Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2006 року у справі за № 2-3104/2005, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини; додаткові витрати на дитину - сина [PERSON], [INFO], у вигляді оплати навчання у ВУЗІ, з фінансування наперед, одноразово в твердій грошовій сумі, у розмірі 12000,00 гривень; заборгованість по аліментах за період з січня 2013 року по жовтень місяць 2017 року в сумі 40 679 гривень; неустойку за кожен день прострочення щомісячних аліментних платежів, в обмеженому законом 100 процентному розмірі заборгованості по аліментах, що становить 40 679 гривень, з набранням чинності рішення суду відізвати з примусового виконання Васильківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області виконавчий лист виданий Васильківським міськрайонним судом Київської області від 10 січня 2006 року на виконання рішення у справі № 2- 3104/2006. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. \~\~\~\~ \~ \~ \~Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~\~\~\~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. В силу вимог ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини., яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном, а заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №6-535цс16. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК №036170 від 09 серпня 2001 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З довідки виконавчого комітету Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області №1450 від 22.11.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в с. Кожухівка та на утриманні має сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно виконавчого листа від 10.01.2006 року, який виданий на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2006 року у справі № 2-3104/2005, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13.12.2005 року і до досягнення сином повноліття (а.с.12). Відповідно до довідки головного державного виконавця Назаренко О.Ю. від 08.11.2017 року №5916410 розрахунку заборгованості по аліментам згідно з виконавчим листом № 2-3104 від 10.01.2006 року виданим Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2005 року до досягнення дитиною повноліття, всього аліментів нараховано 40679,00 грн., та сплачено 00,00 грн. Борг по аліментах становить 40679,00 грн. (а.с.14). З довідки Васильківського коледжу Національного авіаційного університету від 14.11.2017 року №155 вбачається, що [PERSON] навчається у Васильківському коледжі Національного авіаційного університету І-ІІ рівня акредитації з 01.09.2016 р., по теперішній час на денній, контрактній формі навчання (за кошти фізичних осіб) та стипендію не отримує (а.с.15). Відповідно до договору №0-2/5 про надання освітніх послуг від 12 серпня 2016 року [PERSON] навчається в Васильківському коледжі Національного авіаційного університету за спеціальністю 073 «Менеджмент», загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 24000,00 грн. (а.с.16). Згідно довідки Васильківського коледжу Національного авіаційного університету від 26.03.2018 року №60 [PERSON], дійсно навчається у Васильківському коледжі Національного авіаційного університету І-ІІ рівня акредитації з 01.09.2016 р., по теперішній час на денній, контрактній формі навчання (за кошти фізичних осіб), вартість навчання складає 6000,00 грн., за навчальний рік, за два роки навчання було сплачено 12000,00грн. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліменті в від 15.05.2006 N 3, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як вбачається з розрахунку неустойки у відповідності до вимог ст. 196 СК України в звязку з аліментною заборгованістю [PERSON] за станом на 01 грудня 2017 року, який склала [PERSON] загальна сума неустойки 340316, 52 грн. (а.с. 17). Але вказаний позивачем розмір неустойки в сумі суд вважає не вірним, оскільки розмір неустойки обчислений судом відповідно до довідки головного державного виконавця Назаренко О.Ю. від 08.11.2017 року №5916410 розрахунку заборгованості по аліментам згідно з виконавчим листом № 2-3104 від 10.01.2006 року складає 12629 грн. 80 коп., а тому суд не бере до уваги розрахунок неустойки позивача. Враховуючи вищевикладене та те, відповідач заперечень на позов не надсилав та жодних пояснень не надав, суд з урахуванням вище встановлених дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі у розміні 1500,00 грн., додаткові витрати на дитину, заборгованість по аліментам. Але перевіривши правильність наведеного розрахунку за вказаний період, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнена від оплати судових витрат щодо стягнення аліментів, згідност. 141 ЦПК Україниз відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial