Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, яку мотивувала тим, що 26 квітня 2004 року помер [PERSON], який ще за життя склав заповіт на користь заявника по справі [PERSON] У передбачений законодавством термін заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті та отримала свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно. Але нещодавно в речах покійного [PERSON] вона знайшла сертифікат на право власності на земельну частку (пай), який належав гр. [PERSON] ([PERSON]) Омелянівні, з якою він більше тридцяти років і до дня її смерті, а саме до 03 лютого 1998 року проживав однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Дітей у даному шлюбі народжено не було. Так як інші спадкоємці після смерті гр. [PERSON] відсутні, а [PERSON], проживаючи разом з нею однією сімєю як подружжя прийняв спадщину після її смерті, заявниця як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса по питанню прийняття спадщини після смерті [PERSON], який їй повідомив, що оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя, але їх шлюб не був зареєстрований, то не прослідковуються їх сімейно-шлюбні відносини, і порекомендував звернутися до суду. Тому заявниця просила суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу гр. [PERSON] ([PERSON]) Омелянівни з гр. [PERSON] протягом часу з 1960 року по 03 лютого 1998 року. Представник заявника за довіреністю [PERSON] вищевказану заяву в судовому засіданні 30 грудня 2015 року підтримала в повному обсязі та суду пояснила про те, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте проживали разом однією сімєю більше 30 років, спільно вели домашнє господарство, один одного підтримували, спільних дітей не мали; її довірительниця доглядала [PERSON], який все своє майно заповів на її імя. Лучанська сільська рада заяву [PERSON], як заінтересована особа, визнала, просила справу розглядати за відсутності їх представника. Представник Липоводолинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечував. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника заявниці, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що дана заява є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 03 лютого 1998 року у віці 84 роки в с.Лучка Липоводолинського району Сумської області внаслідок хронічного дифузного бронхіту ДН II стадії; [PERSON] помер 25 квітня 2004 року у віці 79 років в с. Лучка Липоводолинського району Сумської області внаслідок хронічного обструктивного бронхіту ДН III ступеня (а.с.14,25). Свідок [PERSON] суду показала про те, що вона добре знала покійних [PERSON] та [PERSON]П, які проживали в [INFO], і підтвердила факт безпосереднього їхнього проживання однією сімєю більше тридцяти років до дня смерті [PERSON] в с.Лучка Липоводолинського району Сумської області. Під час проживання разом [PERSON] та [PERSON] працювали у колгоспі, вели домашнє господарство (засаджували город, тримали свиней і корову, птицю), один одного підтримували як чоловік та жінка. Спільних дітей у цих осіб народжено не було, і від інших шлюбів також. [PERSON] доглядала та проводила поховання [PERSON] Свідок [PERSON], як сусідка померлих [PERSON] та [PERSON], додатково суду підтвердила те, що вищезазначені особи з 1960 року почали проживати однією сімєю, побудували новий будинок, вели домашнє господарство, підтримували один одного в побуті та в житті, спільно проживали в одному жилому будинку в с. Лучка. Довідковими даними Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, наявними в матеріалах справи, підтверджено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу і спільне ведення ними домашнього господарства (а.с.9). За повідомленням Липоводолинської районної державної нотаріальної контори від 24 грудня 2015 року № 1602/01-16 після смерті [PERSON] спадкова справа за заявами спадкоємців померлої у даній нотаріальній установі не заводилась, заповіт від її імені у цій нотконторі не посвідчувався (а.с.26). Згідно із фотокопією погосподарської книги на домоволодіння № 10а, яке розташоване за адресою в с. Лучка Липоводолинського району Сумської області, по вул. Жовтнева, за даними погосподарської книги обліковувалось за померлим [PERSON] та в якому [PERSON] ([PERSON]) Омелянівна рахувалась як фактична дружина власника будинку (а.с.10-12). Судом не встановлена наявність інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, та проживають в [INFO] (по місцю народження та реєстрації померлої [PERSON] та [PERSON]П.) (а.с. 7,8). За даними системи ДРАЦСГ актові записи про реєстрацію шлюбів померлої [PERSON] з іншими чоловіками та померлого [PERSON] з іншими жінками відсутні, як і відсутні дані про актові записи про народження дітей від їхнього шлюбу (а.с.24). Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів випливає висновок про те, що вже з 1960 року і по 03 лютого 1998 року (по день смерті [PERSON]О.) остання та [PERSON] проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу, ведучи спільне господарство, маючи спільний побут, зовнішньо проявляючи ознаки подружніх відносин перед третіми особами (сусідами та іншими односельчанами). Підстав ставити під сумнів показання двох вищевказаних свідків суд не вбачає, оскільки вони є узгодженими між собою, містять посилання на джерела обізнаності щодо обставин спільного проживання однією сімєю померлих [PERSON] та [PERSON] протягом вказаного вище періоду часу та повністю доповнюються дослідженими письмовими доказами у справі. Процесуальним законом, зокрема ст.ст.234 ч.2 п.5, 256 ч.1 п.5 ЦПК України, передбачена можливість встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо встановлений в судовому порядку юридичний факт змінюватиме, породжуватиме або припинятиме права та обовязки учасників цивільних відносин, в даному випадку для заявника. Розглядаючи справу в межах заявленої вимоги, суд вважає, що встановлення зазначеного вище факту не має юридичне значення для заявниці [PERSON], з огляду на нижченаведене. З досліджених судом доказів вбачаються ті обставини, що [PERSON] не перебував у шлюбі з [PERSON], тобто, не будучи чоловіком померлої, в силу ст. 529 ч.1 ЦК УРСР не набув статусу спадкоємця першої черги за законом (а.с.24). З урахуванням цього, [PERSON], як особа, яка не має статусу спадкоємця за законом, і приймаючи до уваги норми ст. 549 ЦК УРСР, не міг вчинити дії, що свідчать про прийняття спадщини, у виді фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті [PERSON] Під час розгляду даної справи інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], судом не встановлено. За змістом вищевказаних норм цивільного закону, чинного на час виникнення та продовження правовідносин між [PERSON] та [PERSON], та окремо п.5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР якщо упродовж шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом не прийняв спадщину, вважається, що така спадщина переходить до держави. Згідно з нормами пункту 5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України 2003 року, зазначений Кодекс застосовується до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід практично розуміти так, що правила книги шостої ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Суд вважає, що процедура спадкування за законом прав та обовязків на майно спадкодавця [PERSON] є завершеною саме за нормами ЦК УРСР. З огляду на вищевикладене, суд розглядає непереконливим довід заявника про те, що вона за нормою п.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України 2003 року має право встановлювати вищевказаний факт, що має для неї юридичне значення, для прийняття в майбутньому спадкових прав після смерті гр. [PERSON] Таким чином, певний обсяг спадщини, який належав за життя гр. [PERSON] у наступному не може перейти до інших осіб в порядку ст.1264 ЦК України при встановленні в судовому порядку факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, оскільки норми ЦК України 2003 року для вищевикладених правовідносин застосуванню не підлягають. З огляду на вищевикладене, у задоволенні вищевказаної заяви [PERSON] слід відмовити за її безпідставністю, так як її вимоги не ґрунтуються на нормах спадкового закону.

Outcome: dismissed