Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зменшення розміру стягуваних з нього на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2011 року аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та судового наказу виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що загалом складає 50% його загального доходу, до розміру по 1/6 частині з усіх видів заробітку на кожну дитину, з тих підстав, що станом на сьогодні у нього істотно змінилися стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, оскільки він має вади зору, ревматоідний артрит та гіпертонічну хворобу ІІ ступеню у зв`язку із тяжкою працею зварювальником, через що він втратив роботу за фахом, має неофіційні, тимчасові заробітки, у зв`язку з чим його доходи істотно зменшилися, та, крім того, 28 серпня 2019 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з нього також стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно на користь [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] , а тому загальний розмір стягнень став після зміни вказаних обставин для нього непомірно великим та таким, що перевищує 50% всіх його доходів, з урахуванням також тих обставин, що він потребує тривалого лікування, на яке не вистачає коштів. Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року після отримання 13 грудня 2019 року відповіді з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на запит суду від 06 грудня 2019 року, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання у справі та з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач [PERSON] свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] 31 січня 2020 року подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю з народження, яка потребує постійного лікування та нагляду лікарів, також дитина перенесла дві операції, після чого стан здоров`я дитини погіршився та необхідна коштовна хірургічна операція у Ізраїлі. Тому дитина навпаки потребує додаткових матеріальних затрат, а не зменшення коштів, які присуджені до стягнення з позивача за рішенням суду. Крім того, за позивачем рахується заборгованість по несплаті аліментів у розмірі 102 213 грн., що свідчить про невиконання ним його батьківських обов`язків. Відповідач не може працювати у зв`язку з тим, що знаходиться по догляду за хворою дитиною та отримує соціальну допомогу на утримання дитини-інваліда, чого не вистачає для розвитку та лікування дитини. Відповідач також зазначила, що позивачем не надано доказів про те, що він не може виконувати належним чином свої батьківські обов`язки та сплачувати аліменти з об`єктивних, незалежних від нього, причин, оскільки копія медичної довідки про його захворювання не підтверджує його неплатоспроможності. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та долучила до відзиву на позов низку документів у копіях на підтвердження її заперечень. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року закінчено підготовче засідання у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача 27 квітня 2020 року подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] в порядку підготовки справи до розгляду 17 січня 2020 року подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутності, висловивши свою позицію щодо позовних вимог та зазначивши про те, що не заперечує проти задоволення позову та в подальшому в судові засідання не прибувала. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні подала всі докази, які вважала за необхідне та в подальшому в судове засідання не прибула, подавши через представника [PERSON] 11 червня 2020 року заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на відмові в позові. Суд, дослідивши подані сторонами докази в межах заявлених вимог, в судовому засіданні дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2011 року у справі №2-24726/2011, що набрало законної сили 02 липня 2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 грудня 2003 року Відділом РАГС Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. У шлюбі з [PERSON] у позивача народилась донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження наданого до позову в копії(а.с.13). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2011 року у справі №2-2408/2011, що набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття(а.с.16). Вказане рішення виконується на підставі виданого Кіровським районний судом м. Дніпропетровська 04 липня 2011 року виконавчого листа № 2-2408/11, що підтверджується постановою від 18 квітня 2013 року про відкриття Кіровським ВДВС ДМУЮ виконавчого провадження №37634477 (а.с.17,18). 01 червня 2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , актовий запис №254, в якому народилась донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження наданого до позову в копії(а.с.13 оборотна сторона). 02 серпня 2019 року судовим наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що місяця, починаючи з 11 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ виконується Центральним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №59831960 (а.с.20). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року, яке набрало законної сили 28 вересня 2019 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісяця, до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] включно(а.с.21). Вказане рішення виконується на підставі виданого Кіровським районний судом м. Дніпропетровська 28 серпня 2019 року виконавчого листа № 203/2140/19 (а.с.22). Крім того, 28 серпня 2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №203/1770/19 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи стягнення з 16 травня 2019 року до 28 листопада 2023 року, який також був пред`явлений до примусового виконання 02 жовтня 2019 року, що підтверджується заявою [PERSON] до Центрального ВДВС (а.с.23,24). На підставі даних трудової книжки позивача судом встановлено, що він з 05 вересня 2016 року працював у ФОП [PERSON] на посаді зварювальника та 11 листопада 2016 року був звільнений за угодою сторін, про що є записи №1 та №2(а.с.15). Інших відомостей про працевлаштування [PERSON] до та після 2016 року позивачем не надано. Натомість позивачем надана виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видана Амбулаторією №4 КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ДМР від 24 липня 2019 року, де йому встановлений діагноз - ревматоідний артрит, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню(а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня донька позивача - [PERSON] є дитиною з інвалідністю, має складене захворювання, на підставі чого відповідачеві [PERSON] видано посвідчення, як члену сім`ї, якому призначено державну соціальну допомогу на термін з 16 квітня 2013 року по 28 листопада 2023 року, де розмір допомоги визначений у 1230 грн. 80 коп. Дитина [PERSON] знаходиться на обліку у онколога, зокрема, відповідно до висновків ЛКК виданого Амбулаторією №1 КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ДМР перенесла декілька операцій та потребує хірургічного втручання та подальшого лікування, в тому числі і за кордоном, що також підтверджується низкою медичних документів, наданих відповідачем [PERSON] . Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що позивач, починаючи з грудня 2013 року має заборгованість по аліментам на утримання доньки [PERSON] з виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-2408/11 від 04 липня 2011 року в загальному розмірі 102 213 грн. 13 коп. Також позивач має заборгованість по аліментам зі стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісяця, на користь [PERSON] , з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 16 травня 2019 року до 28 листопада 2023 року , в розмірі 8000 грн. за період з травня 2019 року по грудень 2019 року включно. Даний факт свідчить про невиконання позивачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей від різних шлюбів вже станом на день пред`явлення судових рішень до виконання. У відповідності до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Судом встановлено, що в загальному обсязі стягуваних з позивача аліментів за виконавчими документами виданими Кіровським районним судом м. Дніпропетровська розмір відрахувань із заробітної плати (доходів) позивача становить: 1/6+1/4+1/4 частини, що дорівнює 67 відсоткам всіх відрахувань із усіх доходів позивача та що не перевищує встановлених діючим законодавством 70 відсотків. При цьому посилання позивача на те, що він має сплачувати 1/3 частину заробітку (доходу) аліментів на двох дітей, що буде складати по 1/6 частині заробітку на кожну дитину не знайшло свого підтвердження та не відповідає положеннями ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 183 Сімейного Кодексу України, оскільки таке поняття як стягнення аліментів в розмірі 1/3 частина заробітку на двох дітей має під собою юридичне походження лише зі стягнення аліментів на двох дітей одночасно, в той час як позивач має двох дітей від різних шлюбів та різного часу народження, на утримання яких стягнуто судом аліменти по ј частині в межах положень ст. 183 Сімейного Кодексу України, що не розглядалось судом в одному провадженні з визначенням загального розміру аліментів на утримання двох дітей одночасно, і різними рішеннями суду, які примусово виконуються на підставі різних виконавчих документів. Разом з цим, позивачем не доведено належними та достатніми доказами істотних змін його стану здоров`я, оскільки надана позивачем виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видана Амбулаторією №4 КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ДМР 24 липня 2019 року не є безумовним доказом істотного погіршення стану здоров`я позивача порівняно із тим станом здоров`я, який існував на час ухвалення рішень про стягнення аліментів, та настільки тривалого, що зумовлювало б неможливість виконання батьківських обов`язків з утримання дітей. Твердження позивача про наявність вад зору у зв`язку із тривалою працею зварювальником також не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Так само, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини істотної зміни матеріального становища порівняно з тим, яке існувало станом на день ухвалення останнього рішення про стягнення аліментів, оскільки за даними трудової книжки останній раз позивач був працевлаштований з 05 вересня 2016 року по11 листопада 2016 року, після чого у центрі зайнятості жодного разу не перебував з метою працевлаштування, а сама по собі відсутність офіційного працевлаштування у працездатної особи не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Також належить відзначити, що позивач за тих самих обставин, що стали підставою для цього позову, визнавав подані до нього позови [PERSON] , що опосередковано свідчить про створення штучного нарощування обсягу аліментних зобов`язань з метою зменшення розміру попередніх аліментних зобов`язань щодо іншої особи. Крім цього, наявність значної заборгованості по аліментам та її допущення позивачем не є підставою для зменшення розміру аліментів. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені належними, допустимими та достатніми доказами обставини згідно ст. 192 СК України істотного погіршення стану здоров`я, зменшення доходу через погіршення стану здоров`я, порівняно з тим, який існував на час ухвалення судових рішень про стягнення аліментів, а також обставини зміни сімейного стану після пред`явлення до примусового виконання всіх виконавчих документів, які видані Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, а тому підстави до зменшення розміру стягуваних на дочку [PERSON] та дочку [PERSON] аліментів відсутні. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України відноситься на рахунок держави.

Outcome: dismissed