Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» про стягнення суми вкладу за договором та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що 28.08.2014 року між ним та відповідачем було укладено банківського вкладу «Стабільне зростання» № 340150 від 28.08.2014 року. У відповідності до розділу 1 та розділу 2 він передав банку, а Банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 1620 доларів США строком розміщення на 14 календарних днів з автоматичним продовженням строку зберігання вкладу на аналогічний строк до 5 разів. Кінцевою датою повернення вкладу є 20.11.2014 року. Згідно виписки за вкладом № 340150 від 28.08.2014 року та виписки з процентного рахунку сумарна сума депозиту та відсотків по ньому складає 1 663,69 доларів США. 20.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату йому по закінченню строку дії договору суму депозиту та нарахованих відсотків. 30.11.2014 року позивачем було направлено заяву до головного Банку з тією же вимогою, проте сума вкладу та нараховані відсотки позивачу так і не повернуті. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму депозиту та нарахованих відсотків в розмірі 1 663 доларів США 69 центів, а також на підставі ст.. 23 ЦК України стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., яка завдана йому порушенням його прав, що полягало у неповерненні суми банківського вкладу за договором. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, двічі в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність не надав, як і не надав заперечень на позов, у зв'язку з чим суд, на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалив справу розглядати у відсутність відповідача на підставі наявних в матеріалах справи документів та ухвалити заочне рішення по справі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Судом встановлено, що 28.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» в особі начальника Запорізького відділення № 4 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 340150 (Вклад «Стабільне зростання»). За умовами укладеного між сторонами договору, [PERSON] передав Банку, а Банк прийняв, у якості вкладу 1 620 доларів США зі строком розміщення на 14 календарних днів з автоматичним продовженням строку зберігання вкладу на аналогічний строк до 5 разів. Кінцевою датою повернення вкладу є 20.11.2014 року. 20.11.2014 року [PERSON] звернувся до Запорізького відділення № 4 ПАТ «КБ Фінансова ініціатива» із заявою про повернення у повному обсязі вкладу за договором № 340150. 30.11.2014 року [PERSON] направив аналогічну заяву із вимогою про повернення в повному обсязі грошового вкладу та процентів на адресу Головного відділення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». Проте, станом на час розгляду справи грошовий вклад та нараховані за договором відсотки позивачу не повернуті. Як вбачається з виписки по угоді № 340150 від 28.08.2014 року та з виписки по процентному рахунку позивача, загальна сума невиплачених грошових коштів складає 1663 доларів США 69 центів Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини першої 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведеною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків за користування грошовими коштами, є неправомірними, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № 340150 «Стабільне зростання» в сумі 1663доларів США 69 центів є законними та обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України, на яку посилався позивач, як на обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача у порушенні його прав. У даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини. Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Укладеним між сторонами договором не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, зокрема, за невиконання вимог договору щодо повернення суми грошового вкладу у строку передбачені договором, як не передбачено таке відшкодування й законодавством щодо банківської діяльності. Враховуючи викладені обставини, а також те, що між сторонами склалися договірні відносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди, підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди відсутні, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині, не підлягають задоволенню. Крім того, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачем не надано належних доказів, що йому заподіяно шкоди життю і здоров'ю, підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживача, у зв'язку з чим судовий збір з відповідача підлягає стягненню у дохід держави. Враховуючи вимоги ст. 80 ЦПК України, відповідно до якої ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, суд визначає ціну позову у вказаній справі 1 663 долари США 69 центів, що на час ухвалення рішення еквівалентно 38 482 грн. 11 коп. (виходячи із курсу НБУ станом на 06.02.2015 року 100 доларів США = 2313,0580), у зв'язку з чим судовий збір у цій справі становить 384 грн. 82 коп., який підлягає стягненню на користь держави

Outcome: partial