Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому зазначала про те, що із 28 жовтня 2005 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Разом із тим, сімейне життя не склалося, через протилежність характерів та відсутність взаєморозуміння. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки він суперечить її інтересам та носить лише формальний характер. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. 24 січня 2018 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився. 25 січня 2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав про визнання позовних вимог. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 28 жовтня 2005 року, про що Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис № 677. Прізвище після одруження: чоловіка Павлік, дружини Павлік. Від спільного життя у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Продовжувати подальше спільне життя не бажають, наміру до примирення не заявили, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, та з урахування визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що він підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання по суті вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із матірю, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на відсутність спору між сторонами у цій частині. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі статтею 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. У звязку із реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище із [PERSON] на Павлік. Отже, у даному випадку, на підставі рішення суду може бути змінено прізвище лише на дошлюбне, яким є [PERSON]. Правові підстави для зміни прізвища позивача на Гончарову відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved