Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтував наступним. У липні 2003 року між ним та відповідачем у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1367. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Ухвалою судді від 14.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. У лютому 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який у судовому засіданні 29.03.2019 прийнято до спільного розгляду. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом вказує, що за час перебування в шлюбі з [PERSON] ними було придбано спільне майно, а саме автомобіль марки «Citroen», д.н.з. [NUMBER] , та двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Сторони домовилися, що після розірвання шлюбу транспортний засіб залишиться у власності відповідача, а з приводу квартири між ними виник спір. Позивач вважає, що при поділі даної квартири слід відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити її частку не менше як до 60%, оскільки разом з нею залишаються проживати малолітні діти. З цих підстав просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя - двокімнатної квартири [ADDRESS] , виділивши у її власність 3/5 частин квартири, а у власність [PERSON] 2/5 частин квартири. Під час розгляду справи [PERSON] було надано суду для затвердження мирову угоду, укладену між сторонами. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2019 відмовлено у затвердженні даної мирової угоди на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України та продовжено судовий розгляд справи. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розірвати шлюб, укладений між нею та позивачем. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. 26.07.2003 між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1367 (а.с. 3). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , а [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с 4,5). 01.10.2015 між ПАТ «Закритим недиверсифікованим венчурним корпоративним інвестиційним фондом «Дельта Інвест Проект» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 75,9 кв.м. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 1366200,00 грн. (а.с. 42-45). Вказана квартира зареєстрована за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру від 08.05.2019. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась через втрату взаєморозуміння та різні погляди на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, враховуючи те, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, шлюб сторін підлягає розірванню. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Матеріалами справи підтверджено, що квартира [ADDRESS] придбана сторонами за час перебування у шлюбі, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила збільшити її частку у спільному майні подружжя, посилаючись на те, що з нею залишаються проживати малолітні діти, а саме просила виділити у її власність 3/5 частини спірної квартири, а у власність [PERSON] 2/5 частини квартири. Відповідач з таким варіантом поділу спільного сумісного майна погодився. З огляду на викладене суд вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна та збільшити частку [PERSON] , визнавши за нею право власності на 3/5 частини квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] на 2/5 частини квартири. За таких підстав, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу та задоволення зустрічного позову [PERSON] про поділ майна подружжя. З викладеного,

Outcome: approved