Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у якій зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2009 року. Від шлюбу у них народився малолітній син -[PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2013 року, при цьому дитина залишилася проживати з відповідачем. Зазначаючи, що відповідач без її згоди відібрав у неї дитини, не надає їй змоги з нею спілкуватися, а вона має постійні роботу і місце проживання, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, має сприятливі умови для виховання та забезпечення дитини, позивач прохала визначити місце проживання дитини разом з нею. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, пояснила, що з кінця серпня 2013 року вона припинила шлюбні відносини з відповідачем та стала проживати на зйомній квартирі в с.Остапівка. Вони як подружжя мали багато худоби, то дитину вона тимчасово віддала матері відповідача. У той період вона та відповідач дуже посварилися, батько відповідача її образив, тому вона вирішила проживати окремо. Відповідач та його матір не дозволили їй забрати дитину з собою на нове місце проживання. У вересні 2013 року вона звернулася до служби у справах дітей для того, щоб дитину чоловік віддав їй. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що шлюбні відносини вони припинили у серпні 2013 року і позивач пішла з дому у невідомому напрямі, дитина у цей час перебувала з його матір'ю. Він з матір'ю телефонували позивачу, однак та відмовилася повертатися назад у сім»ю. Найбільше часу з дитиною проводить бабуся. Після серпня 2013 року позивач двічі навідувала дитину. Вважає, що дитина має проживати разом з ним, поскільки він має всі умови для проживання дитини. Представник відповідача підтримала заперечення відповідача, пояснила, що позивач власного житла не має, тому не має змоги належним чином матеріально забезпечити дитину. Представник органу опіки та піклування підтримала заявлений позов. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції прав дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХП, частин 7,8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч.1, 2, 3 ст. 161 СК України якщо матір та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити дитині. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, з 30 жовтня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] народження. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2013 року. З серпня 2013 року дитина проживає з батьком окремо від матері. Як встановлено у судовому засіданні, дитина більше часу проводить з бабусею і має велику прихильність до неї. Актами обстеження умов проживання дитини за місцем проживання батька в [ADDRESS] та за місцем проживання матері в [ADDRESS] в обох випадках умови проживання для дитини створені і відповідають необхідним вимогам для відпочинку, навчання та розвитку дитини відповідного віку. Позивач працює соціальним робітником відділення соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування, позитивно характеризується за місцем роботи, відповідач не працює, займається вирощуванням худоби, обоє батьків позитивно характеризуються за місцем проживання. З висновку органу опіки та піклування, складеного 9 січня 2014 року, вбачається, що за відсутності виключних обставин малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Тобто, при вирішенні питання про місце проживання дитини перевага надається матері. Враховуючи те, що сторони мають рівне право на виховання їхнього сина, а також те, що відповідач не надав доказів про те, що позивач є недобросовісною матір»ю, що слугувало б підставою для розлучення матері з сином, перевага у матеріально-побутовому стані батька сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви щодо визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved