Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 17 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступник Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та [PERSON] було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання заяви про приєднання. Згідно п. 3.4 Заяви про приєднання банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Одночасно відповідачем підписано заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії на його картковий рахунок у розмірі 15 000 гривень на споживчі потреби на строк 36 місяців. Позивач вказує, що свої зобов`язання по видачі кредиту виконав, тоді як відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим за ним станом на 20 серпня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 17 031 гривня 09 копійок, з яких: 14 850 гривень 19 копійок - заборгованість за основним боргом (кредитом); 1824 гривні 81 копійка - проценти за користування кредитом; 17 гривень 00 копійок - комісія за розрахунково-касове обслуговування; 128 гривень 41 копійка - загальна сума нарахованої пені; 28 гривень 51 копійка - сума витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 148 гривень 11 копійок - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 34 гривні 06 копійок - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Зважаючи на викладене та посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 11, 509, 526, 536, 549, 611, 625, 629, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у зазначеному вище розмірі за кредитним договором та судові витрати. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 19 жовтня 2020 року у названій ухвалі згідно ухвали судді Гощанського районного суду Рівненської області виправлено описку. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, також зазначив про те, що позов визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю зважаючи на таке. Судом установлено, що 21 липня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання №791342 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (арк. спр. 7). На виконання умов договору, укладеного між сторонами, банк відкрив поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та надав клієнту платіжну картку типу «MasterCart Debit Standart» і ПІН-конверт до неї. Відповідно до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 17 січня 2018 року (арк. спр. 8) [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в розмірі 15000 гривень на строк 36 місяців, із процентною ставкою 30 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку Грейс-періоду. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача № [NUMBER] (арк. спр. 18-35). У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за договором, останній згідно розрахунку заборгованості позивача (арк. спр. 13-17) станом на 20 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 17 031 гривня 09 копійок, з яких: 14 850 гривень 19 копійок - заборгованість за основним боргом (кредитом); 1824 гривні 81 копійка - проценти за користування кредитом; 17 гривень 00 копійок - комісія за розрахунково-касове обслуговування; 128 гривень 41 копійка - загальна сума нарахованої пені; 28 гривень 51 копійка - сума витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 148 гривень 11 копійок - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 34 гривні 06 копійок - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України. Згідно положень ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як зазначено у ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, суд вважає, що позивач в силу ст. 1050 ЦК України має право вимагати повернення позики та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. З огляду на вимоги вище зазначених норм закону та умови договору, згідно яких банк має право стягнути заборгованість за кредитом, відсотки та штрафні санкції, суд знаходить необхідним провести таке стягнення з [PERSON] , захистивши в такий спосіб порушене право позивача. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, та не оспорюються відповідачем. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 526-530, 546, 549, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач в поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2102 гривні судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved