Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

У грудні 2018 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належить житловий будинок [ADDRESS] . Всі витрати по утриманню будинку несуть позивачі. Відповідачі в будинку ніколи не проживали, однак систематично порушують житлові права позивачів, влаштовують скандали та намагаються їх виселити. Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 18.10.2018 року та додатковим рішенням цього ж суду від 02.11.2018 року встановлено порядок користування спірним житловим будинком. Позивачі наголошують на тому, що незаконними діями відповідачів, які виражаються у тривалих неправомірних діях, а саме влаштування скандалів у стані алкогольного сп`яніння в будь-який час доби, намаганні виселити їх, викраденні дрібних і крупних речей, їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в 400000,00грн. На підставі вищевикладеного, просили стягнути в солідарному порядку з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 400000,00грн., а також судовий збір в сумі 704,80грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, підтвердив, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти. В квітні 2017 року його з дружиною та дітьми, в присутності сусідів, відповідачі виганяли з дому, поліція на це ніяк не реагувала. На теперішній момент судом вирішено та визначено порядок проживання в будинку. 13.01.2020 року у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивачів [PERSON] , який діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав письмові пояснення, в яких вказав, що позовні вимоги вважає безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити. Додатково зазначив, що він з матір`ю ніколи не порушували права позивачів, а також не крали їх речі. Позивачі не надали до суду ніякі докази провини відповідачів. Вони не були притягнуті до адміністративної відповідальності. З 18.05.2017 року в спірному будинку не проживають. Крім того, [PERSON] тяжко хворіє та знаходиться у вкрай поганому стані. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] В [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог враховуючи наступне. Як вбачається з довідки КСН «Селище Південне» №96 від 17.03.2017 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , дітьми [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Згідно повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30.05.2017 року, зазначено, що заява [PERSON] про вчинені кримінальні правопорушення та інші події зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №3787 від 29.04.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення. Згідно повідомлення Приморського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 19.08.2017 року, зазначено, що заява [PERSON] щодо повернення майна, яке було викрадене [PERSON] зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №7630 від 17.07.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення. Як вбачається з повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 15.09.2017 року, об`єктивних даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення з боку [PERSON] за фактом заяви [PERSON] від 21.08.2017 року щодо здійснення викрадення речей не встановлено. Між сторонами склались цивільно-правові відносини на ґрунті розподілу майна. Згідно відповіді Маріупольської місцевої прокуратури №1 від 05.10.2017 року на ім`я [PERSON] , у поточному році від неї та її чоловіка [PERSON] до Приморського ВП надійшло чотири звернення з приводу незаконних дій [PERSON] та [PERSON] . За результатами перевірки заяви від 01.01.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, ознак кримінального або адміністративного правопорушення [PERSON] , не виявлено. За фактом звернення [PERSON] від 28.04.2017 року щодо вчинення відносно неї [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчим СВ Приморського ВП 05.10.2017 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. Із заяви [PERSON] від 29.04.2017 року не вбачається будь-яких даних, які б свідчили про наявність ознак кримінального або адміністративного правопорушення в діях [PERSON] та [PERSON] . За фактом звернення [PERSON] від 31.01.2017 року щодо вчинення відносно нього [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчим СВ Приморського ВП 24.03.2017 року прийняте рішення про закриття кримінального провадження. Згідно повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 28.12.2017 року, зазначено, що заява [PERSON] від 19.12.2017 року про вжиття заходів до брата [PERSON] , який перешкоджає її проживанню в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень за №14495 від 19.12.2017 року. За результатами проведеної перевірки встановлено, що факти викладені у повідомлені не містять складу адміністративного або кримінального правопорушення. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.03.2017 року [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. При винесенні постанови, судом було встановлено, що [PERSON] 01.01.2017 року о 17-00 год. вчинила сімейну сварку зі своїм сином [PERSON] , під час якої висловлювалась на його адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим скоїла насильство в сім`ї. Також, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року, постанову Приморського районного суду м.Маріуполя від 28.04.2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП- скасовано та закрито провадження по справі, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. В той же час, вказаною постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року встановлено, що 01.01.2017 року о 17-00год. між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка, під час якої [PERSON] висловлювався на адресу брата [PERSON] нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. [PERSON] не заперечував, що 01.01.2017 року мав місце конфлікт, в ході якого він висловлювався на адресу брата нецензурною лайкою. З правового аналізу ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 року по справі №910/18319/16. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто, матеріальна шкода заподіяна особі і майну громадянина буде підлягати відшкодуванню у повному обсязі лише за наявності таких складових: неправомірність дії, наявність безпосереднього причинного зв`язку між діями та завданою шкодою, та наявність вини. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За вимогами ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що внаслідок протиправний дій відповідачів, які мали місце 01.01.2017 року та встановлені постановою Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.03.2017 року і постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.07.2017 року, позивачу [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає в перенесеному психологічному стресі та душевних переживаннях. Щодо спричинення відповідачами відносно [PERSON] інших протиправних дій, наданими суду доказами ці факти не підтверджені. При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обставини заподіяння моральної шкоди, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням похилого віку відповідачки [PERSON] та встановлення судом факту малозначності вчиненого нею адміністративного правопорушення відносно [PERSON] , а також знаходження на утриманні у [PERSON] матері, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 400,00 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 600,00 грн., вважаючи вказаний розмір моральної шкоди таким, що повністю відповідає обставинам та наслідкам заподіяння моральної шкоди. Факт вчинення протиправних дій відповідачами стосовно позивачки [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вимоги про відшкодування моральної шкоди на її користь задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції позивач сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 0,25%: 1000,00 грн. (розмір задоволених вимог) х100%/ 400000,00 грн.(розмір пред`явлених вимог)), тобто 0,25% від суми сплаченого судового збору (0,25% х 704,80грн./100%) складає 1,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial