Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП МВС «Інформ-Ресурси» і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 101 240 грн.00 коп. та у відшкодування моральної шкоди зобов`язати виплатити 50 000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на те, що 30.07.2019 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі № 480/1332/19 задоволено заяву ДП МВС «Інформ-Ресурси» та встановлено юридичний факт, що низка транспортних засобів, зокрема, Mersedes-Bens E220, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є безхазяйним та непридатним до використання. Окрім того, вказаним рішенням визнано за відповідачем право на утилізацію залишків даних транспортних засобів шляхом реалізації на металобрухт. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05.06.2020 року вказане рішення суду скасовано та відмовлено у задоволенні вимог ДП МВС «Інформ-Ресурси». 06.06.2020 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» про повернення належного йому транспортного засобу або відшкодування його вартості у грошовому еквіваленті. Водночас, відповіді на своє звернення він не отримав. У зв`язку з чим був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 04.09.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для надання копії позовної заяви та всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 06.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 06.10.2020 року та копія позовної заяви з додатками відповідачем отримана, що стверджується даними трекінгу поштових відправлень Укрпошти. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником автомобіля Mersedes-Bens E220, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Як вбачається з прохальної частини позову, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 101 240 грн. 00 коп. При цьому, жодних належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідача, суду не надано. Так, позивачем не надано рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі № 480/1332/19 від 30.07.2019 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 05.06.2020 року, якою, відповідно до описової частини позовної заяви, було скасовано рішення першої інстанції та докази звернення до відповідача з вимогою про повернення належного йому автомобіля. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності факту порушеного відповідачем права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, в чому вона проявилась. Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed