Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ «Практик» (далі по тексту - відповідач 1, ТОВ «ОСВ Практик») та Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (далі по тексту - відповідач 2, ЖБК «Захисник») про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 листопада 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на квартиру [ADDRESS] (надалі по тексту - спірна квартира). 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2. За цим договором генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою - [ADDRESS] . Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року. Відповідно до довідки ТОВ «ОСВ Практик» № 80 від 15 грудня 2015 року термін дії договорів купівлі продажу зазначених квартир подовжено до 20 січня 2016 року. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, сплативши 369 450 грн на користь ТОВ «ОСВ Практик». При цьому, відповідачі не виконують умови договору. Ці обставини свідчать про невизнання відповідачами факту переходу майнових прав до позивача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, оскільки на даний момент не існує жодного документа, який може бути доказом отримання позивачем майнових прав на об`єкт нерухомості, що у свою чергу є грубим порушенням прав та інтересів позивача. На сьогодні будівництво житлового будинку не закінчено, об`єкт в експлуатацію не введено, при цьому відповідачі не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва, тим самим порушуючи умови договору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 01.04.2020 представником відповідача Головненко Д.О. надано відзив на позов у якому відповідачем позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. 20.06.2014 Договір на капітальне будівництво № 2, укладений між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик», встановлює, що генеральний підрядник мав завершити будівельні роботи та передати будинок у термін до 01.09.2015. Разом з тим, роботи за договором ТОВ «ОСВ Практик» не виконано, будинок не введено в експлуатацію та не передано у власність кооперативу. Крім того, договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 не визначає підстав набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. На час дії договору, ТОВ «ОСВ Практик» коштів інвесторів залучено не було. Відтак, відсутні підстави вважати, що на виконання договору були набуті ТОВ «ОСВ Практик» майнові права. Представник відповідача вказує, що на реалізацію майнових прав має право лиже ЖБК «Захисник», як замовник будівництва. Позивач не є членом кооперативу ЖБК «Захисник», відтак не має права звертатись до суду з заявленими позовними вимогами. Зважаючи на відсутність правовідносин між позивачем та ТОВ «ОСВ Практик» позивач не являється інвестором будівництва будинку [ADDRESS] , договір купівлі продажу майнових справ від 27.11.2014 є нікчемним, відтак обраний спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Окрім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник ТОВ «ОСВ Практик» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача ЖБК «Захисник» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи наявні у матеріалах справи заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін, за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Згідно із стст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на квартиру [ADDRESS] . 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник), та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) укладений договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2. Відповідно до пункту 1.1 цього договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За змістом пункту 12 цього договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведено у пункті 1.2 договору. Генпідрядник зобов`язується завершити виконання робіт не пізніше 14 календарних місяців з дати отримання від замовника першого платежу згідно з пунктом 4 цього договору за умови своєчасного фінансування будівництва замовником (пункт 2.3 договору). Відповідно до довідки ТОВ «ОСВ Практик» №44 від 11 жовтня 2019 року, [PERSON] є власником майнових прав на спірну квартиру, [PERSON] сплатила 369 450 грн., що становить 100 % вартості майнових прав. Листом від 15 липня 2019 року ЖБК «Захисник» повідомило ТОВ «ОСВ Практик» про відмову в односторонньому порядку від зобов`язань за договором генерального підряду № 2, у зв`язку із суттєвим порушенням ТОВ «ОСВ Практик» строків будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим закінчення будівництва у строк стало явно неможливим. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила визнати за нею майнове право на частку в об`єкті незавершеного будівництва - житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: [ADDRESS] , у розмірі проінвестованої квартири в даному об`єкті за номером [ADDRESS] та визнати за позивачем майнове право на отримання в натурі об`єкта інвестування, а саме вищезазначеної квартири. З наявного у матеріалах справи договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2, укладеного 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» вбачається, що генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та сплатити його в межах договірної ціни. З метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань. Об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог стст. 875, 876 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Зазначені норми закону реалізовані в п. 10.19 та 13.3 укладеного договору генерального підряду, згідно з якими підписання декларації щодо введення об`єкту в експлуатацію визначає момент переходу об`єкту у розпорядження замовника. Генпідрядник несе майнову відповідальність за збереження виконаних робіт до моменту передачі об`єкту на баланс замовника. Отже, зазначеним договором між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» визначено, що саме замовник є власником майнових прав на об`єкт, що будується за його замовленням і саме йому по закінченню будівництва має бути переданий даний об`єкт. Будь-які договори, на підставі яких у відповідності до норм чинного законодавства належні ЖБК «Захисник» майнові права перейшли б у власність до «ОСВ Практик» чи останнє набувало б права вільного розпорядження ними на свою користь сторонами не укладалися. У даному випадку лише замовнику належить виключне право укладати договори, що стосуються майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. У постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) містяться наступні правові висновки. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] не звернула увагу, що як укладеним між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» договором, так і укладеним ним з ТОВ «ОСВ Практик» договором купівлі-продажу майнових права на квартиру не передбачено можливості набуття нею у майбутньому права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а, отже, і майнових прав на нього він не має. Також поза увагою позивача залишився той факт, що договір щодо об`єкту незавершеного будівництва, на частку якого він просить визнати майнові права, ним не укладався. Предметом укладеного з ТОВ «ОСВ Практик» договору купівлі-продажу майнових прав є майнові права саме на квартиру, якої не існувало як на момент укладення даного договору, так і не існує на момент розгляду справу в суді. З наведеного можна дійти до висновку, що позивач придбавши у ТОВ «ОСВ Практик», тобто, в особи, яка не мала прав власника на розпорядження об`єктом незавершеного будівництва чи доручення власника на продаж майнових прав з правом отримання коштів на свою користь, майнові права на не існуючу квартиру, звернувся до суду з вимогами про визнання майнових прав на відмінний від придбаного об`єкт, а саме частку в об`єкті незавершеного будівництва. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Докази, які вказують на те, що об`єкт, майнові права на який хоче визнати позивач, зареєстрований у встановленому законом порядку, у матеріалах справи відсутні. Ступінь готовності об`єкта до експлуатації також невідома, оскільки доказів зазначеним обставинами сторони суду не надавали. Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у заявлений нею спосіб відсутні. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) та у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Зазначене вище дає підстави суду для висновку про те, що право позивача є порушеним, однак останнім обраний неправильний спосіб захисту прав, який за встановлених судом обставин, - є неефективним. Окрім того, доводи позивача в частині наявності у ТОВ «ОСВ Практик» права на укладання договорів купівлі-продажу майнових прав на підставі п. 1.2 договору генерального підряду та п. 1 додаткової угоди до зазначеного договору, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Пунктом 1.2. договору генерального підряду на капітальне будівництво визначено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань…, в тому числі, і квартири [ADDRESS] . Пунктом 1 додаткової угоди до зазначеного договору визначено, що замовник передає генпідряднику частину своїх функцій, що виключно стосуються організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в п. 1.2. договору. Фінансування може здійснюватись за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав). У той же час, зі змісту зазначених положень укладених договорів не вбачається права ТОВ «ОСВ Практик» в порядку організації фінансування будівництва, не будучи власником майнових прав, від свого імені укладати договори з фізичними особами та отримувати від них кошти на свої рахунки. За змістом зазначених положень ТОВ «ОСВ Практик» набуло повноваження укладати такі договори виключно від імені власника майнових прав на об`єкт, що будується, а саме ЖБК «Захисник» з оплатою за такими договорами виключно власнику. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 910/7164/19 суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного суду по справі № 654/524/19 вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Позивач, у разі порушення його суб`єктивного права, може скористатись не будь-яким способом його відновлення, а лише тим, який як правило визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. У зв`язку із відмовою у позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed