Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 23.10.2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], наразі позивачка чекає другу дитину, батьком якої є відповідач. На даний час [PERSON] не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі щомісяця, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття; також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку відповідача (доходу) або у твердій грошовій сумі щомісяця, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до досягнення сином трьох років; також просить стягнути з відповідача на її користь витрати, пов'язані зі станом вагітності та пологами. Зазначає, що матеріальне положення відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу, оскільки він проживає разом з батьками і працює в готелі офіціантом. В процесі розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 2000 грн. 00 коп. на місяць, що буде складати: аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку та витрати, пов'язані зі станом вагітності та пологами. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги, викладені у позовній заяві та усних уточненнях, підтримала повністю та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що позивачка необґрунтовано просить стягнути аліменти від усіх його видів заробітку, так як він не працює, має вищу освіту, за якою має диплом бухгалтера, однак останні три місяці не може знайти вакантне місце роботи, тому перебуває в її пошуках. У зв'язку з тим, що він безробітній, не може виплачувати позивачці суму аліментів, яку вона просить стягнути з нього. Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2011 року. Сторони, згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], мають сина, який проживає разом з позивачкою. Відповідно до довідки Державного комітету телебачення і радіомовлення України Національної радіокомпанії України №341/2, позивачка працює на посаді оглядача політичного редакції мовлення на закордон головної редакції мовленні в Інтернеті і на закордон дирекції інформаційного мовлення з 16 липня 2004 року. В даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, до 23.10.2015 року (а.с.6). З усних пояснень відповідача встановлено, що останній не працює, доказів зворотного суду не надано. Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При ухваленні рішення суд враховує фінансовий стан платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25.12.2013 року до досягнення [PERSON], повноліття. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача та витрат, пов'язаних зі станом вагітності та пологами, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не надано жодних доказів, які би підтверджували наявності у відповідача можливості виплачувати ці кошти. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідності до ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто, процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача та на витрати, пов'язані зі станом вагітності та пологами. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial