Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на території Могрицької сільської ради проживає відповідачка, яка має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] 2007 року народження, доньку [PERSON], 2010 року народження. Відповідачка являється матір*ю - одиначкою. Має власний будинок, який не придатний до нормального життя та виховання дітей, ніде не працює, проживає за рахунок коштів, які виплачуються їй як одинокій матері. Відповідачка не займається вихованням свого сина, який пропускає заняття в школі, син не має власної кімнати та місця, де міг би вчити уроки, дитина практично постійно проживає у своєї бабусі. Відповідачка взагалі не реагує на жодні зауваження, не сприймає ніяких рекомендацій відповідних служб, з усіма конфліктує. Посилаючись на ці обставини позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову. Представник служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судовому засіданні вважала за необхідне задовольнити позов, підтримала свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки по відношенню до сина. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.( п.15,16 постанови). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї , сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір»ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO](арк.с.67, 69) Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого заходу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами і вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює класним керівником у сина відповідачки; коли він прийшов працювати, то [PERSON] навчався у другому класі, потім він припинив ходити до школи, мати возила його по лікарнях, зараз дитина постійно проживає у бабусі, мати на контакт не іде. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є директором школи в якій навчається син відповідачки, який пропускає навчання в школі, ображає вчителів, учнів, вдарив у груди вчителя, в автобусі він розбив окуляри учню 3 класу, вдарив дівчину у живіт, яка перенесла операцію, після обіду дитина бігає по городах, висловлюється нецензурними словами, агресивна. Матір тричі притягували до адміністративної відповідальності. Мати не з'являється на батьківські збори, на виклики також не приходить, мати виявляє зневагу до вчителів, ображає всіх, залишає саму дитину вдома. Відбувалося обстеження умов житла дитини, які є незадовільними, потрібно зробити ремонт будинку. Дитина харчується у бабусі. Разом з тим, та обставина, що дитина відповідачки є конфліктною, в неї відсутня прагнення вчитися, рівень розвитку невисокий, - не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. З пояснень відповідачки в судовому засіданні вбачається, що вона намагається впливати на дитину і не байдужа до дитини. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім*ї [PERSON] вбачається, що сім*я має в приватній власності жилий будинок [ADDRESS] загальною площею 44, 2 кв.м., в будинку зареєстровані 4 осіб, в тому числі відповідачка та 2 неповнолітніх дітей; родина також має земельну ділянку ( ар.с.12). Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а неналежна поведінка її сина може бути викликана і іншими причинами, крім ухиляння відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Суд вважає встановленим, що відповідачка [PERSON] приділяє недостатньо уваги вихованню сина, однак це само по собі не може потягти за собою позбавлення батьківських прав відносно дитини, оскільки такі наслідки можуть мати місце лише в разі ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо вихованню дитини і свідомого нехтування своїми батьківськими обов*язками. Та обставина, що [PERSON] негативно впливає на дитину, свариться з оточуючими, постійно пише безпідставні скарги та жорстоке ставлення до її сина з боку вчителів, у всіх негараздах обвинувачує інших, не йде на контакт з вихователями дитини та вчителями, представниками громадськості та органів місцевого самоврядування може бути підставою для застосування до [PERSON] як матері неповнолітнього сина інших заходів впливу, крім позбавлення батьківських прав, що не є мірою стягнення чи покарання. Та обставина, що син відповідачки [PERSON] б*є інших дітей, ображає вчителів нецензурною лайкою, застосовує небезпечні предмети для завдання одноліткам тілесних ушкоджень, вчинює інші правопорушення, за які не може відповідати внаслідок свого малолітнього віку, може бути підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувалась і відносно неї не складалися протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 184 КУпАП. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а тому в задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed