Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з дійсною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 4125000,00 гривень, мотивуючи тим, що [PERSON] зобов'язався повернути дану суму до 01.12.2013 року, про що склав відповідну розписку, сума позики у зазначений строк не повернута, [PERSON] ухиляється від виконання зобов'язання та не відповідає на вимоги, щодо оплати боргу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позові наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суд не повідомив. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 08.02.2013 року - 375000,00 гривень; 30.04.2013 року - 375000,00 гривень; 18.06.2013 року - 675000,00 гривень; 09.07.2013 року - 1350000,00 гривень; 01.08.2013 року - 1350000,00 гривен, що є підтверджено завіреними копіями розписок, які містяться в матеріалах справи (а.с.5 - 10). Згідно яких відповідач [PERSON] зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк до 01.12.2013 року. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК Кодексу, яка регламентує, що обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини щодо договору позики, які регулюються вищенаведеними нормами і розписками. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у визначений сторонами строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 4125000,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved