Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернувся до Южненського міського суду Одеської області із даним позовом до відповідачів. Ухвалою Южненського міського суду Одеської області від 24.02.2014 року справу в порядку п.3 ч.1, ч.2 ст. 116 ЦПК України передано до Комінтернівського районного суду Одеської області. У серпні 2014 року позивач уточнив предмет та правову підставу позову, і просив суд визнати недійсним договір дарування від 08.06.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], застосувати наслідки недійсності правочину, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 1643 від 04.05.2011 року, яке видано виконавчим комітетом Южненської міської ради Одеської області. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з наступних підстав: 20.03.2002 року під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] останньою було придбано за спільні кошти подружжя квартиру [ADDRESS] 21.02.2008 року шлюб було розірвано. 18.01.2011 року заочним рішенням Южного міського суду Одеської області за [PERSON] визнано право особистої власності на квартиру [ADDRESS] 08.06.2012 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] 16.06.2011 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку 06.06.2012 року рішенням Южного міського суду Одеської області за [PERSON] визнано право власності на одну другу частину квартири [ADDRESS] Позивач зазначає, що оскільки скасовано заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 18.01.2011 року, яке було підставою для реєстрації права особистої власності за [PERSON], а за ним визнано право власності на половину квартири, то договір дарування має бути визнаний недійсним, і скасовано спірне свідоцтво про право власності на квартиру. Крім того, позивач вказує на фіктивність правочину, і в силу ч.ч 1,2 ст. 234 ЦК України, такий правочин має бути визнаний судом недійсним. Також, позивач вважає, що нотаріус, затверджуючи спірний договір дарування, в обов'язковому порядку мав отримати письмову згоду від [PERSON] на відчуження квартири. Представник відповідачів в судовому засіданні повністю заперечував проти позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області подав клопотання про розгляд справи у свою відсутність. Судом ставилось питання про необхідність участі у справі приватного нотаріуса Южненського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], однак було встановлено, що даний нотаріус помер, а Головне управління юстиції в Одеській області повідомило, що приймати участь у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не буде. Дослідивши матеріали справи, уважно вислухавши думки та правові обгрунтування сторін, суд встановив наступні правовідносини: 10.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Южного міського суду Одеської області від 21.02.2008 року розірвано. 20.03.2002 року на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого у реєстрі за № 951, [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] Вказаний договір був зареєстрований в Южненському БТІ Одеської області 10.04.2002 року, реєстрова книга № 14 пр, реєстр.20, сторін.104. Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 18 січня 2011 року № 2-111/11, що (згідно запису на зворотній стороні рішення) набрало законної сили 31 січня 2011 року, за [PERSON] визнано право особистої власності на квартиру [ADDRESS] 04.05.2011 року виконавчим комітетом Южненської міської ради Одеської області, на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 21.01.2010 року, на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з реконструкцією квартири (збільшені загальна та житлова площа, змінена конфігурація приміщень). 12.05.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту витягу № 29934685 про державну реєстрацію прав, реєстраційний номер 33555117. [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], що встановлено згідно договору дарування від 08.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 995. 21.06.2011 року за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер 335551117, що встановлено судом зі змісту витягу № 30372935 про державну реєстрацію прав. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.06.2011 року заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 18 січня 2011 року № 2-111/11 - скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] по одній другій частині. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.11.2012 року рішення Южного міського суду Одеської області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011, - скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частинами 1, 5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В силу ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як встановлено судом, правовою підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] стало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 04.05.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області від 21.01.2010 року. Суд приймає до уваги, що укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб був розірваний 21.02.2008 року. Отже право власності на нерухоме майно у [PERSON] виникло не під час перебування у шлюбі з [PERSON], у зв'язку із чим, у нотаріуса не було правових підстав вимагати згоди на відчуження квартири у [PERSON] Твердження [PERSON], що право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло на підставі заочного рішення, яке було скасовано, повністю спростовуються зібраними по справі матеріалами, зокрема, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.05.2011 року, витягом про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 12.05.2001 року № 29934685, реєстраційний номер 33555117. Твердження [PERSON], що за ним рішенням Южного міського суду Одеської області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011 визнано право приватної власності на одну другу частину квартири [ADDRESS] повністю спростовуються наявним у справі рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.11.2012 року, яким рішення Южного міського суду Одеської області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011, - скасовано. Також ці твердження в повній мірі суперечать положенню ст.182 ч.1 ЦК України. В силу п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком (підпункт 7). Таким чином, в межах предмету та правової підстави позову, суд вважає, що, оскільки скасоване заочне рішення не було правовою підставою для державної реєстрації за [PERSON] речового права на квартиру [ADDRESS], то підстав для скасування спірного договору дарування, спірного свідоцтва про право власності не має. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що в разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. В силу ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як вже зазначалось вище, в силу ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що 08.06.2011 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а 21.06.2011 року за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. Оскільки у [PERSON] виникло право власності на квартиру [ADDRESS], суд вважає, що правові підстави для визнання фіктивним спірного договору дарування відсутні. Суд розглядає спір в межах пред'явлених позовних вимог, і, в силу ст. 11 ЦПК України, не вправі виходити за їх межі. Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed