Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1975 року вона зареєстрована та постійно проживає за вищевказаною адресою. 22.06.1982 постановою адміністрації Миколаївської універторгбази ОПС МК профсоюзу м. Миколаєва розглянуто питання про покращення житлових умов та надання житлової площі матері позивача - [PERSON] , у зв`язку з чим подано клопотання про залишення квартири [ADDRESS] , позивачу та її сім`ї у складі чотирьох осіб. Під час отримання мешканцями будинку нового житла вивільнялись суміжні кімнати з квартирою [ADDRESS] , В подальшому під час об`єднання кімнат в одну квартиру, квартирі [ADDRESS] , якою користувалась позивач було надано №5 та відкрито особові рахунки по сплаті комунальних послуг саме на квартиру [ADDRESS] . На теперішній час в спірній квартирі також зареєстрований відповідач - син позивача. Однак з початку 2007 року він пішов з дому не повідомляючи про своє місцезнаходження, не спілкується та не підтримує жодних родинних стосунків з позивачем та своєю сестрою, за адресою реєстрації не з`являється, особистих речей у квартирі немає. Наявність реєстрації відповідача чинить перешкоди позивачу у реалізації нею права користування жилим приміщенням, адже тягар його утримання покладений на неї особисто, жодної допомоги від відповідача вона не отримує. Позивач вважає, що наведені обставини є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірними кімнатами. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 10.06.2020 на 08:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Треті особи причини своєї неявки не повідомили, правом на подання заперечень на позовну заяву не скористались. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Як встановлено судом, 22.06.1982 постановою адміністрації Миколаївської універторгбази ОПС МК профсоюзу м. Миколаєва було розглянуто питання про покращення житлових умов та надання житлової площі [PERSON] , в результаті чого було подано клопотання про залишення квартири [ADDRESS] , донці останній - [PERSON] та її сім`ї у складі чотирьох осіб. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №16.27-81383-2020 від 11.06.2020 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . З копії картки прописки форми А, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.05.1981. Актом про не проживання від 06.09.2019 засвідченими сусідами [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає з початку 2007 року, його особисті речі в квартирі відсутні, перешкод у доступі до житлового приміщення інші зареєстровані особи йому не чинять. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи такої, що втратила право користування ним внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що законодавством чітко передбачено, що у разі відсутності наймача понад шість місяців, він втрачає право користування житлом, а відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад встановлені законом строки, участі в утримані житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав і нести обов`язки щодо вказаної квартири, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені нею при зверненні до суду.

Outcome: approved