Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 14 грудня 2007 року у розмірі 24543,29 грн. станом на 31 серпня 2020 року. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 14 грудня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 14 грудня 2007 року за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 800 грн. Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, станом на 31 серпня 2020 року\~ у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 24 543,29 грн., яка складається з такого: 700,72 грн. заборгованість за кредитом, 19415,85 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 161,23 грн. заборгованість за комісією, 4265,49 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та не сплачена на день звернення позивача до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на момент розгляду справи своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав. Представник позивача разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав повторно клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не зможе з`явитися у судове засідання в зв`язку з тим, що перебуватиме за межами м. Кропивницького. Зазначав, що бажає скористатися своїм правом на звернення за правничою допомогою. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності в судовому засіданні належним чином повідомленого відповідача, оскільки його неявка в судове засідання, за викладених вище обставин, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. З матеріалів справи встановлено, що 14 грудня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] \~ укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанк. За умовами вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2020 року\~ становить 24 543,29 грн., яка складається з наступного: 700,72 грн. заборгованість за кредитом, 19415,85 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 161,23 грн. заборгованість за комісією, 4265,49 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Доказів про погашення суми боргу, на спростування розрахунків позивача станом на час розгляду справи відповідач не надав. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Як встановлено ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. При укладанні договору, сторони керувались ст.634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Відповідно до ст. 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання);у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договору; якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, існують правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 700,72 грн. Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №191/2648/17. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» такими, що підлягають частковому задоволенню, а тому стягує з відповідача тіло кредиту, а саме 700,72 грн. На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial