Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаним вище позовом з доповненням до [PERSON], в обґрунтуванні зазначав, що 26 січня 2012 року між ним з одного боку та [PERSON] з другого боку був укладений договір позики, за умовами якого відповідач позичив в нього гроші в сумі 3398 доларів США, що за курсом Національного банку України на той час складало 27 149 грн. 34 коп., і зобов'язався повернути цю ж суму в строк до 26 липня 2012 року. Відповідач не виконує свої обов'язки по договору і на його звернення до нього здійснити виплату позики не реагує. Внаслідок дій відповідача має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на 09.07.2014 року становить 3398 доларів США, що за курсом Національного банку України на 09.07.2014 року складає 39 798 гривень 37 коп. - основний борг, 4938 гривень 02 коп. - нарахованих процентів, 3203 гривні 64 коп. - нарахування за індексом інфляції, 1593 гривні 26 коп. - трьох процентів річних від простроченого боргу та судові витрати в сумі 694 гривні 53 коп. (а.с. 2-3, 33). Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, підтримує позовні вимоги і просить позов задовольнити, на заочне рішення згоден. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі «Слобідський край» від 20.03.2014 року №34, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі|установлені| факти та відповідні їм правовідносини.|правостосунки| Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Судом установлено, що 26 січня 2012 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений договір позики, про що відповідач надав позивачу письмову розписку від 26.01.2012 року, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 3398 доларів США, що за курсом Національного банку України на той час складало 27 149 грн. 34 коп., і зобов'язався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в строк до 26 липня 2012 року (а.с. 6). Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач надав суду письмову розписку як доказ про укладення договору позики між сторонами від 26.01.2012 року (а.с. 6). На звернення [PERSON] до відповідача виконати умови правочину і повернути суму позики, [PERSON] у добровільному порядку відмовляється. У зв'язку з неналежним виконанням умов грошового зобов'язання позичальник [PERSON] допустив заборгованість за позикою. Як вбачається з позовної заяви з уточненнями, предметом позову є також відповідальність за порушення виконання договору позики стягнення суми боргу з урахуванням нарахованих процентів в розмірі 4938 гривень 02 коп., 3203 гривні 64 коп. - нарахування за індексом інфляції, 1593 гривні 26 коп. - трьох процентів річних від простроченого боргу - на підставі ст. 625 ЦК України (а.с. 2-3, 33). Відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 3398 доларів США у визначений строк до 26 липня 2012 року, але своїх зобов'язань позичальника не виконав. Внаслідок дій [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на 09.07.2014 року становить 49 533 гривні 29 коп., а саме: 3398 доларів США, що за курсом Національного банку України на 09.07.2014 року складає 39 798 гривень 37 коп. - основний борг, 4938 гривень 02 коп. - нарахованих процентів, 3203 гривні 64 коп. - нарахування за індексом інфляції, 1593 гривні 26 коп. - трьох процентів річних від простроченого боргу (а.с. 4-5, 10-11, 34-35, 37). За таких установлених судом обставинах по суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 694 грн. 53 коп. (323,18 + 172,15 + 199,20), суд стягує з відповідача на користь позивача (а.с. 1, 32, 36). На підставі викладеного,

Outcome: approved