Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Як вбачається з позовної заяви та уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що 16 квітня 2019 року о 14 годині 38 хвилин, він зі свого банківського рахунку помилково переказав грошові кошти в сумі 5000 гривень, відповідно до платіжного доручення № Р24А593264310А08696 , на користь [PERSON] та 16 квітня 2019 року о 21 годині 32 хвилини поповнив картку [PERSON] , через термінал самообслуговування на суму 5400 гривень, а всього перерахував відповідачу 10400 гривень. Позивач, зазначив, що відповідач [PERSON] є неналежним отримувачем коштів, тобто безпідставно набув майно і зберігає це майно у себе. Тому на підставі вимог ст.1212 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] безпідставно набуті ним грошові кошти в розмірі 10400 гривень, а також сплачений за подання цього позову судовий збір в сумі 768,40 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.09.2019 року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з наданням відповідачу п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву на позов. В подальшому представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про час та розгляд справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, відзив на позов не надав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст.223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.ч.1,2 та 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Як вбачається з завіреної копії платіжного доручення № Р24А593264310А08696 та повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 29.01.2020 року за №20.1.0.0.0/7-20200128/3532 за підписом [PERSON] . позивачем 16.04.2019 року на користь [PERSON] було перераховано 10400 гривень. Позивач, зазначив, що помилково перераховані грошові кошти в сумі 10400 гривень, по теперішній часу не були повернуті відповідачем. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, з викладеного вбачається, що відповідач збагатився за рахунок позивачів поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином та грошові кошти в сумі 10400 гривень відповідачем були набуті без достатньої правової підстави. За таких обставин, оцінивши всі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги підтвердження факту отримання відповідачем від позивача грошової суми в розмірі 10400 гривень, однак як встановлено судом передані кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача. Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] користувався правничою допомогою адвоката Розмана С.Ю., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 21.05.2019 року. Квитанцією до прибуткового касового ордеру №08/3 від 24.05.2019 року підтверджується, що позивач [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 2000 гривень за підготовку позовних матеріалів, на що останній витратив 2 години. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved