Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач 1) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання недійсним договору оренди, виселення та вселення. Свої вимоги позивачі обґрунтовує тим, що вона зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Власником особового рахунку за цією адресою є відповідач, який також зареєстрований за вказаною адресою. Влітку 2014 року відповідач змінив вхідні замки, у зв'язку з чим позивач не має змоги до неї потрапити. Крім того, в липні 2014 року позивач дізналася, що відповідач уклав договір оренди квартири [ADDRESS] з громадянином США [PERSON] на строк до 30.06.2015 року, та вивіз в особисті речі, грошові кошти, цінності та документи позивача. Враховуючи те, що на даний час відповідачі займають квартиру за адресою: [ADDRESS], та перешкоджають позивачу користуватися вказаною квартирою, остання звернула до ся до суду з позовом, відповідно якого просять ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди, виселити [PERSON] та вселити позивача у вказану квартиру. В судовому засіданні, яке відбулося 19.01.2016 року, позивач подала до суду заяву про зменшення позивних вимог, а саме, в якій просила вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просили задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. (а.с. 11). 02.10.2014 року позивач зверталася до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою щодо перешкоджання в доступі до квартири за адресою: [ADDRESS], за результатами розгляду якої їй було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 42). Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу Української РСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З долучених до матеріалів платіжних доручень вбачається, що саме [PERSON] здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 13-19). В судовому засіданні встановлено, що позивач проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS], була незаконно виселена, та зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, позивач, в силу ст. 64 ЖК України, є членом сім'ї власника житла - [PERSON], у зв'язку з чим вона має право використовувати помешкання для власного проживання, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved