Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у період з 28.03.2006 року по 30.09.2015 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, після чого була звільнена за власним бажанням. При звільнені остаточний розрахунок проведений не був. Судовим наказом, виданим 23.10.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 12623,26 грн., яку до теперішнього часу позивачу фактично не сплачено. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.10.2015 року по 08.12.2015 року у розмірі 2986,62 грн. та по час винесення рішення судом, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 59,73 грн. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач надав письмові пояснення, в яких погодився із розміром середньоденної заробітної плати позивача у сумі 59,73 грн., не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач з 28.03.2006 року по 30.09.2015 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується записами в її трудовій книжці. 30.09.2015 р. позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро-820 від 25.01.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з березня 2015р. по вересень 2015р. складає: березень 2015р. 1136,25 грн., квітень 2015р. 1599,42 грн., травень 2015р. 1797,81 грн., червень 2015р. 1993,62 грн., липень 2015р. 1915,36 грн., серпень 2015 р. 1534,22 грн., вересень 2015р. 2646,58 грн. (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 974,50 грн.), а всього 12623,26 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 12623,26 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Судом встановлено, що судовим наказом, виданим 23 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, який набрав законної сили 09.11.2015 року, з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача вже стягнуто суму заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 12623,26 грн., однак, до теперішнього часу вказана сума [PERSON] відповідачем сплачена не була, що не заперечується обома сторонами, а тому, станом на день ухвалення цього судового рішення ПАТ «Азовзагальмаш» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 Конституційний суд розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми та висновки Конституційного суду України свідчать, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права, про що також було зазначено в постанові Верховного суду України від 22.01.2014 року справа №6-159цс13. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 01.10.2015р. по день прийняття рішення судом 18 лютого 2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 59,73 грн. Відповідач у своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 59,73 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 59,73 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі - 59,73 грн. За даними представленого відповідачем графіку № 9 середньостатистична кількість робочих днів за період з дня після звільнення з 01.10.2015р. по 18.02.2016р. складає 33 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.10.2015р. по 18.02.2016р. складає 1971,09 грн. (33 дні х 59,73 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 1971,09 грн. У звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

Outcome: partial