Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У вересні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги Банк мотивує тим, що 11 лютого 2011 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір б/н. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 17 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 28061,50 грн., з яких: 19297,57 грн. - тіло кредиту, 8763,93 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 02 жовтня 2020 року представником відповідача на адресу суду було направлено відзив на позов, в якому представник просив суд відмовити у задоволенні позову та встановити, що АТ КБ «ПриватБанк» серед іншого пропустило строк позовної давності та застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Вважає, що даний позов є необґрунтованим та безпідставним. Зазначив, що в анкеті-заяві № б/н від 11 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Вимоги банку в частині стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягає. Вказав на те, що позивач не отримував коштів які зазначені в позові як тіло кредиту, Банк безпідставко нараховував щомісяця відповідачу відсотки, які останній ніколи не визнавав та не сплачував, проте Банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких нараховував відповідачу як тіло кредиту. В позовній заяві вказано, що кредитний ліміт встановлений банком до 12000,00 грн. Проте, відповідач не користувався грошима в зазначеному розмірі. Більш того, відповідач ніколи не визнавав наявність кредитних правовідносин між ним та позивачем та не вчиняв дії на погашення кредитних зобов`язань. Переказ та отримання відповідачем суми кредиту позивачем не підтверджено. Більш того, зазначив, що позивачем пропущені терміни позовної давності. 01 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача виклав свої міркування щодо відзиву на позов та просила суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Подав до суду клопотання в якому просив суд у разі неявки в судове засідання відповідача розглядати справу без участі представника банку. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Між тим, від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якій представник просив суд розглянути справу без участі сторони відповідача та зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, серед іншого, наполягає на задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, інші клопотання та заяви з боку відповідача відсутні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14). До позовної заяви банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій між Банком та відповідачем [PERSON] 2 березня 2011 року було погоджено процентну ставку за пенею за користування кредитом та штрафи, що підтверджено його підписом (а.с. 15) Також позивачем до матеріалів справи додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 16-41). При підписанні заяви від 11 лютого 2011 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання батьківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином вказана заява відповідає ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договір приєднання є договір, умови якої встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було видано по картковому рахунку № [NUMBER] наступні кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до 01/15 (дата відкриття 28.01.2011), № [NUMBER] з терміном дії до 09/18 (дата відкриття 26.09.2014), № [NUMBER] з терміном дії до 09/18 (дата відкриття 05.01.2015), № [NUMBER] дата відкриття 07/20 (дата відкриття 28.09.2016), № [NUMBER] з терміном дії до 06/21 (дата відкриття 09.08.2017), № [NUMBER] з терміном дії до 07/21 (дата відкриття 27.09.2017) (а.с. 12). З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що по картковому рахунку № [NUMBER] кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме 02.03.2011 встановлено кредитний ліміт - 300,00 грн.; 02.07.2013 збільшено кредитний ліміт до 11700,00 грн.; 09.08.2017 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.; 16.08.2017 кредитний ліміт збільшено до 12000,00 грн.; 29.11.2017 кредитний ліміт зменшено до 11354,01 грн.; 19.12.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 13). Як вбачається із матеріалів справи, банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до вказаного вище Кредитного договору. Однак, відповідач порушив умови договору і згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості, станом на 17 серпня 2020 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 28061,50 грн., з яких: 19297,57 грн. - тіло кредиту, 8763,93 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-11) Окрім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 02 березня 2011 року по 01 березня 2020 рік, з якої вбачається, що відповідач користувався такими коштами в повному обсязі. (а.с. 48-53). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, судом достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано стороною відповідача, що отримані та використані останнім кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, у зв`язку із чим Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд. Пред`являючи позов Банк визначив, що з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 19297,57 грн., на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів за договором № б/н від 11 лютого 2011 року (а.с. 5-11, 48-53). Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 11 лютого 2011 року у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Разом з тим, з наданої позивачем довідки встановлено, що підписавши анкету-заяву, відповідачу було видано по картковому рахунку № [NUMBER] кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 07/21. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , по картковому рахунку № [NUMBER] станом на 16.08.2017 року був встановлений найбільший кредитний ліміт у розмірі 12000,00 грн. (а.с 13) З розрахунку та виписки по картковому рахунку, наданих позивачем вбачається, що відповідач користувалася такими коштами в повному обсязі. Доказів повернення зазначеної суми заборгованості за тілом кредиту за даною кредитною карткою стороною відповідача до суду не надано. Заперечуючи проти позову сторона відповідача посилається на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] по картковому рахунку № [NUMBER] було видано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 07/21 (дата відкриття 27.09.2017), терміном закінчення якої є останній день липня, а саме 31 липня 2021 року. (а.с. 12). Із виписки по картковому рахунку, а також із наданого Банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 11 лютого 2011 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом - [PERSON] (а.с. 6-11, 48-53) вбачається, що на кредитну картку № [NUMBER] , 28 червня 2019 відбувалося зарахування переказу у сумі 958,29 грн., а 11 травня 2018 року відбулося поповнення картки готівкою у сумі 1550,00 грн.. Як вбачається із відмітки на позовній заяві АТ КБ «Приватбанк», останній звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 10 вересня 2020 року (вхідний номер 10479/20), тобто в межах трирічного строку позовної давності звернення до суду. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту в межах встановленого кредитного ліміту в розмірі 12000,00 грн.. Нарахування Банком заборгованості за тілом кредиту в сумі 19297,57 грн. суд вважає необґрунтованим. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] нарахованої Банком заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8763,93 грн., нарахування яких було погоджено між Банком та відповідачем [PERSON] 2 березня 2011 року, слід зазначити наступне. Як зазначалося судом вище, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовна давність. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Як вже було зазначено вище, на кредитну картку № [NUMBER] востаннє було зараховано 11 травня 2018 року суму 1550,00 грн.. Між тим, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 10 вересня 2020 року (номер вхідної 10479/20), тобто вже після закінчення спеціального строку позовної давності, визначеного для стягнення неустойки (штрафу, пені), в один рік. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність застосування строку спеціальної позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8763,93 грн., що є підставою для відмови позивачу у даних позовних вимогах. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 11 лютого 2011 року в сумі 12000,00 грн.. Окрім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп..

Outcome: partial