Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У грудні 2015 року за допомогою засобів поштового зв`язку юрисконсульт відділу позовної роботи і врегулювання спорів Управління претензійно-правового забезпечення АТ «Просто-страхування» [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 11705,86 грн., яка була сплачена ПрАТ «Просто-страхування» на користь ТДВ «Експрес Страхування» за її регресною вимогою. Посилається на: поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що був укладений між ПрАТ «Просто-страхування» та ВАТ «Київський Річковий Порт» та забезпечував транспортний засіб «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] ; на вину [PERSON] - водія зазначеного автомобіля, у скоєнні ДТП, що підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року; на неповідомлення [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, страховика - ПрАТ «Просто-страхування» про настання дорожньо-транспортної пригоди 18.11.2014 року; на сплату ПрАТ «Просто-страхування» на користь ТДВ «Експрес страхування» страховику особи, автомобілю якої було завдано збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страхового відшкодування у розмірі 11705,86 грн. Тому позивач в порядку регресу просить стягнути із відповідача понесені ним фактичні витрати по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу ТДВ «Експрес страхування» у розмірі 11705,86 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2016 р. позов Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, задоволено, ухвалено «Стягнути із [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (п/р № [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Києві, МФО 380805, код ЄДРПОУ 24745673) понесені витрати по сплаті страхового відшкодування у розмірі 11705,86 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн., а всього 12923 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 86 коп.» (а.с. 75-78). 10.05.2017 р. [PERSON] представником за довіреністю [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 12.06.2017 р. заяву про перегляд заочного рішення - задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 122-123). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. залучено Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 158). Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 157). Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення - «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідкою Укрпошти, форма 20. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Третя особа пояснень щодо позову в строк, встановлений судом, не надала. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2014 року встановлено, що 20.08.2014 р. [PERSON] , керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] (власником автомобіля є ВАТ «Київський річковий порт») в м. Києві по вул. Якіра в м. Києві на перехресті рівнозначних доріг з вулицею Білоруською не надала переваги в русі автомобілю «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення та пошкодження автомобілів. [PERSON] визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.47-48). Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність ВАТ «Київський річковий Порт», власника транспортного засобу «Honda Accord», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] застрахована в ПрАТ «Просто-страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів оформленого полісом АС/9541273 від 17.12.2013 року зі строком дії до 19.12.2014 року (а.с.5). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] - власника автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , який знаходився під його керуванням застрахована за договором добровільного страхування транспортних засобів № 209.14.2212382 від 11.01.2014 року в ТДВ «Експрес-страхування» (а.с.11-16). Відповідно до страхового акта ТДВ «Експрес-страхування» № [NUMBER] від 29.08.2014 року подія, що сталася 20.08.2014 року була кваліфікована страховиком як страховий випадок за ризиком ДТП та прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 12215,86 грн. (а.с.10). Така виплата була здійснена [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням від 01.09.2014 року № 12424 (а.с.45). 03.10.2014 року ТДВ «Експрес-страхування» звернулося до ПрАТ «Просто-страхування» з регресною вимогою на суму 12215,86 грн. (а.с.9). Відповідно до страхового акта ПрАТ «Просто-страхування» № 102348 від 11.08.2015 року подія, що сталася 20.08.2014 р. була кваліфікована страховиком як страховий випадок за ризиком ДТП та прийнято рішення про виплату ПрАТ «Просто-страхування» страхового відшкодування у розмірі 11705,86 грн.(12215,86 грн. - 510,00 грн. франшиза) (а.с.6). Така виплата була здійснена, що підтверджується платіжним дорученням № 12542 від 12.08.2015 року (а.с.7). На підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, що стало причиною заподіяння збитків, тобто до відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами й запобігти необґрунтованим виплатам. Зі змісту наведених правових норм можна зробити висновок: якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим, за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов`язку щодо повідомлення страховика про ДТП, підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. З матеріалів справи убачається, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтвердили поважність причин невиконання свого обов`язку щодо повідомлення страховика про ДТП. [PERSON] , яка була особою, що керувала забезпеченим ПрАТ «Просто-страхування» транспортним засобом, згідно договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів оформленого полісом АС/9541273 не виконала свого зобов`язання передбаченого п.п.33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не повідомила ПрАТ «Просто-страхування» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 20.08.2014 року, що надало право ПрАТ «Просто-страхування» 07.10.2015 року направити ПАТ «Київський річковий порт» претензію про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.8). У листі-відповіді останнє повідомило, що про ДТП дізналося лише після отримання регресної вимоги та просило стягнути дану шкоду з [PERSON] , оскільки остання на момент використовувала автомобіль у власних цілях (а.с.8). Отже, неправомірними винними діями [PERSON] було заподіяно матеріальний збиток автомобілю «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , який компенсований коштами ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином до ПрАТ «Просто-Страхування» перейшло право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування понесених витрат. Представник відповідача [PERSON] . звертаючись до суду із заявою про скасування і перегляд заочного рішення, посилався на поважність причин неявки в судове засідання та на ту обставину, що станом на момент ДТП 20.08.2014 р. [PERSON] безпосередньо виконувала свої трудові обов`язки перед ПАТ «Київський річковий порт», у зв`язку із чим вона використовувала службовий транспортний засіб «Хонда», д.р.н. [NUMBER] . При цьому, зазначає, що в той день [PERSON] не перебувала на лікарняному чи у відпустці, а безпосередньо виконувала свої трудові обов`язки. На підтвердження чого надає копію своєї трудової книжки, з якої вбачається, що за період з 01.08.2012 р. по 31.10.2014 р. вона перебувала на посаді радника Президента Голови Наглядової Ради у ПАТ «Київський річковий порт», а тому вона є неналежним відповідачем (а.с. 115-118). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України (у редакції чинній на дату звернення позивача із позовною заявою до суду) сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відмовляючи у позові, суд виходить з можливості страховика у подачі альтернативного позову або до страхувальника, яким у даному випадку є ПАТ «Київський річковий порт», або до водія забезпеченого транспортного засобу, яким є [PERSON] , яка, як вона стверджує керувала забезпеченим транспортним засобом. Дана альтернативна можливість передбачена підпунктом 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність порушення його прав відповідачем. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1218,00 грн. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 1166, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved