Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

у вересні 2018 р. позивач звернулася до суду із вищезазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , зобов`язати орган реєстрації актів цивільного стану Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації внести відповідні зміни до свідоцтва про народження [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 06.02.2018 відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України з підстав того, що в результаті умисних дій відповідача настала смерть [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої [PERSON] , а відповідач є батьком малолітньої дитини, внаслідок чого на даний час дитина проживає з батьками [PERSON] мати якої є опікуном, за таких обставини відповідач не може бути батьком малолітньої [PERSON] та згідно вимог норм ст. 64 СК України має бути позбавлений батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2018 цивільну справу №755/14616/18 передано за територіальною підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 34). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2018 вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та розпочато підготовче засідання (а.с. 37). 27.03.2019 ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито (а.с. 43). 30.01.2020 на підставі заяви відповідача по справі було постановлено ухвалу про проведення відеоконференції у приміщенні за адресою: 08289, Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3 для участі у ній відповідача (засудженого) [PERSON] (а.с. 61). Проведення відеоконференції у приміщенні за адресою: 08289, Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3 для участі у ній відповідача (засудженого) [PERSON] не відбулося через невихід на зв`язок зазначеної установи. Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 62). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 10.02.2020 подала суду висновок позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що 06.02.2018 на підставі вироку апеляційного суду Чернігівської області визнано винним у вчиненні кримінального праовпорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі (а.с. 8-19). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). На підставі розпорядження №823 від 29.12.2016 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , призначено громадянку [PERSON] опікуном для малолітньої дитини та доручено опікуну зареєструвати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , кімнати № 1 , 2 (а.с. 23 -24). Згідно висновку ССД Дніпровської РДА у м. Києві від 20.08.2018 №99 про стан утримання, навчання та виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в сім`ї опікуна [PERSON] за 2017-2018 встановлено, що служба у справах дітей вважає, що виховання малолітньої дитини в сім`ї опікуна є доцільним та відповідає її інтересам (а.с. 21, 22). Відповідно до висновку 03-02-2020 №103/864/41/3 ООП Дніпровської РДА у м. Києві визнано за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з підстав того, що батько дитини [PERSON] з 2016 р. з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає. Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 06.02.2018 його визнано винним в учиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. До вчинення ним злочину громадянин не працював, вів аморальний спосіб життя, не мав бажання виконувати свої батьківські обов`язки (а.с. 65, 66). Відповідно до ст. 121 СК України права і обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому в установленому законом порядку. Саме на батьків покладається відповідальність за виховання дітей, захист їх прав та інтересів, турботу про здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається, що для позбавлення батьківських прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, на підставі чого надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову, оскільки відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої дитини. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved