Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

у грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 20.11.1997 року Шепетівським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, запис № 402. В обгунтування позову посилається на те, що від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає зі своєю сім'єю окремо. Під час спільного проживання з відповідачем постійно виникали сварки, непорозуміння. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечував. В силу цих обставин разом не проживають 14 років, вважає, що примирення між ними не можливе. Відповідач шлюб розірвати добровільно не бажає, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, позов визнав, просив шлюб розірвати, оскільки багато років разом з позивачем не проживає. З'ясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 20.11.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №402. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 20.11.1997 року Шепетівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Від спільного проживання у сторін є донька [PERSON], [INFO], яка вже повнолітня, проживає окремо зі своєю сім'єю. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом чотирнадцять років не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту протягом тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати у виді судового збору понесені позивачем та документально підтверджені, суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 56, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved