Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, яким просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на садовий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що складається з літ «А» - садового будинку, загальною площею 25,7 кв.м., пд (А) підвалу, площею 23,2 кв.м., Б- душу, плозею 1,9 кв.м., В- вбиральні, площею 1,9 кв.м., та №№ 1,2 огорожі, що залишився після смерті матері- Болтоматіс [PERSON], померлої 05 травня 2011 року, який знаходиться за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Красносільської сільської ради, Обєднання садоводів «Степове», вулиця Тридцять друга, садовий будинок (ділянка) № 2411 (двадцять чотири одинадцять). Представник Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] подав заяву від 08.06.2018 року № 05-11/2027 про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував. [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, підтримала вимоги позову. Дослідивши зібрані по справі матеріали суд дійшов до наступного висновку: За життя, [PERSON] на підставі членської книжки належала земельна ділянка № 2411 в ОС «Степове» Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області. На вказаній земельній ділянці у 1978 році [PERSON] збудувала садовий будиночок. [PERSON] за життя отримала право власності на вказану земельну ділянку, що вбачається зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ОД № 079654, виданого 26.04.1995 року Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області. За життя [PERSON] заповіла все своє майно своїй доньці [PERSON] (заповіт від 21.05.2009 року). [PERSON] померла 05.05.2011 року, що вбачається зі змісту свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 266177, яке видано Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис про смерть № 727. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] прийнята [PERSON], яка є донькою спадкодавиці, і яка отримала свідоцтво про право на спадщину від 03.08.2012 року на вищевказану земельну ділянку за заповітом. Інших спадкоємців не має. 07.11.2017 року Четвертою одеською державною нотаріальною конторою за № 4912/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на садовий будиночок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - нотаріальний порядок. \~ \~ \~ \~Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи достеменно підтверджено, що позивач використав всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, але йому було відмовлено з надання правового обгрунтування. Відповідно до\~ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення»\~було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто, суд констатує, що до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно правової позиції викладеної у справі № 6-34814ск15 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов таких висновків: «З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»)». Таким чином, саме до компетенції суду належить визнання права власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно правової позиції викладеної у справі № 725/43/15-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов таких висновків: «Так, відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, які збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності». Отже, суд констатує, що за наявності відповідних матеріальних доказів, визнання права власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів, - є виключною компетенцією суду. Судом встановлено, що у технічному паспорті на спірний садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік забудови» зазначено « 1978 рік». Враховуючи, що спірний житловий будинок був побудований за життя [PERSON], яка померла 05.05.2011 року, на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку, в теперішній час, як такий, що збудований до 05 серпня 1992 року, не підлягає прийняттю в експлуатацію, технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, наявні правові підстави для визнання права власності на цей будинок за спадкоємцем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області є належним відповідачем у справі, оскільки у спадкових справах за відсутності можливості нотаріального оформлення спадщини, та за відсутності інших спадкоємців, що прийняли спадщину, відповідачем є саме орган місцевого самоврядування, оскільки саме у цього органу виникає можливість реалізації прав та обовязків, визначених ст. 1277 ЦК України. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. За правилом ст. 267 ЦПК України суд може встановити порядок виконання даного рішення суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved