Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 25 серпня 2009 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 25.08.2009 року та вчинено відповідний запис в книзі реєстрації шлюбів № 1529 й відповідно видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. До укладення шлюбу вони з відповідачкою більше 5 років фактично проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. 28 березня 2008 року за спільні кошти ними придбано за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу [PERSON] за 34752 грн. 00 коп., квартиру [ADDRESS], що складалася з двох житлових кімнат, загальною площею 48.00 м.кв., у тому числі житловою площею 34.60 м.кв. Однак, вищевказаний договір укладено на ім'я [PERSON] Також вказував на те, що до укладення шлюбу, а також у період перебування з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в результаті спільного ведення господарства та внаслідок спільних трудових і грошових затрат ними було здійснено реконструкцію спірної квартири - переобладнано її у нежитлові приміщення. В подальшому, право власності на спірні нежитлові приміщення [ADDRESS] за рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.07.2011 року № 405/11 у зв'язку із прийняттям приміщень в експлуатацію, оформлено на [PERSON], а також видано їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.07.2011 року серія САЕ № 252863 на 1/1 часку нежитлових приміщень (магазин промислових товарів) [ADDRESS]. При цьому, вказував на те, що [PERSON] не заперечує факт перебування даного майна в їх спільній сумісній власності та його вартість, що на день звернення до суду з даною позовною заявою становить 405000 (чотириста п'ять тисяч) грн. 00 коп., однак згоди щодо виділення частки в спільній сумісній власності в нежитлових приміщеннях (магазин промислових товарів) [ADDRESS] заперечує. Тому, посилаючись на вказане, а також ураховуючи подану в ході судового розгляду заяву про уточнення позовних вимог, просив встановити факт їхнього з [PERSON] проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня місяця 2004 року до 25 серпня 2009 року, а також визнати нежитлові приміщення (магазин промислових товарів) [ADDRESS], їх спільним з відповідачкою майном та визнати за ним право власності на ? частку в спірних нежитлових приміщеннях. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак подала письмові заперечення на позов, в яких вказала про те, що не заперечує проти того, що дійсно вона з позивачем перебували у фактичних шлюбних з позивачем 2004 року, проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та ними у цей період за спільні кошти було придбано спірне нерухоме майно. Разом з тим, заперечувала щодо визнання за позивачем права власності на ? частину спірного нерухомого майна як спільного сумісного мана подружжя, оскільки більше витрат на переобладнання цих приміщень, яке призвело до його поліпшення та збільшення площі були понесені саме нею, у зв'язку з чим визнає за позивачем лише право спільної сумісної власності лише на 1/3 частку спірного майна. Крім того, у поданих запереченнях вказала на те, що не заперечує проти проведення розгляду справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що поданий [PERSON] позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'єю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із положеннями ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК. Указана норма поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Таким чином, за змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України. Крім того, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Судом встановлено, що з 25 серпня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 25 серпня 2009 року, про що вчинено відповідний актовий запис № 1529, що також підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] (а.с. 9). Разом з тим, до укладення шлюбу сторони більше 5 років фактично проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, що також не оспорюється відповідачкою у поданих нею письмових запереченнях на позов. Крім того, факт проживання сторін однією сією без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року по 25 серпня 2009 року також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2008 року сторони за спільні кошти придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], яка складалась з двох житлових кімнат, загальною площею 48.00 м.кв., в тому числі житловою площею 34.60 м.кв, який було укладено на ім'я [PERSON] (а.с. 10-11). В подальшому, сторони у період спільного проживання без реєстрації шлюбу, а також у період шлюбу за спільні кошти та в результаті спільного ведення господарства, а також унаслідок спільних трудових та грошових затрат провели реконструкцію спірної квартири на нежитлові приміщення, факт чого також частково визнається відповідачкою. Разом з тим, право власності на спірні нежитлові приміщення [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12.07.2011 року № 405/11, у зв'язку із прийняттям приміщень в експлуатацію, оформлено на [PERSON] та видано на її ім'я відповідне свідоцтво про право власності (12-13). При цьому, відповідачкою [PERSON] в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її заперечень в тій частині, що спірне нерухоме майно було придбано за її особисті кошти та нею понесені більші затрати в його реконструкцію з житлового приміщення в нежитлове й відповідно їй має належати на праві спільної сумісної власності більша його частина, а позивач має право на визнання права власності лише 1/3 частини цього приміщення. Таким чином, у справі доведено, що позивач та відповідачка в період з вересня 2004 року 25 серпня 2009 року проживали однією сім'єю, не перебували у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі, спірне майно, а саме, нежитлові приміщення [ADDRESS] набуті ними за час спільного проживання, а тому на підставі ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки інше не встановлено письмовим договором між ними. З урахуванням наведеного позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання його та відповідачки однією сім'єю у період з вересня 2004 року по 25 серпня 2009 року та про визнання за ним та відповідачкою права спільної сумісної власності на спірне нежитлове приміщення підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved