Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Індустріальної районної у м.Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав. Згідно позовних вимог позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилася, згідно заяви, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду. На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 19.01.2007 (актовий запис № 10), [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №105, виданого Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 02 червня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] є батьком, [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Також судом встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно, на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10 червня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. На даний час у Дніпровському районному відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження ВП № 17164904 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі зазначеного рішення суду по справі № 2-2281/08 від 22.09.2008 року. У зв`язку з невиконанням обов`язку зі сплати аліментів, за відповідачем утворилась заборгованість, яка складає 68065 грн., що підтверджується довідками про наявність заборгованості та розрахунком заборгованості по сплаті аліментів по вказаному виконавчому листу. На даний час заборгованість відповідачем добровільно не погашена. Неповнолітня дитина разом із позивачкою [PERSON] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 11.09.2020. Окрім того, як видно з матеріалів справи, 11 вересня 2015 року позивачка вдруге вийшла заміж за [PERSON] . В матеріалах справи наявний Акт обстеження умов проживання від 11 вересня 2020 року, згідно з яким для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окремі спальні місця, місце для навчання, дозвілля, шафа для одягу, шкільне, письмове приладдя. З моменту розірвання шлюбу між сторонами неповнолітня [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка турбується про здоров`я дочки, забезпечує всім необхідним, повністю опікується про дитину, займається її вихованням, розвитком та матеріально забезпечує її всім необхідним. Відповідач взагалі не надає фінансової допомоги на утримання дочки, яка потребує належного рівня життя та гідного фінансового забезпечення на харчування, одяг та інші речі вжитку. Дівчинка забезпечена гідними умовами проживання та гармонійною оточуючою атмосферою, що підтверджується копією довідки з КЗО «Середня загальноосвітня школа №75» Дніпровської міської ради, довідки з МКЗК «Дніпровська дитяча музична школа №7 імені Леоніда Когана». Отже, відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності зі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частина 4 статті 155 СК України визначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію, яка склалася і те, що відповідач не проживає з донькою, не приділяє належної їй уваги, то суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування зі сторони батька. Дитина проживає разом з позивачкою, вона забезпечує її всіма належними умовами для розвитку та займається її вихованням, вищевказані обставини також підтверджуються наданим суду висновком Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради від 12.03.2021 №3/9-39 про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягають відшкодуванню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved