Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. та зобов'язати відповідача сплатити аліменти з жовтня 2015 року по грудень 2017 року, які він не сплачував на утримання доньки у розмірі 146838 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача разом з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], яка проживає з нею. Позивач посилається на те, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, раніше несистематично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, проте вже тривалий час взагалі не сплачує жодних коштів на утримання дитини. Крім того вказує, що позивачу невідомо чи працює відповідач, чи має постійний дохід. З огляду на що та з урахуванням інтересів дитини вважає за доцільне визначити аліменти у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі та вказали, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду через свого представника заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] та просив дану обставину врахувати про винесені рішення. Відповідно до вимог, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.01.2018 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 02 грудня 2014 року (а.с. 18). [PERSON] проживає разом із позивачем. Доказів того, що [PERSON] надає кошти на її утримання стороною відповідача не надано. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 52). За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дітей і не призведе до порушення прав відповідача. Між тим, щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів варто зазначити, що статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. За загальним правилом, визначеним СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів, в тому числі не подав позов про стягнення аліментів. [PERSON] мала право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини - з моменту її народження і до її повноліття, однак таким правом не скористалась, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий час. Також слід зазначити про те, що вимога позивача від 15.08.2016 року яка направлялася відповідачу, не була йому вручена. За адресою на яку направлялася дана вимога, а саме: [ADDRESS], згідно інформації з відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб [PERSON] не зареєстрований. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не повідомив належним чином відповідача щодо своєї вимоги, а отже, тим самим не вжив усіх заходів щодо одержання аліментів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за період з жовтня 2015 року по грудень 2017 року у розмірі 146838 грн. задоволенню не підлягають. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно доч. 6 ст. 141 ЦПК України,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial