Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що 27 липня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 47/АА-076.07.2 відповідно до якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 722 доларів США, на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з терміном до 27 липня 2014 року та погашенням заборгованості за кредитом з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця у сумі 235 доларів США на позичковий рахунок шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку. Згідно додаткової угоди № 1 від 02 жовтня 2008 року процентна ставка за кредитом збільшено до 14,5 % річних. До теперішнього часу відповідач зобов'язання належним чином не виконав і станом на 05 грудня 2013 року заборгованість складає 15 245,03 доларів США, із них: 10 159,81 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 5 085,22 доларів США - прострочена заборгованість по процентам, а також з 1 193 239,72 грн. - пеня за прострочку виконання грошових зобов'язань, та 6 125,05грн. - 3% річних. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом на вказані суми та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог АТ «Родовід Банк» до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, приніс апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим. Суд не врахував, що останній платіж відповідачем було зроблено 29 липня 2010 року, а згідно умов договору строки платежів у погашення кредиторської заборгованості не є окремими грошовими зобов'язаннями перед банком, а є складовою єдиного грошового зобов'язання з повернення суми отриманого кредиту та плати процентів, строк виконання якого є єдиним і визначений датою 27 липня 2014 року, а тому саме з цієї дати починається обчислення строку позовної давності. Представник позивача АТ «Родовід Банк» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма №3/1571 від 20 червня 2014 року та довідка про доставку SMS «Повітка про виклик до суду» (а.с. 122-123). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та його представника, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону судове рішення у повні мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 27 липня 2007 року відповідно до кредитного договору №47/АА-076.07.2 укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є АТ «Родовід Банк» та [PERSON], останньому було надано кредит у розмірі 19 722 доларів США, на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. З кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 27 липня 2014 року (а.с. 5-9). Додатковою угодою № 1 від 02 жовтня 2008 року було погоджено сторонами кредитного договору збільшення процентної ставки за кредитним договором до 14,5% річних (а.с. 11). Позичальник [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не повернувши чергові суми отриманого кредиту, не сплативши проценти за користування кредитними коштами та не погасивши всю суму кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15 245 доларів США 03 центи та 1 193 239 грн. 72 коп. (а.с. 25-28). Згідно виписки з особистого рахунку на [PERSON], останній платіж по кредиту ним був зроблений 29 липня 2010 року плата прострочених відсотків в сумі 2487 грн. 91 коп. (а.с. 12-24). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюється настанням строку погашення чергового платежу, а оскільки у даному випадку останній платіж за кредитом був 29 липня 2010 року, на час звернення банку до суду з зазначеним позовом строк позовної даності за такими вимогами вплинув 29 липня 2013 року. Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно до ч.ч. 1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктами 3.1, 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 235 доларів США на рахунок, указаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування їх зі свого поточного рахунку; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 27 липня 2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, указаний у пункті 1.6 цього договору. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої пунктом 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу (п.3.9 кредитного договору). Пунктами 5.2, 5.3 кредитного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, встановлено як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором (п.7.6 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 27 липня 2014 року (п.п.1.1,3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п.3.3 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до умов кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначав про пропуск позивачем строку позовної даності та застосування до позовних вимог банку положень про строк позовної давності (а.с. 46-49). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось відповідачем, що останній перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 29 липня 2010 року. У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з 29 липня 2010 року та його сплив 29 липня 2013 року ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Отже, аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З заявлених позовних вимог АТ «Родовід Банк» та розрахунків заборгованості (а.с. 125-132) за кредитним договором вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 05 грудня 2013 року, з зазначеним позовом АТ «Родовід Банк» звернувся до суду першої інстанції 16 грудня 2013 року (відмітка календарного штемпеля поштового відділення зв'язку, а.с. 38), тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що початковою датою періоду заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є дата звернення до суду з даним позовом з урахування положень ст.ст. 257, 258 ЦК України, тобто з 16 грудня 2010 року за вимогами: про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту та процентами за користування кредитними коштами, а також і за порушення грошового зобов'язання згідно до ст.625 ЦК України, а з 16 грудня 2012 року за вимогами про стягнення заборгованості за пенею по 05 грудня 2013 року, а що стосується стягнення заборгованості за період, що залишився, то в цієї частині позовних вимог слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 47/АА-176.07.2 від 27 липня 2007 року станом на 05 грудня 2013 року обчислена в межах строку позовної давності у розмірі 12 879 доларів США 56 центів, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 8 460 доларів США та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 4 419 доларів США 56 центів; заборгованість за пенею у розмірі 512 392 грн. 32 коп., з яких: пеня за порушення строків повернення кредиту - 317 877 грн. 46 коп. та пеня за порушення строків сплати відсотків - 194 514 грн. 86 коп.; три проценти річних у розмірі 4 986 грн. 39 коп., з яких: за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасного повернення кредиту - 2 982 грн. 45 коп. та за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків - 2 003 грн. 94 коп. Усе вище зазначене свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що в свою чергу призвело до поверхового та неправильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Виходячи з розміру задоволених позовних вимог та документально підтверджених судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений за подачу позовної заяви у розмірі 3 441 грн.

Outcome: partial