Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 грудня 2016\~ року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі водія транспортного засобу «Audi » державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (особа, яка завдала шкоду), який керуючи автомобілем не вжив всіх заходів для недопущення зіткнення автомобілів, в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача «Peugeot » державний номерний знак [NUMBER] . У результаті ДТП позивачу була завдана майнова шкода. Цивільно-правова відповідальність\~ [PERSON] .\~ зазначеного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія [NUMBER] в ПрАТ «СТ «Іллічівське». 15 грудня 2016 року відповідач був повідомлений про ДТП, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 15 грудня 2016\~ року відповідачу була подана заява про виплату страхового відшкодування. Між тим, на теперішній час, відповідачем не виплачено страхове відшкодування, а також не прийнято рішення про відмову в здійсненні страхового відшкодування. Позивач зазначає, що\~ сума майнової шкоди складає 78691,41 грн., де: 32869,05 грн. - сума заборгованості; 31996,99 грн. - пеня; 3027,00грн. - 3% річних; 10798,37 грн. - інфляційне збільшення боргу. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 78691,41грн.;витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач\~ своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що постановою Печерського районного суду міста Києва\~ від 16 березня 2017 року в справі № 757/637/17-п, яка у встановленому порядку набрала чинності є чинною станом на день вирішення даної цивільної справи, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне. 13 грудня 2016 року о 18 год. 25 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi » державний номерний знак [NUMBER] по Набережному шосе в сторону Подолу в м.Києві, всупереч вимогам п.13.1. ПДР України, не дотримався\~ безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Peugeot » державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В сенсі наведених норм, встановлені вказаною постановою суду обставини у справі про адміністративне правопорушення за положеннями ст. 82 ЦПК України беруться судом до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності.\~\~\~ Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що автомобіль «Peugeot » державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] на момент ДТП, належить йому на праві приватної власності, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Отже, позивач має право на відшкодування спричиненої йому внаслідок пошкодження належного майна матеріальної шкоди, а [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, у даному випадку має нести відповідальність за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, з відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Разом з тим, згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8488477 від 12 квітня 2016\~ року ПрАТ «СТ «Іллічівське» застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Audi » державний номерний знак [NUMBER] , перед третіми особами на випадок ДТП, терміном до 14 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу,\~ розрахованого\~ у\~ порядку,\~ встановленому законодавством,\~\~ включаючи\~\~ витрати\~ на\~ усунення пошкоджень, зроблених\~\~ навмисно\~\~ з\~\~ метою\~ порятунку\~\~ потерпілих\~ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця\~ дорожньо-транспортної\~ пригоди\~ до\~ місця\~ проживання\~ того власника\~ чи\~ законного\~ користувача\~ транспортного засобу,\~ який керував транспортним засобом у\~ момент\~ дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний\~ засіб\~ необхідно,\~ з\~ поважних\~ причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди\~ додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається зі звіту №231/12-ТЗ від 26 грудня 2016\~\~ року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що належить позивачу\~ [PERSON] становить 42869,05 грн. Вказана обставина також підтверджується калькуляцією. Також, позивачем надано розрахунок пені відповідно до п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове\~ страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»\~ та складає 31996,99 грн., а також 3% річних відповідно до ст..625 ЦК України в розмірі 3027,00 грн., інфляційне збільшення боргу за ст..625 ЦК України\~ в розмірі 10798,37 грн. Представник відповідача - ПрАТ «СТ «Іллічівське», не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, доказування належного виконання ним регламентованого Законом порядку дій з виплати страхового відшкодування, а отже його не оспорює встановленого розміру матеріальної шкоди і підстав для її стягнення. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь позивача суму підтвердженого письмовими матеріалами справи прямого матеріального збитку. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються\~ у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у сумі 768,40 грн. В сенсі наведеної норми, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved