Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, відповідач одержав 28 грудня 2012 року гроші в сумі 25000 доларів США з кінцевим терміном повернення суми позики 28 червня 2012. До цього часу відповідач умов договору не виконав, гроші не повернув та не сплатив проценти встановлені договором. Враховуючи, що борг відповідача складає 25\~000 доларів США, він зобовязаний повернути його за офіційним курсом НБУ 60\~000,00 грн. Окрім цього, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просила суд стягнути [PERSON] на його користь 60\~000,00 грн. боргу за договором позики . У судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримаву повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За письмовою згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Cуд, зясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено договір позики, відповідно до умов якого, відповідач одержав 28 грудня 2012 року гроші в сумі 25000 доларів США з кінцевим терміном повернення суми позики 28 червня 2012. Вказані обставини підтверджуються власноручною розпискою відповідача від 27 \~грудня 2012 року. Свої зобовязання за договорами позики відповідач не виконав, грошові кошти у встановлений договорами термін не повернув. На час розгляду справи суду не було надано доказів, що відповідач виконав належним чином свої зобовязання перед позивачем. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.\~2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вимоги ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача станом на час подачі позову, зважаючи на заявлені позовні вимоги, основну суму боргу, яка складається з позичених коштів за розпискою від 27 грудня 2012 року, у розмірі 25\~000 доларів США, що на час звернення до суду за офіційним курсом НБУ (24,00 грн.) становить 60\~000,00 грн. Вказані розрахунки були обґрунтовані позивачем, підтверджені належними доказами та підтримані вимогами законодавства, а також не були спростовані відповідачем. А отже, позовні вимоги заявлені [PERSON] в межах наявної заборгованості [PERSON] перед ним, в тому числі і в межах суми 3% річних від простроченої суми, у звязку з чим підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: approved