Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У жовтні 2013 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Балаклійського районного суду Харківської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що у 2008 році Слов'янським міськрайонним судом Донецької області за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» був виданий судовий наказ про стягнення з позивача на корить відповідача заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2007 року у сумі 13 150,86 грн. Даний судовий наказ був скасований за заявою [PERSON] У квітні 2013 року позивач отримав від банку повідомлення про те, що сума заборгованості за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем, становить 131 513,38 грн. Зрозумілих пояснень за зазначеним фактом позивач не отримав від відповідача, проте з пластикової картки, на яку позивачу нараховується заробітна плата та яка відкрита на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» було списано в рахунок погашення кредитної заборгованості 12 349,00 грн. Оскільки позивач не укладав кредитних договорів з відповідачем, він звернувся до суд з даним позовом та просив суд визнати недійсним кредитний договір від 05 червня 2007 року, укладений від його імені з ПриватБанком, а також просив стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь 12 349,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості не недоведеності позовних вимог, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що з 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому та позасудовому порядку намагається стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № HAXRRХ13850371 від 05 червня 2007 року, у зв'язку з чим з пластикової картки, на яку позивачу нараховується заробітна плата та яка відкрита на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк», було списано в рахунок погашення кредитної заборгованості 12 349,00 грн. Викладене також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Відповідно до висновку № 308-14 судової почеркознавчої експертизи, призначеної судом за клопотанням позивача, підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» в заяві позичальника № HAXRRХ13850371 від 05 червня 2007 року - виконаний [PERSON]; чотири підписи та чотири рукописні записи з наступним змістом «Копія верна, [PERSON].» від імені [PERSON] на електрофотокопії паспорту та ідентифікаційного коду [PERSON] - виконаний [PERSON] (а. с. 106-121). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача щодо визнання недійсним кредитного договору № HAXRRХ13850371 від 05 червня 2007 року, а також стягнення списаних із заробітної плати [PERSON] 12 349,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором, враховуючи висновок № 308-14 судової почеркознавчої експертизи, яким були спростовані посилання на позивача на не підписування ним вказаного договору, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог позивача та необхідності відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі між сторонами та враховуючи результат розгляду справи, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору, сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed