Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

у грудні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO], РНОКПП [NUMBER]) суму боргу за активну електричну енергію у розмірі 66678 (шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят вісім гривень) 30 коп.; суму боргу за вартість різниці між фактично спожитою та договірною величиною у розмірі 63352 (шістдесят три тисячі триста п'ятдесят дві гривні) 12 коп.; суму боргу за реактивну електричну енергію у розмірі 282 (двісті вісімдесят дві гривні) 65 коп.; 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 43601 (сорок три тисячі шістсот одна гривня) 32 коп. та суму судового збору у розмірі 1654 (тисячу шістсот п'ятдесят чотири гривні) 19 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER] за яким ПАТ «Київенерго» здійснює постачання електроенергії до вказаного помешкання, де проживає споживач відповідач. За результатами аналізу оплат з'ясовано, що відповідач не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії. Станом на 01.02.2015 виникла заборгованість за спожиту електроенергію, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2018 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 70). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] та на нього відкрито відповідний особовий рахунок [NUMBER]. 14.12.2009 між [PERSON] та ПАТ «Київенерго» укладено договір [NUMBER] про постачання електричної енергії (а.с. 21-32). У відповідача у період з 01.09.2014 по 01.02.2015 винки борг за спожиту активну електрчину енергію у розмірі 66678 грн 30 коп.; інфляційна складова боргу становить 39011 грн 89 коп.; 3% річних з простроченої суми скалдає 4589 грн 43 коп.; станом на березень 2017 заборгованість становить 63352 грн 12 коп за вартість різниці між фактично спожитою енергією та договірною велечиною, а також період з 01.10.2014 по 01.02.2015 борг за реактивну електирчну у розмірі 282 грн 65 коп. (а.с. 6, 13-20). 14.04.2015 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу №34/4-2508 про необхідність погашення заборгованості за надані послуги, яка станом на 01.04.2015 року становить 130313 грн 07 коп., що підтверджується реєстром поштових відправлень (а.с. 55-58). Однак вказана вимога залишена відповідачем поза увагою. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов»язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Однак, обов'язок сплачувати за спожиту електроенергію у Споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357. Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно п.20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення, передбачає, що споживач електричної енергії зобов'язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1654 грн 19 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved