Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Насінневе», в якому просила визначити строк дії договору оренди землі № 447 від 13 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Насінневе» строком на 10 років, зареєстрованого Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 5 травня 2008 року №040869600020, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,46 га, кадастровий № 6323184000070020139, розташованої на території Парасковіївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, з 13 квітня 2007 року по 13 квітня 2017 року; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» про визначення строку дії договору оренди землі задоволено. На вказане рішення ПрАТ «Насінневе» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а обставини на які послався суд та які суд вважав встановленими є недоведеними. Зазначає, що судом першої інстанції в порушення ст. 360-7 ЦПК України знехтувано правовими висновками Верховного Суду України щодо застосування ст. З ЦПК України та ст. 16 ЦК України. Крім того, судом не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам (договору, заяві позивача, листу відповідача) та не вірно застосовано норми ст.ст.316, 319 ЦК України, внаслідок чого надано не вірну оцінку фактичним обставинам справи, а саме обставинам щодо наявності/відсутності факту порушення, оспорення чи невизнання прав позивача, за захистом начебто якого позивач звернувся до суду. Судом не встановлено чи дійсно на момент звернення ПрАТ «Насінневе» порушено, невизнано або оспорено права свободи чи інтереси [PERSON], та чи дійсно наявне право, яке підлягає судовому захисту. Також, суд не звернув уваги на те, що договір укладений між сторонами не містить домовленостей щодо способів захисту прав (у разі їх порушення). Спеціальними нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин є ЗК України та Закон України «Про оренду землі» з яких лише у ст. 152 ЗК України містяться способи захисту прав на землю, які так само не містять такого способу захисту прав, як «визначення строку дії договору оренди землі». Відповідач зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ст.ст. 251, 626-628 ЦК України, ст.ст. 15, 19 Закону України «Про оренду землі» та безпідставно втрутився у договірні відносини сторін, перебрав на себе виключні права учасників правочину щодо встановлення та зміни цивільних прав та обовязків, змінивши умови договору оренди землі укладеного між ними, шляхом заміни десятирічного строку договору - терміном з посиланням на календарні дати. Крім того, внаслідок незастосування норм ст.. 631 ЦК України, ст.. 125 ЗК України, та невірного тлумачення положень ст.сг. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», а також незастосування в порушення ст.. 360-7 ЦПК України правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2777цс16 та невірне застосування правової позиції Верховного Суду України у справі 6-162цс13, суд не вірно визначивши суть правовідносин сторін, а також момент виникнення між ними договірних зобовязань та момент у який зобовязання за договором будуть припиненими внаслідок спливу строку дії договору. Також, вказує, що суд ґрунтуючись лише на припущеннях та за відсутності будь-яких доказів прийшов до висновку про наявність таких обставин як використання землі з 2007 року та сплата орендної плати з 2007 року. Враховуючи викладене вище, ПрАТ «Нассіневе» просить скасувати рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 28 лютого 2017 року та ухвалити нове про відмову [PERSON] у задоволені позову у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 13 квітня 2007 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Пунктом 8 договору чітко зазначено, що договір укладено на десять років і будь-якого посилання на те, що відлік 10-ти років починається з часу державної реєстрації договору немає. З таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 5,46 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 6323184000:07:002:0139, розташованої на території Парасковіївської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ХР № 047870, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 245 від 25 січня 2005 року. Відповідно до договору оренди землі від 13 квітня 2007 року [PERSON] передала в строкове платне користування ВАТ «Насінневе» (правонаступником, якого є ПрАТ «Насінневе») земельну ділянку площею 5,46 га строком на 10 років. Пунктом 45 договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 5 травня 2008 року зазначений договір оренди зареєстровано Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що вчинено запис у Державному реєстрі земель під номером 040869600020. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після його державної реєстрації, а не з моменту його укладення. З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії спірного договору спливає 5 травня 2018 року. Суд допустив порушення норм матеріального права і висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, що у відповідності до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed