Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] у неї та [PERSON] народився син [PERSON]. 19.09.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Спільне життя у них не склалося, через різні погляди на сімейне життя, вони намагалися зберегти сім'ю, проте їм це не вдалося. На даний момент шлюб між сторонами існує формально, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем вже тривалий час відсутні, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що надання строку для примирення не дасть ніяких результатів, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача та відповідач надали суду заяви в яких просять суд розглядати справу у їх відсутності. Представник позивача на позові наполягає, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2007 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 452. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який народився до укладення шлюбу між сторонами. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться, а також з інших обставин, які свідчать про неможливість примирення та збереження їх сім'ї. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved