Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2011грн.13коп. та судові витрати в сумі 1218грн. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] 30.12.2014 року звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203914123000071. За особистою заявою Відповідача від 30.12.2014 року, наказом директора центру зайнятості від 30.12.2014 р. № НТ141230 був наданий статус безробітного з 30.12.2014р., з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, строком на 360 календарних днів, з 06.01.2015 р по 31.12.2015 р. Наказом центру зайнятості № НТ 150415 від 15.04.2015 року Відповідачу було припинено реєстрацію, у звязку з працевлаштуванням. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року (далі Порядок № 60/62), Постанови правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. 07.09.2015р. до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація від Державної фіскальної служби України щодо факту отримання [PERSON] доходу у 1 кварталі 2015 року. На виконання п. 5 Порядку № 60/62, складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.09. 2015 року за № 838 - ДФС. В ході проведення розслідування було встановлено, що в період перебування на обліку [PERSON] надавала послуги згідно Договору про надання послуг від 01.03.2015р. (надання послуг з консультації клієнтів) по 31.03.2015року. Згідно з актом приймання - передачі від 31.03.2015 р. [PERSON] отримала матеріальну виплату в розмірі 4800 грн. За таких обставин, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносилася до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст.. 4 Закону України «Про зайнятість населення». У звязку з цим, Харківським міським центром зайнятості, 11.09.2015 року виданий наказ за № 1341 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ПІБ - [PERSON]» за період з 01.03.2015 року по 31.03. 2015 року в сумі 2011 грн. 13 коп. Відповідачу 14.09.2015р. направлено документи разом з пропозицію повернути кошти протягом 15 днів з дня отримання претензії у добровільному порядку. На момент подання позовної заяви сума незаконно отриманої допомоги Відповідачем на рахунок Харківського міського центру зайнятості не повернута. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав передбачених у позові. Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не зявилася, причину неявки не повідомила, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Так в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що відповідач 30.12.2014 року звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203914123000071/а.с.9,10/. Як вбачається з витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON], відповідачу 30.12.2014 року, наказом директора центру зайнятості від 30.12.2014 р. № НТ141230 був наданий статус безробітного з 30.12.2014р., з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, строком на 360 календарних днів, з 06.01.2015 р. по 31.12.2015 р. Наказом центру зайнятості № НТ 150415 від 15.04.2015 року Відповідачу було припинено реєстрацію, у звязку з працевлаштуванням /а.с.4/. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05.07.2012 року безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 цього Закону статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація від Державної фіскальної служби України щодо факту отримання [PERSON] доходу у 1 кварталі 2015 року. Складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 09.09. 2015 року за № 838 - ДФС. В ході проведення розслідування було встановлено, що в період перебування на обліку [PERSON] надавала послуги згідно Договору про надання послуг від 01.03.2015р. (надання послуг з консультації клієнтів) по 31.03.2015року. Згідно з актом приймання - передачі від 31.03.2015 р. [PERSON] отримала матеріальну виплату в розмірі 4800 грн. /а.с.6-8/. За таких обставин, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносилася до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». У звязку з цим, Харківським міським центром зайнятості, 11.09.2015 року виданий наказ за № 1341 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ПІБ - [PERSON]» за період з 01.03.2015 року по 31.03. 2015 року в сумі 2011 грн. 13 коп. /а.с.11/. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Працівниками міського центру зайнятості були прийняті заходи щодо досудового врегулювання питання про добровільну сплату суми виплаченого забезпечення застрахованій особі, проте, як встановлено судом, на час розгляду справи, вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2011грн.13коп. Відповідачем на рахунок Харківського міського центру зайнятості не повернута. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2011грн.13коп., є законними, обґрунтованими, підтверджуються наявними в справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved