overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 174,02грн вартості не облікованої електроенергії, спожитої в порушення правил, що було встановлено при обстеженні житла відповідачів у квітні 2012р. У судовому засіданні позивача представник був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, до суду не з'явились вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідачі проживають в м.Миколаєві за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою відкрито особовий рахунок №[NUMBER]. Відповідно до п.п.19,37,53 Правил користування електроенергією для населення (ПКЕЕН, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р № 1357 з наступними змінами) споживаюча електроенергія повинна враховуватися прибором обліку, і згідно його показань провадиться оплата спожитих послуг. Енергопостачальник вправі вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електроенергією, зокрема, сплати вартості не облікованої електроенергії. При розгляді актів про порушення енергопостачальник визначає, чи причетні споживачі до порушення та відповідно до п.3.3 Методики…, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.06р. № 562, розраховує обсяг та вартість спожитої не облікованої електроенергії. З матеріалів справи вбачається, що 13.04.2012р. за місцем проживання відповідачів працівниками «Миколаївобленерго» виявлено порушення правил користування електроенергією, а саме: самовільне підключення електроприладів до власної мережі поза приладом обліку прихованою електропроводкою, що підтверджується актом №С-4248. При розгляді акту про зазначене порушення позивачем визначено, що споживач причетний до порушення та не облікована електроенергія спожита в обсязі 542кВт/год. (за період 26.03.2012р.-13.04.2012р.), вартістю - 174,02грн. Загальна вартість спожитої не облікованої електроенергії складає 174,02грн. Зазначена сума споживачами залишається не відшкодованою, а тому на захист прав позивача вказана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, що розрашований за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачу було надано житлове приміщенням в тимчасове корисування як працівнику ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», однак з 2004 року відповідач на підприємстві не працює і у зазначеному приміщенні не проживає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Згідно довідки ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 02 вересня 2014 року, гуртожиток по [ADDRESS], який введений в експлуатацію в грудні 1966 року знаходиться на балансі ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» з грудня 1966 року під інвентарним номером Ж9044045 з найменуванням «Гуртожиток, [ADDRESS]». [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] з 2003 року, відповідно до довідки ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» (а.с. 14). Згідно довідки відділу кадрів, [PERSON] працював в ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» з 17 грудня 2002 року по 19 листопада 2005 ркоу і звільнений за угодою сторін (а.с. 13). Із акту від 15 травня 2014 р., складеного комісією в складі завідуючого гуртожитком [PERSON] та працівників [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрований в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 2003 року, однак не проживає з грудня 2004 року, з моменту звільнення з заводу (а.с. 15). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати його таким, що втратив право користування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просила усунути перешкоди у користуванні її власністю шляхом зобов'язання відповідачів переобладнати відкриття металевих вхідних дверей до прибудови [ADDRESS] на інших бік, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що відповідачі, які є співвласниками вказаного домоволодіння, здійснили без її згоди переобладнання вхідних дверей до прибудови а3, через що відкриті двері стали повністю перекривати вікно житлової кімнати позивача, що створює постійну напівтемряву, перешкоджає нормальному доступу свіжого повітря у кімнаті. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідачі - проти позову заперечили, вважали, що права позивача ними не порушуються, технічно неможливо встановити їх вхідні двері іншим чином. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у користування своєю власністю. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння [ADDRESS]: позивач [PERSON] - на підставі рішення виконкому Заводської районної Ради народних депутатів від 23.04.1990р. №71; відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - на підставі договору дарування від 06.03.2012р. Як встановлено, відповідачі без згоди позивача здійснили переобладнання вхідних дверей до прибудови [ADDRESS], через що відкриті двері стали повністю перекривати вікно житлової кімнати позивача та обмежувати доступ світла до житла. Дана обставина підтверджена перевіркою звернення позивача адміністрацією Заводського району м.Миколаєва, яка попереджала відповідачів про необхідність протягом місяця перенести двері для відкриття їх у інший бік (лист адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 24.04.2012р. №П-340). За висновками будівельно-технічної експертизи №125-096 від 14.08.2014р., порушень вимог будівельних норм у розташуванні вхідних дверей до прибудови а3 не встановлено. Проте, спірні двері у 2012р. були відповідачами без згоди позивача переобладнані таким чином, що стали відкриватися назовні (до того відкривалися усередину, чого не заперечують самі відповідачі) та повністю перекривати вікно житлової кімнати позивача та обмежувати доступ туди світла. На думку суду, це створює для позивача перешкоди нормальним умовам перебування у кімнаті днем, певні порушення прав власника у користуванні своїм майном, тому є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу пропорційно задоволених вимог також присуджуються з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] посилаючись в обґрунтування вимог на те, що рішення міськради, на підставі якого він виданий, визнано неправомірним та скасовано судовим рішенням від 08.08.2013р. У судовому засіданні учасники були відсутні, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач, треті особи, представник відповідача міськради надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач вимоги підтримала; відповідач [PERSON] причини неявки не повідомила, раніше проти позову заперечувала. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.05.2009р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 170кв.м, розташованої по [ADDRESS] на підставі рішень Миколаївської міськради від 13.06.2008р. за №24/36; від 19.09.2008р. за №27/79, що слідує з наявної в справі ксерокопії документу. В той ж час, за постановами Центрального районного суду м.Миколаєва від 08.08.2013р. та Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014р. визнані неправомірними та скасовані положення зазначених рішень, що закріплювали надання відповідачу [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки. Підстава скасування - невідповідність рішення закону та порушення прав інших власників. За таких обставин, відповідно до ст.393 ЦК України оскаржений державний акт на землю, який є правовим актом, суд визнає незаконним та скасовує. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу пропорційно задоволених вимог також присуджуються з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 79 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 4,5)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач відбуваючи покарання у Синельніківській виправній колонії № 94, надав суду заяву про згоду з позовом. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 5, 6). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 3, 6). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини – дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 4, 7). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини – сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 4, 6). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернулася до суду із зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказувала, що з 10.06.2011 р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину. Шлюбні стосунки між ними не склалися, взаєморозуміння не було, постійні протиріччя з будь-якого приводу призвели до втрати почуттів до чоловіка та фактичному розпаду сім'ї. Причинами розірвання шлюбу є безвідповідальне відношення чоловіка до сімейних обов'язків, відсутність з січня 2013 року матеріального утримання сім'ї, психологічна несумісність, характерів,різні погляди на життя. Відповідач до того схильний до вживання спиртного, у стані сп'яніння поводить себе погано, починає її ображати, нецензурно лаятись, піднімає на неї руку, штовхає, душить. 19.08.2013 р. відповідач залишив сім'ю. Пішов та забрав усі свої речі та документи. З того часу, вони проживають окремо, спільне господарство та спільний бюджет відсутні з 01.08.2013 р. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся явочним листком про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 10.06.2011 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 275, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). З серпня 2013 р. подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально, доказів іншого суду не надано. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно (доказів іншого суду не надано), підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає відповідача, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, повернути позивачу дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У жовтні 2013р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять розірвати договір довічного утримання з відповідачем, посилаючись в обґрунтування вимог на те, відповідач свої зобов'язання за договором щодо довічного утримання, забезпечення харчуванням та одягом, догляду та надання необхідної грошової та іншої допомоги не виконувала з моменту укладання договору, а тому відчужена за цим договором відповідачу квартира [ADDRESS] підлягає поверненню у їх спільну сумісну власність. У судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 20.07.1999р. між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого позивачі передали у власність відповідачу належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належить позивачам на підставі свідоцтва про право на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 01.07.1997р. за реєстром 32349/ж, зареєстрованого в ММБТІ 04.08.1997 за №17104. Відповідно до умов вищевказаного договору відповідачка [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати позивачів [PERSON], [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, і зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні вказану вище квартиру. З тверджень позивача, а також допитаних в судовому засіданні свідків, вбачається, що відповідачка не виконувала свої зобов'язання з моменту укладання договору, зовсім не приходила до позивачів, харчуванням та доглядом їх не забезпечувала, на надавала допомоги у ремонті та підтриманні порядку в квартирі, допомоги в сплаті комунальних послуг не надавала. Відповідно до п.1ч.1ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання нотаріально посвідченого 20 липня 1999р. р.2227 договору довічного утримання, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відчужену за цим договором [PERSON] квартиру [ADDRESS] слід повернути у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON]. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави присуджуються судові витрати в розмірі 229,40грн.

Outcome: approved