Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.06.2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №938, також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 (три тисячі)грн., але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що останнім часом сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначає, що сімейне життя із відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб, втрату почуття любові. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач необхідної матеріальної допомоги не надає. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про визнання позову у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити з наступних підстав. 02.06.2021 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між сторонами зареєстровано шлюб, про що зароблено відповідний актовий запис №938 (а.с.4). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, тому вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши надані по справі докази, враховуючи визнання відповідачам позову, з огляду на те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, причому обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним, суд вважає за можливе та доцільне задовольнити вимоги позивача, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача та держави судові витрати.

Outcome: approved