.2008 року [PERSON] склала заповіт, за яким призначила [PERSON] спадкоємцем всього майна. Відповідно договору купівлі-продажу від 04.02.2008 посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №338, між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зрозумівши, що уклала даний договір під впливом помилки, звернулась до Дергачівського районного суду з позовом про визнання правочину недійсним, проте в позовній заяві вона просила визнати правочин недійсним, як вчинений під впливом омани. Даний позов Дергачівським районним судом було задоволено і правочин було визнано недійсним, як вчинений під впливом помилки. Рішенням Апеляційного суду Харківської області, скасовано рішення першої інстанції. [INFO] року [PERSON] померла та на підставі заповіту позивач звернувся до Дергачівського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним як вчиненого під впливом помилки. Рішенням в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області скасовано рішення першої інстанції і ухвалено нове про задоволення позовних вимог [PERSON]. Отримавши вказане рішення суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до державного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Якименко О.І. для оформлення спадщини. Нотаріусом було визнано, що позивач має право на спадщину, проте повідомила, що необхідно відновити у судовому порядку право власності у порядку спадкування за заповітом, в зв'язку з тим, що після реєстрації договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у реєстраційних документах власником 1/4 частини житлового будинку вказаний громадянин [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, власником частини спірного домоволодіння є [PERSON], що окрім зазначеного рішення також підтверджується архівними матеріалами Харківського обласного державного нотаріального архіву, свідоцтвом про право власності від 25.12.2007 року виданим Дергачівською міською радою на ім'я [PERSON] та технічним паспортом, виданим КП «Інвенрос» 22.07.2013 року. На підставі отриманого рішення [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Якименко О.І. для оформлення спадщини. Крім того позивач звернувся з запитом до Харківського обласного державного нотаріального архіву, де ним були отримані посвідчені копії документів, що підтверджують право власності [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] Згідно інформаційних довідок №6346849 від 17.07.2013 року та №6346677 від 17.07.2013 року, земельна ділянка фонду Дергачівської міської ради у [ADDRESS] за записом 1605 у книзі 7 належить у формі приватної спільної власності у розмірі 3/4 частині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та у розмірі 1/4 частини у формі приватної спільної власності [PERSON]. Завідуючою Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Якименко О.І. надано позивачу лист №1955/01-16, в якому зазначено, що згідно рішення суду від 20.06.2013 року був визнаний недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] укладених між [PERSON] та [PERSON] 04.02.2008 року. На день смерті спадкодавця це майно було зареєстровано за [PERSON] і після визнання цього договору недійсним, згідно вищевказаної інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №6346677, це майно зареєстровано за [PERSON] Та в зв'язку з відсутністю реєстрації цього майна за [PERSON] на день її смерті, нотаріусом запропоновано звернутися до суду за захистом порушеного права. Так, оскільки договір купівлі-продажу спірного житлового будинку визнано недійсним, та законним спадкоємцем за заповітом всього майна є позивач, [PERSON], то недійсність такого договору не потребує додаткового підтвердження. Відповідно до ст.1 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.3 ЦК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ст. 15 ЦПК України). Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положення ст.319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Цивільним кодексом України главою 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України в п.10 Постанови №9 від 06.11.2011 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив: реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до вимог ст.330, ст.388 ЦК України та п.10 вказаної Постанови позивач має право витребувати спірне майно у відповідача як таке, що вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. З урахуванням наведеного, враховуючи положення статті 392 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно ухвали суду від 18 листопада 2013 року, заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, в порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved