Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON], звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, [PERSON], Державної реєстраційної служби Миколаївського міського управління, яким просила визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради №39/62 від 25 квітня 2014 р. в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] площею 884 кв.м. під обслуговування та будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також скасувати про право власності відповідачки на дану земельну ділянку. Позов обґрунтований тим, що даним рішенням міської ради відповідачці надано у власність земельну ділянку до якої включено земельну ділянку площею 336 кв.м., виділену під обслуговування належного їй житлового будинку по [ADDRESS], чим порушено її право власності, оскільки відповідачка руйнує належний їй житловий будинок та паркан. Ухвалою суду від 07 травня 2015 р. позовні вимоги до державної реєстраційної служби Миколаївського міського управління були залишені без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України В судовому засіданні позивачка з представником позов підтримала. Відповідачка з представниками проти задоволення позову заперечувала. Представник Миколаївської міської ради проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, встановив наступні обставини. Судовими рішеннями щодо сторін у справі встановлені обставини, що не потребують доказування в цій справі згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 р. у справі №2/489/315/14, яке набрало законної сили (а.с.4,5, 166, 167) за позивачкою було визнано право власності в цілому на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. та після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] Цей будинок первісно батьку позивачки на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1979 р. Апеляційне провадження за скаргою [PERSON] щодо наведеного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 р. було закрито, але апеляційний суд в ухвалі від 13 березня 2015 р. встановив, що [PERSON] купила за договором від 13 грудня 2012 р. у [PERSON] житловий будинок №24 по [ADDRESS], який розташований на суміжній земельній ділянці з земельною ділянкою 24/1. В п.1.4. вказаного договору купівлі-продажу вказано що документів, що б підтверджували право власності на земельну ділянку площею 884 кв.м., на якій розташоване майно, що відчужується, не зареєстровано. 11 липня 2007 р. [PERSON] виготовила технічний паспорт відповідно до якого належний їй житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м., з яких 354 кв.м. є самозахопленими за рахунок приєднання ділянки [ADDRESS]. Але перед укладанням договору купівлі-продажу [PERSON] замовила новий технічний паспорт який було виготовлено 08 грудня 2012 р. в якому були відсутні відомості про самозахоплення суміжної земельної ділянки. В подальшому [PERSON] виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20 листопада 2013 р., який було затверджено оспорюваним в частині рішенням Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 р. та їй було виділено у власність земельну ділянку площею 884 кв.м. 19 травня 2014 р. на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Крім того, встановлено, що відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради №943 від 30 вересня 1972 р. внаслідок розподілу домоволодіння №24 по вул. Гончарова, яке розташоване на земельній ділянці площею 914 кв.м., за утвореним домоволодінням за №24/1 виділено 354 кв.м. земельної ділянки, а за домоволодінням №24 залишено 560 кв.м. Також рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 липня 2014 р. було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2010 р., яким було задоволено позов [PERSON] до Миколаївської міської ради про припинення права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] та ухвалено нове рішення яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено Крім того із письмових доказів в даній справі вбачається, що право власності [PERSON] на успадкований нею житловий будинок по [ADDRESS] не припинено. Рішення Миколаївської міської ради №39/62 від 25 квітня 2014 р. було прийнято в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 884 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] Свідоцтво видане 19 травня 2014 р. [PERSON] про право власності на земельну ділянку площею 0,0884 га. в [ADDRESS] із цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), індексний номер [NUMBER] та оформлене реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. Отже, суд вважає доведеним, що присадибна ділянка житлового будинку по [ADDRESS], офіційно виділена під його обслуговування, незаконно вибула із користування власників цього будинку на підставі оспорюваного рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 р. за №39/62, що призвело до ущемлення прав позивачки, що має наслідок відповідно до ст.393 ЦК України визнання рішення міскради №39/62 від 25 квітня 2014 р. незаконним та його скасування. Як правовстановлюючий документ похідного характеру від визнаного в частині незаконним та скасованого рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2014 р. за №39/62, підлягає скасуванню й свідоцтво відповідачки про право власності від 19 травня 2014 р.. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути по 121,80 грн. судового збору з кожного.

Outcome: approved