Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У вересні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення пені у розмірі 35 597,26 грн., 3% річних у розмірі 4 726, 03 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18 160,00 грн. за не виконання зобов`язання. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.09.2016р. приблизно о 09:15 год. в м. Харкові на Журавлівському узвозі позивач став учасником ДТП за участю автомобілів ГАЗ-33021, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Volkswagen Polo, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Kia Sorentoд/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Audi 100 2.6Е, д/н [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень і власникам відповідно завдано матеріальних збитків. Вироком Київського районного суду м. Києва від 19.05.2017р. [PERSON] визнано винним у скоєні ДТП, який ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017р. було змінено вказаний вирок в частині покарання, в іншій частині залишено без змін. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ГАЗ-33021, д/н [NUMBER] на момент ДТП відповідно до страхового полісу № АЕ/8703337 від 15.04.2016р. була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» до якого [PERSON] звернувся із заявою про настання ДТП та виплату страхового відшкодування. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21.03.2019р. позов [PERSON] задоволено та стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору 1 000 грн., по оплаті судової товарознавчої експертизи 2 288,00 грн., витрати на правову допомогу 5 000,00 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.07.2019р. рішення Київського районного суду м.Харкова залишено без змін. ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило прострочення зобов`язання з виплати страхового відшкодування позивачу з 04.01.2018р. (оскільки саме 03.01.2019р. ПрАТ «СГ « ТАС» було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 01.08.2019р. (день фактичного відшкодування) у розмірі 100000,00 грн. Таким чином, з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає стягненню пеня, 3 % річних та інфляційні втрати за несвоєчасну виплату належного [PERSON] страхового відшкодування у повному обсязі, які розраховуються від невиплаченої суми страхового відшкодування. Отже, кількість прострочених днів виплати страхового відшкодування за період з 01.08.2018р. по 01.08.2019р. складає 365 днів, загальний розмір пені за прострочений період становить 35 597,26 грн. Правовідносин, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовими зобов`язанням, то встановивши, що відповідач не сплатив суму страхового відшкодування у визначений ст.. 530 ЦК України строк, можна дійти висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди. Таким чином, слід висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь компенсації інфляційних втрат за цей період та трьох процентів річних, отже загальний розмір 3% річних за прострочений період становить 4 726,03 грн. Крім того, підлягає стягненню індекс інфляції , що є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Загальний розмір інфляційних втрат за прострочений період становить 18 160,00 грн. Також, позивач просить стягнути в порядку ст..141 ЦПК понесені судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019 р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, надав до суду відзив в якому зазначив, що 23.05.2017р. [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП встановленого зразку та з власноручно написаною заявою про причини його звернення за страховим відшкодування до відповідача, а також про причини його попереднього звернення до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», яку позивач вважав своєю заявою про виплату страхового відшкодування. 03.01.2018р. під час особистого звернення до Харківської Регіональної дирекції АТ «СГ «ТАС» [PERSON] отримав повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування через перевищення однорічного терміну подачі заяви про страхове відшкодування, передбаченого пп. 37.1.4, п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25.04.2018р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування з відповідача, АТ «СГ «ТАС», при цьому жодних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних витрат. 22.07.2019р. постановою Харківського апеляційного суду від 22.07.2019р. остаточно вирішено спір про право позивача, [PERSON] на отримання коштів страхового відшкодування та встановлено обов`язок відповідача, АТ «СГ «ТАС» сплатити кошти страхового відшкодування на користь позивача. 01.08.2019р. відповідачем було здійснено відшкодування страхового відшкодування на користь позивача без жодної затримки та без будь-якого прострочення на підставі рішення суду. Доводи представника позивача Рудика І.І. щодо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування позивачу є безпідставними і спростовуються матеріалами справи. Крім того,03.01.2018р. [PERSON] довідався про рішення відповідача, але позов про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат ним до суду протягом одного року пред`явлено не було, тобто позивачем було пропущено строк позовної давності. Відповідачем разом з відзивом подано заяву про застосування позовної давності до пені, 3 % річних, інфляційних втрат, посилаючись на те, що [PERSON] довідався про рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування 03.01.2018р., а з позовом звертається до суду 09.09.2019р., тобто після спливу більше ніж одного року з моменту коли довідався позивач про рішення відповідача. Представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що ПрАТ «СГ «ТАС» не виконало належним чином своїх зобов`язань за договором цивільно-правової відповідальності за страховим полісом від 15.04.2016р., оскільки ним було прийнято рішення про відмову 03.01.2018р. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в с ст.. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Позивач вважає, що перебіг строку для нарахування штрафних санкцій за невиконання відповідачем зобов`язання розпочався з 04.01.2018р., оскільки саме 03.01.2019р. відповідачем було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування по 01.08.2019р. - день фактичного відшкодування. Вказує, що на вимоги , що випливають із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки, що обчислюється із дня закінчення дії договору. Пеня за прострочення виконання зобов`язання по сплаті страхового відшкодування має розраховуватись за останні 12 місяців перед проведенням страховиком виплати відшкодування, тобто з 01.08.2018р. по 31.07.2019р. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.09.2016р. приблизно о 09:15 год. в м. Харкові на Журавлівському узвозі позивач став учасником ДТП за участю автомобілів ГАЗ-33021, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Volkswagen Polo, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Kia Sorentoд/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Audi 100 2.6Е, д/н [NUMBER] під керуванням позивача- [PERSON] . Вироком Київського районного суду м.Харкова від 19.05.2017р. [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП/а.с.10-11/. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.12.2017р. вирок змінено в призначені покарання /а.с.12-13/. Листом АТ «СГ «ТАС» від 28.12.2017р. [PERSON] повідомлено, що він звернувся 24.05.2017р. з приводу ДТП, яка сталася 22.09.2016р. В зв`язку з тим що, ним був перевищений термін подачі заяви про страхове відшкодування, позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування/а.с.15/. Рішенням Київського районного суду м.Харкова 21.03.2019р. стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100000 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору 1000,00 грн., по оплаті товарознавчої експертизи 2 288,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн./а.с.16-20/. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.07.2019р. вищевказане рішення суду - залишено без змін/а.с.21-27/. 01.08.2019р. [PERSON] було здійснено виплату згідно рішення Київського районного суду м.Харкова/а.с.28/. Щодо застосування строку позовної давності до пені, 3 % річних, інфляційних втрат слід зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, строк позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник позивача просить стягнути пеню за період з 01.08.2018р. по 31.07.2019р., до моменту виплати за рішенням суду, а тому враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності пені, 3 % річних, інфляційних втрат. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов`язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549 - 550 ЦК України. Про це, зокрема, йдеться у правових позиціях Верховного Суду України сформульованих у постанові від 06.06.2012р. №6-49 цс12, постанові №6-927цс16. Крім того, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення страхового відшкодування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Отже, оскільки грошове зобов`язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування виконано відповідачем лише 01.08.2019р., то позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» інфляційних втрат у розмірі 18 160,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 4 726,03 за прострочення виплати страхового відшкодування за період прострочення з 04.01.2018 року по 01.08.2019 року - 575 днів прострочення сплати суми 4 726,03 грн. , згідно здійсненого представником позивача розрахунку, а всього - 22 886,03 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст..992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно ч.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Судом встановлено, що страхове відшкодування виплачено 01.08.2019р., а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 01.08.2018р. до 01.08.2019р. (365 днів), що складає 35 597,26 грн. А тому в цій частині позов також підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до квитанції до касового прибуткового ордеру № 7 від 21.08.2019р. адвокатом Рудик І.І. прийнято від [PERSON] за договором про надання правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн., а також від 21.02.2020р. - 2 500,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 7500,00 грн. понесені судові витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved