Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з казаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму кредитної заборгованості в розмірі 31 995,62 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Вказані вимоги позивач обґрунтував тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10026/066 філії Головного управління по м. Києву та Київській області та [PERSON] 12.04.2018 року було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання №442287811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (далі Договір ДКБО). Згідно п. 3.1 шляхом підписання цієї заяви про приєднання, до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, клієнт беззастережно приєднується до ДКБО фізичних осіб. За умовами п. 3.4 заяви про приєднання, банк, на підставі наданих клієнтом, відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває клієнту картковий рахунок за тарифним пакетом «Мій комфорт». Згідно п.п. 3.4.1 клієнту відкривається поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщеннях установ Банку. Банк надає клієнту платіжну картку типу «Моя картка» та персональний ідентифікаційний код. В Заяві на встановлення відповідної кредитної лінії, яка є складовою заяви на приєднання, Клієнт просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № [NUMBER] . Банк встановив наступні максимальні параметри кредитування: Бажаний розмір Кредиту - 20 000,00 грн., Максимальний розмір кредиту - 250 000,00 грн., Строк кредитування - 60 міс. з можливим подовженням на той самий строк. Згідно п. 6.6 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за Кредитом є фіксованою та складає: 35 (тридцять п`ять) процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, і користування кредитними коштами протягом Грейс періоду (п.6.6.1); 0,001 (нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс періоду у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карки Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. Згідно Додатку №1 до Договору ДКБО, плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60 (шістдесят) відсотків на рік. Умовами п. 6.1. розділу VI Договору ДКБО передбачено, що послуги, які надаються Банком згідно з 1 п. 3.2 розділу III цього Договору, оплачуються Клієнтом згідно з Тарифами, чинними на момент здійснення відповідної операції, отримання Послуги, якщо інше не передбачено умовами Договору. Розмір плати за Послуги, які надаються Банком згідно з п.п. 3. п. 3.2. розділу III цього Договору ДКБО проценти тощо визначаються в Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) та інших документах, які є невід`ємними частинами Кредитного договору. Згідно пункту 6.7. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії - Клієнт щомісячно здійснює часткове повернення Кредиту в розмірі мінімального платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом. Сплата якої не прострочена. Відповідно до п. 1.32 Розділу XXII Договору ДКБО строк повернення Кредиту є таким, що настав, і Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня, зокрема у разі прострочення виконання зобов`язань Клієнта за цим Договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за Кредитом та/або процентами та/або комісіями) за Кредитним договором на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Позивач в свою чергу свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 13.11.2019 року має заборгованість перед позивачем у сумі 20 244,29 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 17 128,31 грн., процентів за користування кредитом у сумі 2369,04 грн., комісії за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) у сумі 75,00 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 473,09 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 130,27 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту у сумі 42,73 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів у сумі 11,70 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 9,10 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 5,05 грн. Ухвалою судді від09.04.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився. Направив до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав. Разом з тим, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовних вимог не визнав та заперечував проти задоволення позову на підставі наданих ним до заяви копії квитанції про сплату грошових коштів у сумі 20 000,00 грн. та виписки по картковому рахунку. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в їх обгрунтування, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10026/066 філії Головного управління по м. Києву та Київській області та [PERSON] 12.04.2018 року було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання №442287811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (далі Договір ДКБО). Згідно п. 3.1 шляхом підписання цієї заяви про приєднання, до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, клієнт беззастережно приєднується до ДКБО фізичних осіб. За умовами п. 3.4 заяви про приєднання, банк, на підставі наданих клієнтом, відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває клієнту картковий рахунок за тарифним пакетом «Мій комфорт». Згідно п.п. 3.4.1 клієнту відкривається поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщеннях установ Банку. Банк надає клієнту платіжну картку типу «Моя картка» та персональний ідентифікаційний код. В Заяві на встановлення відповідної кредитної лінії, яка є складовою заяви на приєднання, Клієнт просив Банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № [NUMBER] . Банк встановив наступні максимальні параметри кредитування: Бажаний розмір Кредиту - 20 000,00 грн., Максимальний розмір кредиту - 250 000,00 грн., Строк кредитування - 60 міс. з можливим подовженням на той самий строк. Згідно п. 6.6 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за Кредитом є фіксованою та складає: 35 (тридцять п`ять) процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, і користування кредитними коштами протягом Грейс періоду (п.6.6.1); 0,001 (нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс періоду у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карки Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. Згідно Додатку №1 до Договору ДКБО, плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60 (шістдесят) відсотків на рік. Умовами п. 6.1. розділу VI Договору ДКБО передбачено, що послуги, які надаються Банком згідно з 1 п. 3.2 розділу III цього Договору, оплачуються Клієнтом згідно з Тарифами, чинними на момент здійснення відповідної операції, отримання Послуги, якщо інше не передбачено умовами Договору. Розмір плати за Послуги, які надаються Банком згідно з п.п. 3. п. 3.2. розділу III цього Договору ДКБО проценти тощо визначаються в Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) та інших документах, які є невід`ємними частинами Кредитного договору. Згідно пункту 6.7. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії - Клієнт щомісячно здійснює часткове повернення Кредиту в розмірі мінімального платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом. Сплата якої не прострочена. Відповідно до п. 1.32 Розділу XXII Договору ДКБО строк повернення Кредиту є таким, що настав, і Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня, зокрема у разі прострочення виконання зобов`язань Клієнта за цим Договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за Кредитом та/або процентами та/або комісіями) за Кредитним договором на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 4.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 13.11.2019 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, має заборгованість перед позивачем у сумі 20 244,29 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 17 128,31 грн., процентів за користування кредитом у сумі 2369,04 грн., комісії за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) у сумі 75,00 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 473,09 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 130,27 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту у сумі 42,73 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів у сумі 11,70 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 9,10 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 5,05 грн. Разом з тим, відповідачем 02.06.2020 року до суду надано докази про погашення вказаного боргу, а саме: квитанцію №2655029211 від 21.01.2020 року, відповідно до якої відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено грошові кошти у сумі 20 000,00 грн., а також виписку по картковому рахунку відповідача, яка сформована відповідальними особами позивача, відповідно до якої кредит відповідача становить 0,00 грн. Крім того, як, вбачається із прохальної частини позову, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 31 995,62 грн., однак вказана сума заборгованості жодним належним та допустимим доказом стороною позивача не обгрунтована. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 263 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку що підстави та належні докази щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором у вигляді Заяви про приєднання №442287811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (далі Договір ДКБО) від 12.04.2018 року на загальну суму у розмірі 31 995,62 грн. відсутні. Відповідач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем за вказаним договором. Натомість позивач не подав суду ніяких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за даним договором та наявності невиконаних прострочених грошових зобов`язань. Позивачем суду подано лише розрахунок заборгованості, який не відповідає загальній сумі забогованості зазначеної у прохальній частині позову, а тому такий розрахунок не може вважатись доказом, скільки спростовується поданим відповідачем належним доказом, а саме: випискою по рахунку відповідача, виданою позивачем, про відсутність у відповідача заборгованості. Тому, з представлених суду документів судом встановлено, що станом на 01.06.2020 року (позов подано до суду 16.12.2019 року) відповідач не має заборгованості перед позивачем. Іншого позивач не довів. Таким чином, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. Отже, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed