Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що що відповідно до укладеного договору б/н від 04.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення, що співпадає із строком дії картки. Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року виникла заборгованість у розмірі 30359,95 грн., а саме: 6941,49 грн. - заборгованість за кредитом, 17910,69 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 3585,87 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1421,90 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 30359,95 грн. та судові витрати по справі (а.с.1-4). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.41-42). В апеляційній скарзі (а.с.45-47) ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідачем не заявлялось суду клопотання про застосування строків позовної давності, а тому суд не врахував положення ч.3 ст.267 ЦК України щодо необхідності подання заяви про застосування позовної давності. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, внаслідок порушення умов яких з боку позичальника виникла заборгованість, про стягнення якої позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. В обґрунтування відмови у задоволенні позову банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції послався на розяснення, надані в п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорГв, що виникають із кредитних правовідносин», зазначивши, що згідно положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При цьому судом первої інстанції не враховано, що згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорГв, що виникають із кредитних правовідносин», пункт 31 цієї постанови викладений в новій редакції, а саме: «При застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному звязку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, у звязку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність». Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановивши, що 04.07.2008 року відповідач отримав кредитну картку, яка мала діяти до 04.07.2009 року, від цієї дати починається перебіг строку дії картки і початком загального трирічного строку позовної давності за цим договором є 04.07.2009 року, а останнім днем для звернення до суду із вимогою про повернення кредитних коштів є 04.07.2012 року, у звязку з чим позивач з позовом до суду звернувся 24.12.2014 року з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не було подано заяву про застсоування спливу позовної давності. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення, що співпадає із строком дії картки (а.с.8). Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.07.2008 року станом на 30.11.2014 року заборгованість [PERSON] складає 30359,95 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 6941,49 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредиту в сумі 17910,69 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3585,87 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1421,90 грн. (а.с.6). Згідно з заявою про отримання кредиту від 04.07.2008 року [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами договору, передбаченими «Умовами та правилами надання банківських послуг», відповідно до п.6.6. та п.8.6. яких позичальник у разі порушення порушення строків сплати за договором зобовязаний сплатити банку винагороду (комісію) та штрафи в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми боргу. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь пощзивча підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору сумі 303,60 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved