Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він є основним наймачем квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані він, його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] , який не проживає у квартирі з 2008 року, його речей в квартирі немає. Оскільки до теперішнього часу відповідач добровільно не знявся з реєстрації, він вимушений нести додаткові витрати у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованого відповідача, крім того він не може отримати субсидію. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою 16.12.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить справу розглянути без його участі, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність. Третя особа [PERSON] надала суду письмову заяву в якій вона просить розглянути справу без її участи, позовні вимоги підтримала. Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, враховуючи визнання позову відповідачем і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у підготовчому судовому засіданні у відсутність сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступними обставинами. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є основним наймачем житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Ювілейний 45» від 03.11.2020 року (а.с. 11). У вказаній квартирі на даний час, крім позивача, з 05.06.2004 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 18). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] з 2008 року в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом від 03.12.2020 року (а.с. 10). Вказані обставини визнаються відповідачем, сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності визнання їх у суду немає, у зв`язку з чим в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню іншими належними та допустимими доказами. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Житлового кодексу України, на які посилається позивач, оскільки спірна квартира не є власністю позивача і спір стосується визнання члена сім`їнаймача житлового помешкання таким, що втратив право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхав зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали його проживання, не створювалось, тривалий час він ним не користується з власної волі, його особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знявся. Вказані обставини визнаються відповідачем [PERSON] сумнівів в достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем у суду немає, визнання позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved