Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У своєму позові [PERSON] посилалась на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яку [PERSON] не отримував з серпня 2018 року по день смерті. В серпні 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Занько Е.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини. Позивач була позбавлена можливості прийняти спадщину у встановлений законом шестимісячний строк у зв`язку з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, а саме пропуск строку для прийняття спадщини обумовлений тим, що у позивача було відсутнє свідоцтво про смерть її батька, який помер на непідконтрольній Україні території у м. Луганську. З урахуванням викладеного позивач просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном у шість місяців з дня набрання законної сили рішенням суду (а.с. 1-2). Позивач надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 30). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус ДМНО Занько Е.П. надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та вирішити справу у відповідності з чинним законодавством України (а.с. 29). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 20 вересня 1972 року народження (а.с. 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 29 липня 2021 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 7). Позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яку [PERSON] не отримував з серпня 2018 року по день смерті. 31 серпня 2021 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Занько Е.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини (а.с. 9). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичні обставини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. В обґрунтування пропуску строку [PERSON] зазначає, що строк подачі заяви до нотаріальної контори ним пропущений з поважних причини, оскільки у неї було відсутнє свідоцтво про смерть її сестри, яке вона отримала зі Сполучених штатів Америки лише 10 лютого 2021 року. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66996769 вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Таким чином, існують підстави для висновку, що зазначені обставини викликали у позивача істотні труднощі для вчасного звернення до нотаріуса та прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому право позивача на прийняття спадщини підлягає захисту. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини поважними і об`єктивними, що підтверджується матеріалами справи, а тому вважає доцільним для позивача визначити такий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, терміном шість місяців з моменту набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved