Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

у вересні 2019 року ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» звернулось з позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги по договору про надання послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року, яка складається з: суми основного боргу 41 127,12 грн., індексу інфляції - 4 582,58 грн., 3% річних за користування чужими коштами - 1 622,21 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач виконує функції експлуатуючої організації, а саме: забезпечує організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 05.07.2011 року між ними було укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією № ІЗУ ІІ-53. Також, позивач вказує, що постійно порушуючи умови укладеного Договору відповідач частково сплачує надані житлово-комунальні послуги, неналежно виконує покладені на нього обов`язки. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 41 127,12 грн. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України вважає за потрібне стягнути з [PERSON] індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 4 582,58 грн. та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1 622,21 грн. З огляду на викладене, ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» просило задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (а.с. 30-31). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 03.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в якому останній проси у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Заначив, що позов не відповідає вимогам ЦПК України, розрахунок проведений невірно та в порушення вимог п. п. 3.3., 3.4., 3.5. укладеного договору. Також подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 37-45). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2019 року судовий розгляд відкладено на 24.02.2020 року (а.с. 46). 13.02.2020 року до суду надійшли заперечення ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» на відзив, у яких позивач просив суд задовольнити позов, виходячи з обставин, викладених в позові. Вказало на недоведеність позиції відповідача, а також про відсутність підстав для застосування строків позовної давності. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та не заперечно сторонами, що позивач виконує функції експлуатуючої організації, а саме: забезпечує організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку [ADDRESS] . Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві Ради № 530 від 08.08.2014 року ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було визначено балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 180123727 від 06.09.2019 року (а.с. 12-14). 05.07.2011 року між ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією № ІЗУ ІІ-53 (а.с. 6-10). Згідно п. 2.1 договору на підставі та відповідно до його умов виконавець надає замовнику послуги, передбачені п. 2.1. Додатку № 1 до даного договору, організовує розміщення та утримання консьєржів в під`їзді, забезпечує охорону на території, а також забезпечує замовнику відповідні умови користування неподільним та загальним майном будинку [ADDRESS] , а замовник своєчасно та у повному обсязі оплачує вартість цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором. Невід`ємною частиною договору є витяги з рішень органу місцевого самоврядування та центральних органів виконавчої влади про затвердження тарифів на послуги (наведено у п. 1.1. Додатку № 1 до даного договору) (п. 2.2. договору). Виконавець надає послуги відповідно до затверджених органами місцевого самоврядування та/чи іншими компетентними органами нормативних актів про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт (п. 2.3. договору). Додатком № 1 до договору визначено, що на момент укладення цього договору замовника ознайомлено з нормативно-правовими документами вказаними в графі «Підстави для нарахування» даного пункту цього Додатку № 1. Повний текст документів знаходиться у виконавця і видається для ознайомлення замовнику за його проханням. Рішенням відповідних органів влади, які обов`язкові для виконання виконавцем та замовником і не потребують їх додаткового погодження, можуть встановлюватись нові тарифи за послуги, перелік яких наведено у п. 2.1. цього Додатку № 1 та комунальні послуги. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. В розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Уклавши 05.07.2011 року договір № ІЗУ ІІ-53 на умовах, викладених у ньому, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Договір є чинним, на момент розгляду справи докази визнання його недійсним в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не надано. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Звернувшись до суду, позивач вказав, що за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року відповідач заборгував підприємству позивача по сплаті за послуги з утримання та управління будинку та прибудинковою територією на загальну суму 41 127,12 грн., заборгованість нарахована щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розрахунком заборгованості та розрахунками, доданими заперечень на відзив (а.с. 15-16). В той же час, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на відповідність здійснених розрахунків позивачем умовам укладеного між ними договору. Проаналізувавши умови договору, укладеного між сторонами, розрахунки заборгованості, суд надійшов до наступного. Судом встановлено та не спростовано відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що з боку останнього має місце невиконання умов договору, укладеного з позивачем. Зокрема, відповідачем не надано доказів про проведення оплат послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією відповідно до договору № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року. Проте, на думку суду, й наданий позивачем розрахунок також не може бути прийнятим до уваги. Так, згідно підп. 1 п. 1.1. Додатку № 1 до договору № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року тариф плати (для приватних квартир) з утримання будинків та прибудинкової території за 1 м2 загальної площі становить 5,35 грн. з ПДВ. Підставою для нарахування є договір до моменту погодження тарифів структури, періодичності та строків надання послуг рішенням органу місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Тобто, виходячи з загальної площі квартири відповідача 92,3 м2 щомісячно останнім мало бути сплачено 493,81 грн. З розрахунку позивача за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року вбачається, що 01.07.2017 року до 01.06.2018 року тариф з утримання будинків та прибудинкової території за 1 м2 загальної площі становить 6,22 грн., з 01.06.2018 року до 01.07.2018 року - 11,62 грн., з 01.07.2018 року до 01.08.2019 року - 13,27 грн. Проте, позивачем не надано, а матеріали справи не містять, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо правомірності зміни тарифу як то шляхом укладення додаткової угоди між сторонами, як того вимагає п. 7.4. договору № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року, як то ухвалення рішення органу місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Відсутні вони в матеріалах справи як і невід`ємні частини договору. Тому, на думку суду, за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року відповідачем мало бути сплачено за послуги з утримання будинків та прибудинкової території 12 345,25 грн. (493,81 грн. * 25 місяців). Згідно підп. 2 п. 1.1. Додатку № 1 до договору № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року тариф з організації, розміщення та утримання консьєржів у під`їздах за 1 м2 загальної площі становить 0,84 грн. з ПДВ. Підставою для нарахування є договір. Тобто, виходячи з загальної площі квартири відповідача 92,3 м2 щомісячно відповідачем мало бути сплачено 77,53 грн., як то вірно визначено розрахунком позивача, з огляду на що в цій частині останній приймається судом до уваги. Тому, на думку суду, за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року відповідачем мало бути сплачено за послуги з організації, розміщення та утримання консьєржів у під`їздах 1 860,72 грн. (77,53 грн. * 24 місяців). Відповідно до підп. 3 п. 1.1. Додатку № 1 до договору № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року тариф з забезпечення охорони на території становить 0,64 грн. з ПДВ. Підставою для нарахування є договір. Тобто, виходячи з загальної площі квартири відповідача 92,3 м2 щомісячно відповідачем мало бути сплачено 59,07 грн., як то вірно визначено розрахунком позивача, з огляду на що в цій частині останній також приймається судом до уваги. Отже, на думку суду, за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року відповідачем мало бути сплачено за послуги з забезпечення охорони на території 1 476,75 грн. (59,07 грн. * 25 місяців). Як зазначено позивачем у запереченнях на відзив, у розрахунку в графі «інші нарахування» зазначені послуги з забезпечення охорони на території, а також витрати, понесені підприємством на ремонтні роботи шлагбаумів та ліфтів, про що видано відповідні накази. Проте, згідно розрахунку позивача у графу інші нарахування додатково у січні 2018 року включено суму 2,84 грн. Проте, підстави нарахування останньої перед судом позивачем не доведені, а тому не приймаються до уваги. На підставі наказу ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» від 27.02.2018 року «Про нарахування за ремонт системи безпеки ліфта» для відшкодування коштів, затрачених на проведення ремонтних робіт по ремонту ліфтового обладнання, пасажирського ліфта в житловому будинку [ADDRESS] провести нарахування на кожний квадратний метр житлової площі будинку 2,39 грн. Тобто, відповідачу нараховано 220,60 грн. (2,39 грн. * 92,3 м2), які включені до графи розрахунку «інші нарахування». На підставі наказу ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» від 27.03.2018 року «Про нарахування за ремонт шлагбаума та хвіртки» для відшкодування коштів, затрачених на проведення ремонтних робіт по ремонту шлагбаума та хвіртки в ЖК «Ізумрудний» по [ADDRESS] провести нарахування на кожний квадратний метр загальної площі будинку (житлових та нежитлових приміщень) 0,19 грн. Тобто, відповідачу мало б бути нараховано 83,07 грн. (0,19 грн. * 92,3 м2), які включені до графи розрахунку «інші нарахування». Проте, з розрахунку позивача за березень 2018 року до графи розрахунку «інші нарахування» окрім вартості послуг з забезпечення охорони на території додатково нараховано 17,54 грн. Однак, підстави їх нарахування матеріали справи не містять. Відповідно до наказу ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» № 91ОД від 16.10.2018 року «Про нарахування за заміну шлагбаума» для відшкодування коштів, затрачених на проведення заміни шлагбаума в ЖК «Ізумрудний» по вул. Механізаторів, 2-2А м. Києва провести нарахування на кожний квадратний метр загальної площі будинку (житлових та нежитлових приміщень) 0,32 грн. Тобто, відповідачу нараховано 29,54 грн. (0,32 грн. * 92,3 м2), які включені до графи розрахунку «інші нарахування». Наказом ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» № 57ОД від 24.06.2019 року з 01.06.2019 року внесено зміни на послуги з забезпечення охорони на території - 2,10 грн./м2. Згідно даного наказу відповідачу за червень та липень 2019 року нараховано за послуги з забезпечення охорони на території 193,83 грн. А в липні 2019 року відповідачу нараховано за послуги по обслуговуванню під`їзду - 77,53 грн. Проте, на думку суду, всі зазначені нарахування, котрі визначені позивачем та включені до графи розрахунку «інші нарахування» окрім вартості послуг з забезпечення охорони на території, на думку суду, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки не передбачені умовами укладеного між сторонами договору. Будь-які зміни до договору, як то визначено п. 7.4. останнього, в розпорядження суду не надано. Також, на думку суду, накази по підприємству не є беззаперечною підставою для автоматичної зміни умов договору без згоди на то іншої сторони. Також вказані накази не є рішеннями відповідних органів влади, а тому мають своїм наслідком автоматичну зміну тарифів, як визначено п. 1.1. Додатку № 1 до договору. Тому, на думку суду, виходячи з вищевикладеного та враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань, з останнього на користь ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» підлягає стягненню сума заборгованості за житлово-комунальні послуги по договору про надання послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією № ІЗУ ІІ-53 від 05.07.2011 року в розмірі 15 689,44 грн. (12 345,25 грн. + 1 860,72 грн. + 1 476,75 грн. + 6,72 грн.). Включення позивачем до суми заборгованості на початок періоду в розмірі 13 854,96 грн. судом не приймається до уваги та оцінюється критично з огляду на недоведеність вказаної суми та правомірності її нарахування в розрізі положень укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, перевіряючи правильність здійснених нарахувань 3 відсотків річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що зазначені розрахунки в частині періоду нарахування здійснені невірно, оскільки початком періоду нарахування визначено перше число місяця, за який нарахована заборгованість, тоді як плата за послуги згідно п. 3.1 договору вносяться не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем. Так, позивачем здійснено нарахування трьох відсотків річних на суму загальної заборгованості, починаючи з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року (дату розрахунку), тобто кількість днів прострочення визначена як 761 день, тоді як першим днем прострочення сплати платежу за липень 2017 року є 21.08.2017 року, який має бути початком періоду нарахування, а кількість днів прострочення - 710 днів. Тому судом здійснено розрахунок трьох відсотків річних на суму заборгованості окремо за кожний місяць, виходячи з того, що прострочення платежу настає 21 числа місяця, наступного за тим, у якому нарахована заборгованість. Так, три відсотки річних на заборгованість становить: - за липень 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 710 днів прострочення /365 = 36,79 грн.; - за серпень 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 679 днів прострочення /365 = 35,18 грн.; -за вересень 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 649 днів прострочення /365 = 33,63 грн.; - за жовтень 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 618 днів прострочення /365 = 32,02 грн.; - за листопад 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 588 днів прострочення /365 = 30,47 грн.; - за грудень 2017 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 557 днів прострочення /365 = 28,86 грн.; - за січень 2018 року: 637,13 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн. + 6,72 грн.) х 3% річних х 526 днів прострочення /365 = 27,55 грн.; - за лютий 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 498 днів прострочення /365 = 25,80 грн.; - за березень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 467 днів прострочення /365 = 24,20 грн.; - за квітень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 437 днів прострочення /365 = 22,64 грн.; - за травень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 406 днів прострочення /365 = 21,04 грн.; - за червень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 376 днів прострочення /365 = 19,48 грн.; - за липень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 345 днів прострочення /365 = 17,88 грн.; - за серпень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 314 днів прострочення /365 = 16,27 грн.; - за вересень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 284 дні прострочення /365 = 14,72 грн.; - за жовтень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 253 дні прострочення /365 = 13,11 грн.; - за листопад 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 223 дні прострочення /365 = 11,56 грн.; - за грудень 2018 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 192 дні прострочення /365 = 9,95 грн.; - за січень 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 161 день прострочення /365 = 8,34 грн.; - за лютий 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 133 дні прострочення /365 = 6,89 грн.; - за березень 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 102 дні прострочення /365 = 5,29 грн.; - за квітень 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 72 дні прострочення /365 = 3,73 грн.; - за травень 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 41 день прострочення /365 = 2,12 грн.; - за червень 2019 року: 630,41 грн. (493,81 грн. + 77,53 грн. + 59,07 грн.) х 3% річних х 11 днів прострочення /365 = 0,57 грн., а загалом - 488,09 грн. Перевіряючи нарахування позивачем інфляційних втрат, судом також встановлено, що нарахування інфляційних втрат здійснено за період з першого числа місяця, за який була нарахована плата за послуги, тоді як сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з сукупного індексу інфляції, починаючи з місяця, в якому відбулось прострочення. Таким чином, враховуючи, що позивачем було невірно визначено період прострочення та сукупний індекс інфляції з урахуванням суми боргу, судом також був здійснений розрахунок інфляційних втрат. Так, інфляційні втрати, нараховані судом на суму заборгованості за липень 2017 року становлять: 630,41 (заборгованість за липень 2017 року) х 118,85% - сукупний індекс інфляції за період з серпня 2017 року по серпень 2019 року (місяць розрахунку, визначений позивачем) = 749,24 грн. - 630,41 грн. = 118,83 грн. Аналогічний розрахунок здійснено судом по кожній окремій сумі заборгованості за кожен місяць, починаючи з серпня 2017 року по липень 2019 року, виходячи із визначеної судом суми боргу та періоду, взятого позивачем для нарахування. Таким чином, на думку суду, сума інфляційних втрат, нарахована на суму заборгованості, що виникла у період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року, розрахована судом в розмірі 1 228,18 грн. Враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією за період з 01.07.2017 року по 01.08.2019 року, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційної складової боргу та 3% річних, проте, в розмірах 1 228,18 грн. та 488,09 грн. відповідно. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З огляду на викладене, суд не приймає заяву відповідача про застосування строків позовної давності з огляду їх непропущення позивачем і зверненням за захистом своїх прав у їх межах. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по сплаті за послуги з утримання та управління будинку та прибудинковою територією в сумі 15 689,44 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 1 228,18 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 488,09 грн., як таке, що узгоджується з дослідженими матеріалами справи та вимогами закону. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1 921,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позов ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial