Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання трудового договору та просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] та ФОП [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу з 27 січня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 грудня 2008 року працювала у ФОП [PERSON] , що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці. 27 січня 2015 року позивач була переміщена з тимчасово окупованої території та зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа у місті Мелітополь, Запорізька область. У 2018 році зареєструвала постійне місце проживання в Київській області за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що фактично, трудові відносини між нею та відповідачем були припинені у 2014 році. Після 2014 року жодних повідомлень від роботодавця про продовження трудових відносин не надходило. Вказує, що на даний час бажає юридично підтвердити факт розірвання трудових відносин між нею та ФОП [PERSON] та розірвати трудовий договір. Проте безпосередньо звернувшись до роботодавця в порядку, передбаченому трудовим законодавством, не може. Хоча відомості про ФОП [PERSON] в Єдиному державному реєстрі свідчать, що вона й надалі здійснює діяльність, проте, вона залишиється проживати в Криму. Всі необхідні податки за позивача, як за працевлаштовану особу ФОП [PERSON] не сплачуються. Позивач наголошує, що намагалася в позасудовому порядку вирішити питання, звернувшись до Києво-Святошинського районного центру зайнятості, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що в їхній базі за нею числиться діючий трудовий договір, а також тому, що на момент звернення вона зареєструвала постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] . Зі слів працівників установи, якщо вона б звернулася до них у статусі внутрішньо переміщеної особи, вони могли би підтвердити розірвання трудового договору з ФОП [PERSON] без рішення суду та взяли б на облік для пошуку роботи. Але через те, що на момент звернення вона мала реєстрацію місця проживання у Київській області, у постановці на облік їй було відмовлено та була надана рекомендація звернутися до суду для розірвання трудового договору. Оскільки питання звільнення позивача не вирішено, позивач звернулася до суду з вимогою розірвати безстроковий трудовий договір. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.12.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатову Д.Д. Ухвалою суду від 14.12.2020 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинський районний центр зайнятості, про розірвання трудового договору, та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 18.03.2021 р. до суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, та просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач Фізична особа-суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, будь яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі за відсутності учасників процесу на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.12.2008 року між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, який 02.12.2008 року зареєстровано в Сімферопольському міському центрі зайнятості за № 01500807173. 27 січня 2015 року позивач [PERSON] була переміщена з тимчасово окупованої території та зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа у місті Мелітополь Запорізької область. У 2018 році позивач зареєструвала постійне місце проживання в Київській області за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що фактично, трудові відносини між нею та відповідачем були припинені у 2014 році. Після 2014 року жодних повідомлень від роботодавця про продовження трудових відносин не надходило. Відповідно до запису, який міститься в трудовій книжці позивача, звільнення позивача [PERSON] відбулося за власним бажанням з посилання на трудовий кодекс Російської Федерації, проте даний трудовий договір не знято з обліку. Отже, фактично трудовий договір був розірваний сторонами 2014 року, проте процедура зняття з реєстрації такого договору у Сімферопольському міському центрі зайнятості проведена не була. В зв`язку з анексією Криму та тим, що АР Крим на даний час не входить до складу території України, а органи всіх гілок влади, що діють на її території є нелегітимними, позивач не має змоги звернутись до Сімферопольського міського центру зайнятості для улагодження даної ситуації, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що позивач звернулась в позасудовому порядку вирішити питання, звернувшись до Києво-Святошинського районного центру зайнятості, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що за нею числиться діючий трудовий договір, а також тому, що на момент звернення вона зареєструвала постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до Києво-Святошинського районного центру зайнятості щоб розірвати договори та зняти їх з реєстрації, позивачу повідомлено про те, що у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Пунктом 9 вказаного Порядку, відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою): примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою-підприємцем запису про підстави припинення трудового договору. Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» від 08.06.2001 року №260 та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили про припинення дії трудового договору. Із змісті ст. 21 КЗпП України вбачається, що трудовий договір є двохстороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносинах у центрі зайнятості та відповідно не має змоги зняти його з реєстрації у Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, аналізуючи надані відповідачем в обґрунтування своєї позиції, докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved