Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до УМВС України в Херсонській області, [PERSON], та МПВП «Струм», в якому просив визнати право власності позивача на наступне майно: кошти в сумі 2751 дол. США, монітор «Samsung», принтер «Canon», відеокамеру «Canon», веб-камеру чорного кольору, комп'ютер «НКС», зняти арешт з цього майна та передати його позивачу, а також стягнути з Управління міністерства внутрішніх справ в Херсонській області на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що під час досудового розслідування по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за місцем мешкання позивача проведено обшук, в результаті якого вилучено майно. Частина вилученого та арештованого майна належить позивачу. У зв'язку з відмовою слідчого звільнити майно з під арешту, позивач звернувся до суду за захистом. У судове засідання 04.02.2015 року позивач та його представник не з'явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Раніше в судових засіданнях вони надавали свої пояснення, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача УМВС в судове засідання 04.02.2015 року також не з'явився, подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи, яке суд визнав необґрунтованим. Раніше в судових засіданнях він надавав свої пояснення, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволені у зв'язку з безпідставністю та надуманістю. Суд відповідно положень ст. 169 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності учасників процесу за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22.06.2011 року під час досудового слідства у кримінальній справі № 030207-11 за обвинуваченням [PERSON] (матері позивача) в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, слідчим СУ УМВС України в Херсонській області Петренком В.М. проведено обшук в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де зареєстрований та проживає позивач зі своїми батьками. Відповідно до протоколу від 22.06.2011 року в ході обшуку слідчим вилучено кошти та окреме майно. 15.07.2011 року постановою слідчого з метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині конфіскації майна) накладено арешт на вклади, цінності та все інше майно [PERSON] Згідно протоколу про накладення арешту на майно від 15.07.2011 року слідчим проведено опис майна, на яке накладено арешт. До цього опису включено наступне майно: кошти в розмірі 2751 дол. США, монітор «Samsung» YF19H9FQ43405F, принтер «Саnon» QC22862РВ0101; монітор «YiewSonic» QAN063422155; принтер «Саnon» L11121Е; клавіатура «Сhicony» 6148400117В; веб-камера чорного кольору без номеру; навушники чорного кольору «Logitech»; відеокамера «Саnon» 647492140168. 03.08.2011 року постановою слідчого два системні блоки «НКС» та «АМИ» приєднані до справи № 030207-11 як речові докази і передані до кімнати зберігання речових доказів СУ УМВС України в Херсонській області. Відповідно до постанови слідчого та квитанції № 000130 кошти в сумі 2751 дол. США передані на зберігання до ВФЗБО УМВС України в Херсонській області. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач пояснив суду, що частина майна, на яке слідчим накладено арешт, його матері не належить, натомість він є його законним власником. За показаннями позивача ортехніку йому подарували батьки на підставі договору дарування, який вони оформили письмово, а гроші він отримав, працюючи електромеханіком на судні на підставі контракту моряка, і зберігав у батьків вдома. Відповідно до договору дарування та акта прийому-передачі від 05.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар наступне майно: комп'ютер «Samsung»в зборі, принтер «Canon MP-160», Ноутбук «Toshiba», відеокамера «Canon», веб-камера. На підтвердження придбання [PERSON] та [PERSON] вказаного майна до матеріалів справи долучено копії гарантійних талонів та заяву [PERSON] про на дання йому кредиту для придбання комп'ютера «Samsung». Згідно із ст.ст. 717-728 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладено усно. Також, договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Цивільним кодексом України не передбачено нотаріальне посвідчення таких договорів. Зазначені вимоги цивільного законодавства [PERSON] та [PERSON] виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 81 КПК України (1960 року) гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15.05.2013 року у справі 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічні положення містяться в ст. 10 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач довів своє право власності на наступне майно: кошти в розмірі 2751 дол. США; монітор «Samsung» YF19H9FQ43405F; принтер «Саnon» L11121Е; веб-камера чорного кольору без номеру; відеокамера «Саnon» 647492140168. Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, належними та допустими доказами позивач не довів суду своє право власності на комп'ютер (системний блок) «НКС» без номера чорного кольору, який до того ж визнаний речовим доказом у кримінальній справі. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про спричинення йому моральної шкоди діями УМВС. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial