Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа : Державна міграційна служба України Шевченківського районного відділу у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2011р. та витягу про державну реєстрацію прав від 21.11.2011р. Позивач та відповідач перебували в шлюбі, від якого є син [PERSON]. Позивач, відповідач та спільна дитина зареєстровані в даній квартирі. В березні 2007р. відповідачка зібрала всі свої речі і виїхала з квартири та з того часу жодного разу квартиру не відвідувала, будь-яких її особистих речей в квартирі не залишилось. На сьогоднішній день відповідачка проживає у свої матері за адресою [ADDRESS]. Той факт, що відповідачка не проживає в цій квартирі підтверджується актами ТОВ «Київжитлосвіт». Відповідачка не проживає в даній квартирі, жилим приміщенням не цікавиться, заяв до ЖЕКу про не виписку не писала, не сплачує комунальні послуги, виїхала добровільно і вселитися не намагалася, забрала свої особисті речі. Позивачем не чинилося жодних перешкод для проживання відповідачки в житловому приміщенні, замки в квартирі не змінювались. Таким чином, відповідачка не проживає за місцем реєстрації без поважних на те причин. Тому позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву не надавали. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2011р. та витягу про державну реєстрацію прав від 21.11.2011р. Згідно до довідки ТОВ «Київжитлосвіт» №1895 від 29.11.2013р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані : позивач з 04.04.1996р., відповідач - з 27.02.1997р. та син позивача та відповідача [PERSON] - з 27.02.1997р. В актах ТОВ «Київжитлосвіт» від 23.04.2012р., 11.09.2012р., 03.12.2013р., 16.11.2012р. зазначено, що відповідач в квартирі квартири [ADDRESS] не проживає. Позивачем сплачуються витрати за комунальні послуги, що підтверджується рахунками на їх оплату. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС України. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування квартирою та зняти її з реєстраційного обліку.

Outcome: approved