Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») Ляр Д.Ю. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09 липня 2011 року у розмірі 13009,92 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н від 09 липня 2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2021 року має заборгованість у розмірі 13009,92 грн., яка складається з наступного: -10469,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -2540,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на право кредитодавця вимагати стягнення в примусовому порядку заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 13009, 92 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду від 23 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. У позовній заяві представник позивача просив суд розглянути справу за їх відсутності та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання призначена на 20 жовтня 2021 року не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом надсилання судової повістки та розміщення оголошення про виклик на сайті Оболонського районного суду м. Києва. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачу на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 09 липня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір б/н, за умовами якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався до 10000 грн. З анкети-заяви вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 19). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за Кредитним договором № б/н від 09 липня 2011 року становить 13009,92 грн., яка складається з: 10469,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2540,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (а. с. 16). Судом також досліджена виписка по рахункам, відкритим на ім`я відповідача [PERSON] , з якої встановлено, що він активно користувався кредитними коштами, витрачаючи на власні потреби, періодично погашав заборгованість за наданим кредитом (а.с. 54-68). Згідно довідки про умови кредитування, дослідженої судом встановлено, що позичальник власним підписом підтвердив, що з умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами ознайомлений 11 липня 2011 року (а.с. 20). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача [PERSON] видавалися кредитні картки, перша 5577…..3016 зі строком дії до 06/14, остання 4149….0118 зі строком дії до11/22. (а.с. 18). З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім?я [PERSON] вбачається, що 27 жовтня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн. (а.с. 17). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як видно з довідки про умови кредитування, яка підписана позичальником, містяться відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами (а.с. 20). У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Надання банком [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення для користування кредитного ліміту підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, випискою по картковому рахунку відкритому на ім`я позичальника, з якого видно, що він активно користувався кредитним коштами, здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних кредитних коштів у повному обсязі, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором в сумі 13009,92 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк». Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved