Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-кв. [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що позивач та третя особа [PERSON] є співвласниками даної квартири по 1 / 2 частці, відповідач, який є сином позивача, зареєстрований у даній квартирі, але не проживає у ній близько 20 років, не бере участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг, що позбавляє позивача в повній мірі здійснювати повноваження власника. Просить позов задовольнити, враховуючи пенсійний вік та неналежний рівень матеріального забезпечення просить звільнити від сплати судового збору. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 16 листопада 2021 року позивач [PERSON] позов підтримує, просить розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Третя особа [PERSON] відповідно до заяви від 15 листопада 2021 року вважає за можливе позов задовольнити, просить розглянути справу за відсутності. Положеннями ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням Центру надання адміністративних послуг від 18 жовтня 2021 року, на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене та позицію представника позивача [PERSON] згідно заяви від 16 листопада 2021 року в судовому засіданні встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , остання згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 лютого 2009 року є співвласником 1 / 2 частки кв. [ADDRESS] , співвласником іншої 1 / 2 частки є третя особа по справі [PERSON] .. Позивач є пенсіонером за віком, розмір її пенсії за серпень 2021 року-1926 грн. 62 коп, остання була отримувачем житлової субсидії в період 2016-2018 років. Відповідач [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає близько 20 років, його речі у квартирі відсутні, що підтверджується актом від 13 вересня 2021 року за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача, який є сином позивача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За змістом ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Відповідно до акту від 13 вересня 2021 року відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, речі останнього відсутні. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та не проживання відповідача у даній квартирі понад один рік, відсутності перешкод останньому у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як співвласником квартири, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування нею, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, наявні підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-кв. [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до вищезазначеної квартири, в якій має своє зареєстроване місце проживання, також останнім не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,-ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ст.136 ЦПК України визначено, що з підстав врахування майнового стану сторони суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. ЄСПЛ неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. У свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони, розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії», рішення від 26.07.2011 року). Із врахуванням особи позивача, яка є непрацездатною особою похилого віку, пенсіонером за віком, розмір її пенсії за серпень 2021 року-1926 грн. 62 коп, розмір судового збору, який підлягає сплаті-908 грн., суд приходить до висновку про те, що вказана сума судового збору не є співрозмірною із її фінансовим становищем, що в свою чергу є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору, та стягнення в порядку ст.141 ЦПК України із відповідача [PERSON] в дохід держави 908 грн. судового збору. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved