Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 68938 грн. 46 коп. та витрат з оплати судового збору - 1600,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 04.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № VG 2867, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 грн., які позичальник зобов'язався повернути, сплативши відсотки за користування кредитними коштами у строк та у порядку, встановленими кредитним договором (рівними платежами щомісячно), з урахуванням відсотків. В подальшому банк відступив право вимоги щодо боргу відповідача позивачеві, уклавши з ним відповідний договір № UB-OP6-132 від 14.11.2016 року. Банк своє зобов'язання по видачі кредиту виконав, але відповідачем заборгованість не погашається, в наслідок чого позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав у визначений ним спосіб. До судового засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення рішення (а. с. 55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 05.02.2018, з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування), відомості про яке надано відповідним органом реєстрації - Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Печерської РДА, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.47, 54). У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 04.04.2008 року ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № VG 2867, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у сумі 10000 грн., з процентною ставкою у розмірі 28,8 % річних (а. с. 14-25). ПАТ «Універсал Банк» 14.11.2016 уклало з позивачем ТзОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» договір відступлення права вимоги № UB-OP/16-132 . Відповідно до умов укладеного договору, банк передав (відступив) належне йому право вимоги до боржників, що виникло з кредитних договорів, перелік яких міститься у реєстрі боргових зобов'язань, а позивач прийняв право вимоги та зобов'язався сплатити ПАТ «Універсал Банк» купівельну ціну у розмірах, порядку та строки / терміни, вказані у цьому договорі (а. с. 25-28). Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.12.2017 року звертався з письмовою вимогою до відповідача про погашення кредитної заборгованості у розмірі 68 938, 47 грн. (а. с. 37-38). Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, сума заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2017 складає 68 938, 47 грн.(а. с. 28). Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права та обов'язки первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума заборгованості за кредитним договором, підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. За таких підстав, судом встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved