Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, моральної та матеріальної шкоди, зазначивши, що він перебуває у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» з 10.05.2005 року по теперішній час. У зв'язку з тим, що відповідач з січня 2015 року по теперішній час не розрахувався з ним у ПАТ «Азовзагальмаш» утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Крім того, з нарахованої заробітної плати за його заявою від 18.09.2014 року відповідач зобовязався перераховувати щомісячно частину заробітної плати до ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 1600,00 грн. Однак відповідач утримуючи зазначену суму з заробітної плати не перераховував їх до ПАТ КБ «Приватбанк», в результаті чого у нього утворилась заборгованість перед банком по іпотечному кредиту. В зв'язку з викладеним просив стягнути на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 17600,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 12972,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., оскільки вважає, що діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, бо було грубо порушено його право на отримання заробітної плати. Ухвалою від 11.02.2016 року за заявою позивача позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12972,00 грн. були залишені без розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Разом з тим, надав суду заперечення на позов, де визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованої заробітної плати тільки за період з листопада 2015 року по грудень 2015 рік у розмірі 23873,91 грн. У звязку з тим, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24.11.2015 року з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] була стягнута заборгованість по заробітній платі за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 13538,70 грн. Позовні вимоги в іншій частині не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш», з 10.05.2005 року по теперішній час, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.11.2015 року по справі №264/6434/15-ц з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] була стягнута сума заборгованості по заробітній пласті в сумі 13538,70 грн. за період з січня 2015 року по жовтень 2015 рік. Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки від 13.01.2016 р. № 238/РО -407, заборгованість по заробітній платі перед позивачем з урахуванням обовязкових податків та інших утримань за період з листопада 2015 року по грудень 2015 рік складає 23873,91 грн., в тому числі повернення утриманних сум за заявою [PERSON] в сумі 19200,00 грн. розрахунок з позивачем не проведений по теперішній час. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 23873,91 гривень з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обов'язкові податки та збори, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд керується наступними положеннями. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, оскільки він перебував у скрутному матеріальному становищі, через невиплату відповідачем зароблених ним коштів, все це потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя , між тим, розмір визначений позивачем у 5000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 350,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 38,58 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 589,78 грн.

Outcome: partial