Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У вересні 2020 року представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є позивачка [PERSON] . У цій квартирі зареєстрована сестра її колишнього чоловіка [PERSON] , яка з квітня 2014 року по сьогоднішній день в даній квартирі не проживає. Оскільки [PERSON] не проживала з моменту реєстрації в вищезазначеної квартирі жодного дня, але залишається зареєстрованим в цій квартирі, представник позивачки просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивачка та її представник не з`явилася, подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2000 року та договору купівлі-продажу від 02 квітня 2009 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 6-8). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] постійно проживала без реєстрації в [ADDRESS] з 28.03.2014 року по теперішній час (а.с.15). Відповідно до акту ЖЕД №4 «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» № 169 від 20 липня 2020 року, встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] дійсно з 2014 року по теперішній час не проживає, але зареєстрована (а.с. 14). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved