Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 27, в будинку № 17, по вул. Корсунська, в смт. Дніпряни з підстав, зазначених у ст.71 ЖК України, тобто, в звязку із відсутністю їх в цьому жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 27, в будинку № 17, по вул. Корсунська, в смт. Дніпряни, посилаючись на те що, відповідачі в ній зареєстровані, проте, не проживають протягом останніх 10 років. Представник позивачки - адвокат [PERSON] позовні вимоги також підтримала, пояснивши, що позивачка проживає в зазначеній квартирі разом із своїми дітьми, відповідачі цим приміщенням не користуються без поважних причин, особистих речей в квартирі не мають, комунальні послуги не сплачують, витрати на утримання житла не здійснюють. На даний час позивачка має намір приватизувати цю квартиру, проте реєстрація в ній відповідачів їй в цьому перешкоджає, що і стало приводом для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідачі [PERSON]С та [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, посилаючись на те, що не проживають у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивачка, з якою у них неприязні стосунки, чинить їм у цьому перешкоди. Посилання на те, що вони до квартири не приходять, дійсності не відповідають, оскільки до квартири вони постійно навідуються, там є їх речі; всі витрати, повязані з утриманням квартири та оплатою комунальних послуг, до останнього часу також сплачували вони. [PERSON] пояснила, що на протязі останнього року неодноразово намагалася увійти до квартири, проте, через агресивну поведінку та погрози фізичною розправою з боку [PERSON] та її співмешканця зробити це не виявилося можливим. Також [PERSON] пояснила, що до восьми років вона постійно проживала з батьком, потім, внаслідок виникнення неприязних стосунків із її зведеною сестрою, позивачкою у справі, вони переїхали жити до бабусі. Також додала, що позивачка з 2013 року, перебувала на заробітках, у спірній квартирі не проживала, її дитиною постійно опікувався [PERSON] Крім того зазначила, що під час їх спільного проживання у квартирі, позивачка та її співмешканець, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, неодноразово влаштовували сварки, а тому подальше спільне проживання відповідачів разом з нею є неможливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що квартиру він отримав на підставі ордеру і є її наймачем, мешкав у ній, робив ремонт та проводив опалення, придбавав необхідні меблі та речі, але, через конфліктний характер позивачки, її неповагу до оточуючих, неприязні стосунки, спільне проживання стало неможливим та, на його думку, мало загрозу для його життя, оскільки позивачка зловживала спиртними напоями та разом із своїм співмешканцем погрожувала йому, внаслідок чого він був змушений тимчасово переїхати до будинку №10, по вул. Корсунська, смт. Дніпряни, який належить його сестрі, оскільки іншого житла він не має. Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи відповідачів та просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників судового засідання, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців при наявності поважних причин відсутності. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі рішення Новокаховської міської ради народних депутатів № 197 від 21 вересня 1993 року наймачем квартири [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно довідки від 26 вересня 2017 року, наданої спеціалістом з реєстрації проживання виконавчого комітету Дніпрянської селищної ради, в зазначеній квартирі зареєстровані: наймач [PERSON], його донька [PERSON], позивачка - [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON]. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі пояснили, що вони не мають іншого житла, добровільно квартиру [ADDRESS], не залишали, а змушені були піти з неї у звязку з нестерпними умовами проживання та перешкодами, конфліктними ситуаціями, які постійно створює їм позивачка під час їх сумісного проживання, мають намір повернутися туди для постійного проживання. Ці пояснення суд вважає достовірними та правдивими, такими що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, при цьому позивачка, в супереч вимог ст. 81 ЦПК України, належних доказів того, що саме без поважних причин відповідачі не проживають в спірному жилому суду не надала. Так, пояснення відповідачів також підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, зверненнями до поліції, актом встановлення замку з метою уникнення подальших ситуацій конфліктного характеру у спірній квартирі, текстом смс-повідомлень на телефонний номер відповідачки з неповагою до неї з грубою нецензурною лайки з боку позивачки. Крім того, в судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила наявність конфліктних відносин із відповідачами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, пояснила, що [PERSON] відвідувала спірну квартиру, але не дуже часто, оскільки, в наслідок неприязних стосунків із позивачкою, проживала у своїй бабусі. Свідок [PERSON], яка є також сусідкою позивачки, пояснила, що в спірній квартирі останнього разу вона була у 2002 році, проте, зі слів сусідів, їй відомо, що [PERSON] поїхала на навчання до м. Київа, більше їй нічого невідомо. Свідок [PERSON], яка є сестрою відповідача [PERSON], показала, що за її проханням останній на деякий час переїхав жити до їхньої матері, оскільки доглядав її, бо матір дуже хворіла, проте в квартирі залишилися його речі. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З врахуванням викладеного, та, беручи до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що після погіршення стосунків між сторонами відповідачі переїхали жити до родичів та намагалися вселитися у спірну квартиру, але це їм не вдалось, і позивачкою не заперечується дана обставина, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають в спірному житлі з поважних причин, а тому суд не вбачає підстав для визнання їх такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачки, оскільки нею не надано доказів втрати відповідачами права користування спірною квартирою, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed