Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] пред`явила зазначений позов до [PERSON] та [PERSON] на предмет усунення їх від права на спадкування однокімнатної квартири [ADDRESS] та земельної ділянки 0,0511 га на території [ADDRESS] з садовим будиночком після [PERSON] , який доводився позивачу чоловіком, відповідачам батьком та помер [INFO] , з тих підстав, що відповідачі є недобросовісними спадкоємцями, оскільки будучи повнолітніми здоровими працездатними особами, з батьком родинних відносин не підтримували, життям батька не цікавилися, ніякої допомоги йому не надавали, в той час коли він тяжко хворів, потребував коштів на лікування онкологічної хвороби, з 01 листопада 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, після чого проходив двічі курси хіміотерапії, а після цього симптоматичне лікування, проте відповідачі на її прохання про допомогу відповіли відмовою і самоусунулися, як і не надали ніякої допомоги на поховання, у зв`язку з чим позивач самотужки і за допомогою своїх родичів несла усі витрати на лікування, і поховання чоловіка. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 19 грудня 2019 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою суду від 11 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі та з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду її по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена підготовка з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи без виникнення процесуальних ускладнень. Відповідачі, отримавши копію позовної заяви кожний окремо, 19 лютого 2020 року подали спільний відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнали повністю, з тих підстав, що після розірвання шлюбу їх батько [PERSON] ніякої участі у їх житті, забезпеченні і вихованні не приймав з раннього дитинства, після одруження вдруге у 1998 році з [PERSON] опікувався лише її дітьми, матеріально забезпечував, дав їм вищу освіту, тоді як власні діти (відповідачі) вищої освіти не мають. Лише за кілька років до смерті батько їх знайшов та став спілкуватись, щоб надолужити втрачене, вони батькові пробачили та стали підтримувати спілкування, приїжджали провідували його у м. Дніпрі, хоч самі проживають у м. Кривому Розі, а коли батько захворів, то відвідували його в лікарні, давали з урахуванням своїх можливостей гроші йому особисто, проте він більшістю відмовлявся і вони поповнювали його карту через термінали самообслуговування, пропонували забрати його до себе у м. Кривий Ріг, проте і батько, і позивач від цього відмовились. Під час спілкування батько неодноразово казав, що вони наслідуватимуть його майно за законом, що він бажає по собі для них залишити частину свого майна, тому просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач 19 лютого 2020 року подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій на спростування доводів і міркувань відповідачів, зазначила про те, що її чоловік за рішенням суду регулярно виплачував аліменти на утримання відповідачів, що спростовує твердження відповідачів про те, що їх батько не приймав участі у їх забезпеченні, так само як і твердження відповідачів про регулярне спілкування з батьком наприкінці життя не відповідають дійсності, оскільки дочка відмовилась спілкуватись із батьком, а син лише кілька разів приїжджав до батька, проте матеріальної чи іншої допомоги не надавав, хоч той потребував такої участі, однак після прохань про матеріальну допомогу відповідачі взагалі припинили спілкування, тому просила задовольнити позов повністю. Третя особа Сьома Дніпровська ДНК пояснень на позовну заяву не подавала, направивши на виконання ухвали суду від 11\~січня 2020 року копію спадкової справи після [PERSON] , клопотала про розгляд справи у відсутності її представника. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Додаткового позивач пояснила, що однокімнатна квартира, в якій вони з чоловіком проживали є її єдиним житлом, де вона проживає і зареєстрована з 1998 року. Оскільки її чоловік після розірвання першого шлюбу з дітьми не спілкувався через складні стосунки з колишньою дружиною, то саме вона (позивач) доклала усіх зусиль до пошуку відповідачів і відновлення спілкування чоловіка з дітьми (відповідачами), проте коли він захворів вони не допомагали, відмовили їй у допомозі, хоча мали б таку надати батькові, а тепер претендують на 2/3 частки вказаної квартири і земельної ділянки, що в решті може позбавити її єдиного житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог з наведених у відзиві підстав. Додатково пояснила, що оскільки вона проживає у м. Кривому Розі, має на утриманні неповнолітніх дітей та матір, яка страждає на психічне захворювання та яку вона не може залишити без нагляду, вона приїжджала до батька не часто, але як тільки видавалась така можливість. Про те, що батько чимось хворів не один місяць, вона здогадувалася і за відсутності матеріальної можливості, як могла морально підтримувала, спілкувалась по телефону, в останнє його поздоровляла [INFO] з днем народження. Так само, вона та її брат давали кошти на поховання, стільки скільки змоги, виходячи з своїх фінансових можливостей, натомість позивач зараз ставить питання про позбавлення її та брата спадщини, не зважаючи на те, що вона мала намір поділити спадщину порівну і ніколи не намагалася виселити позивача зі спадкової квартири. В подальшому відповідач в судове засідання не прибула та про причини неявки не повідомила, про відкладення розгляду не клопотала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, наполягаючи на відмові у задоволенні таких вимог, додаткового пояснивши, що з батьком стали спілкуватись останні роки його життя. Коли батько став хворіти, він приїжджав щонайменше двічі на рік, а іноді частіше за можливості, відвідував його, надавав йому особисто кошти, але батько загалом відмовлявся. На лазерну операцію він особисто давав стільки скільки тільки зміг: спочатку 1000,00 грн., а потім ще 1000,00 грн. Також коли батько останні роки став хворіти він у 2016-2017 році пропонував його забрати у м. Кривий Ріг, щоб оселити на дачі, на природі, проте батько відмовився, восени 2017 року-на початку 2018 року батько повідомляв йому при спілкуванні, яке відбувалось за допомогою скайпу, що погано себе почувається. Про те, що батько онкохворий йому стало відомо при спілкуванні з ним та позивачкою за три дні до смерті та про надання коштів на лікування онкохвороби відповідача ніхто не просив. В подальшому відповідач в судове засідання не прибув та про причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду не клопотав. Свідок [PERSON] , будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що є головою СТ «Надежда» в АНД районі м. Дніпра, де розташована ділянка [PERSON] , його друга з 1974 року. Свідок показав, що приблизно у 1987 році йому стало відомо, що від [PERSON] пішла дружина і забрала дітей, він разом з [PERSON] приїжджали до його дружини щоб поспілкуватись з дітьми, забрати їх додому, проте це не вдалося, а потім вона з дітьми кудись поїхала до м. Кривого Рогу, після чого спілкування з дітьми у [PERSON] перервалось про що він сам свідку розповідав. У 1989-1991 роках разом з [PERSON] будували садові будиночки на своїх ділянках, допомагали один одному. Син одного разу приїжджав після армії, більше він його не бачив. Дочку бачив лише маленькою, дорослою не бачив. Дітей [PERSON] любив, за сприянням його другої дружини [PERSON] , відновив спілкування з сином і дочкою, а от вони до нього ставилися не дуже добре, уваги не приділяли. Останнім часом, коли спілкувався з [PERSON] , то він повідомляв про недобре самопочуття, проте подробиць хвороби не розповідав, а потім перестав з`являтись на дачі, сусіди розповіли, що в лікарні, а потім що помер. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що доводиться рідною сестрою [PERSON] . До 2015 року вона з чоловіком проживали постійно в Криму, а 2017 року постійно проживали у м. Дніпрі. Оскільки вона тісно спілкувалась з братом і його дружиною (позивачем), приймала участь у їх житті, їй стало відомо, що в серпні 2017 року брат став сильно хворіти, спочатку запаленням легень, а потім виявили онкологічну хворобу. Позивач звернулась до неї по допомогу в організації лікування та матеріальну допомогу, як вона надала у розмір 15000,00 грн., допомогла встати на облік і лікування. В подальшому вона надала на хіміотерапію 30000,00 грн. і племінник [PERSON] дав 5000,00 грн., а на кожну наступну хіміотерапію 17000,00 грн. У листопаді 2017 року позивач дуже просила про термінову допомогу на придбання ліків в розмірі 200,00 доларів США, проте вона дала 300,00 доларів США, знаючи, що ліки коштують дорожче. Також в розмові позивач повідомляла їй, що зверталась по допомогу до сина [PERSON] , проте він сказав, що у нього коштів немає, як і у дочки [PERSON] , тому вони не допоможуть. За життя брат розповідав свідку, що знайшов дітей завдяки [PERSON] (приблизно в кінці 1990-х років) і став з ними спілкуватись. Також свідок показала, що за весь час перебування у м. Дніпрі вона вперше побачила відповідачів лише на похоронах. Після розірвання першого шлюбу колишня дружина забрала дітей і спілкуватись не дозволяла ні брату, ні їй як тітці. В придбанні і установці пам`ятника фінансово брали участь вона з племінником і позивач, а син [PERSON] участі не брав. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є рідною сестрою позивача [PERSON] , з сім`єю та чоловіком якої вони завжди спілкувались, допомагали один одному. Так, [PERSON] та [PERSON] прожили мирно, дружно і в певному достатку близько 25 років, проте коли стали хворіти, особливо [PERSON] , то коштів на лікування стало не вистачати, а догляд за онкохворою людиною досить важкий, тому свідок допомагала і коштами, і доглядом. Саме [PERSON] наполягла на тому, щоб [PERSON] знайшов дітей і відновив спілкування, проте коли він став хворіти, то діти не дуже відгукнулися, не стали допомагати ні матеріально, ні в інший спосіб, не дивлячись на те, що коли [PERSON] перебував в лікарні, то дуже потребував такої допомоги, однак син сказав, що сам у скрутному матеріальному становищі, як і його сестра. Реальну і найбільшу допомогу тоді надали його сестра [PERSON] і племінник [PERSON] . Суд, заслухавши усні пояснення сторін, показання свідків, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з відмовою в задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що з 21 березня 1998 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська вчинено актовий запис № 92 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Також судом встановлено, що [PERSON] мав двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.57зворот, 59). [PERSON] помер [INFO] у віці 74 років, про що Чечелівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено актовий запис № 633 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.10). За життя спадкодавцю [PERSON] належало наступне майно: -квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого трестом «Дніпроміськбуд» 22 листопад 1995 року згідно розпорядження № П-620 від 22 листопада 1995 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» 22 листопада1995 року, записано в реєстрову книгу за № 40п-88; -земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0511 га для садівництва, що розташована в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра в ОК «СТ «Надежда» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №378182, виданого Дніпропетровської міської радою 13 листопада 2012 року, кадастровий номер ділянки 1210100000:01:735:0099; На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядження не робив, заповіту не залишив, що встановлено за даними спадкової справи, наявної в матеріалах справи в копії (а.с.54-67). З заявами про прийняття спадщини до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори у строк, визначений ст.1270 ЦК України та в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1269 ЦК України звернулися: 25 квітня 2018 року дружина [PERSON] , 26 червня 2018 року дочка [PERSON] , [INFO] син [PERSON] (а.с.55, 57-зворот-58,, 59-59-зворот). Державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. 30 жовтня 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0511 га для садівництва, що розташована на території міста Дніпра в ОК «СТ «Надежда», а також свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.65, 65-зворот). ЦК України у статті 1258 встановлює правило почергового одержання спадкоємцями за законом права на спадкування. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу, тобто при зміні черговості одержання права на спадкування. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Таким чином, за встановлених у даній справі обставин спадкоємцями за законом першої черги після [PERSON] є його дружина [PERSON] та його діти: [PERSON] та [PERSON] , кожний з яких подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, згідно з вимогами ст. 264 ЦПК у даній справі підлягає встановленню як факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через, зокрема, тяжку хворобу та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи, так і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві такої допомоги. Розв`язуючи спір у даній справі, суд приймає до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 стосовно того, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, а вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. При цьому, належить враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов`язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дії. Так, за даними довідки КЗ «ДЦПМСД №1» ДМР на адвокатський запит від 27 серпня 2018 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 17 листопада 2017 року КЗ «ДКОШМД» ДОР» (а.с.13, 14) встановлено, що [PERSON] з 01 по 17 листопада 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДОР», де йому після обстеження і консультації лікаря онколога встановлений діагноз Т2N2M0 «злоякісне новоутворення лівої легені», у зв`язку з чим останній пройшов два курси хіміотерапії, після чого призначене симптоматичне лікування. З досліджених в судовому засіданні витребуваних судом медичних карток амбулаторного хворого [PERSON] № 241044 встановлено, що 18 квітня 2017 року лікар-пульманолог надав консультаційний висновок з приводу лікування запалення легень, 23 жовтня 2017 року [PERSON] також призначили лікування запалення легень. Після діагностування онкологічного захворювання легень [PERSON] призначалися ліки за пільговими рецептами 03 листопада 2017 року, 04 грудня 2017 року, 02 лютого 2018 року , 13 лютого 2018 року за результатами призначеної хіміотерапії, які призначені 04 грудня 2017 року (перший курс) і 09 січня 2018 року (другий курс). За результатами огляду вдома 01 березня 2018 року лікарем встановлений важкий загальний стан, порушення когнітивних реакцій, порушення пам`яті та орієнтації в квартирі, 12 березня 2018 року виявлена явно виражена інтоксикація, анемія, та лише 21 березня 2018 року лікарем амбулаторії №3 наданий висновок про призначення підконтрольних лікарських засобів. Таким чином, встановлено, що у спадкодавця тяжка хвороба виявлена лише після 01 листопада 2017 року та швидко прогресувала, в умовах стаціонару [PERSON] перебував лише з 01 листопада 2017 року по 27 листопада 2017 року, і за даними медичних карток перший курс хіміотерапії призначений з 04 грудня 2017 року, а загальний стан як тяжкий лікарем визначений з 01 березня 2018 року, що свідчить про безпосередню потребу у сторонньому догляді щонайменше з часу початку проведення курсів хіміотерапії, тобто не раніше 04 грудня 2017 року. В той же час, згідно пенсійному посвідченню (а.с.11) [PERSON] отримував пенсію з 22 листопада 2006 року, розмір якої з січня 2017 року по березень 2018 року склав 42614,92 грн (а.с.168), а також відносився до пільгової категорії населення як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 26 квітня 2001 року Кіровським районним військовим комісаріатом, та проходив амбулаторне лікування із забезпеченням пільговими рецептами на лікарські засоби згідно чинному законодавству, що підтверджується довідкою КЗ «Дніпровський центр первинної медико-соціальної допомоги №1» ДМР на адвокатський запит від 27 серпня 2018 року № 05/120 (а.с.12). В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження того, що відповідачі були безпосередньо кожен окремо обізнані про діагноз та стан хвороби батька з часу її діагностування, разом з тим, досліджені в судовому засіданні медичні картки, сукупно з показами свідків [PERSON] та [PERSON] , свідчать про те, що відповідачі були обізнані про потребу батька в лікуванні щонайменше з часу призначення курсу хіміотерапії, тобто з грудня 2017 року, коли позивач звернулася до [PERSON] з проханням надати матеріальну допомогу. Відповідно, доводи відповідача [PERSON] про те, що йому стало відомо про онкологію батька лише за три дні до його смерті спростовуються наведеними показами свідків, а також і поясненнями самих відповідачів про те, що їм відомо було, що батько давно хворіє, хоч би і не перебуває у безпорадному стані. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі дійсно спілкувались зі спадкодавцем, як батьком, за наявної у них можливості телефоном і через інтернет зв`язок скайпом поздоровляли зі святами, щонайменше відповідач [PERSON] 04 січня 2018 року, а також прибували з м. Кривого Рогу щонайменше двічі на рік з урахуванням фінансової можливості, графіку роботи відповідача [PERSON] , можливості залишити (взяти з собою) неповнолітніх дітей і хвору матір відповідачем [PERSON] , що знайшло підтвердження показами свідків, фотокартками, а тому в цій частині доводи позивача про уникнення спілкування відповідачів з батьком під час його хвороби суд відхиляє як такі, що не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами. Доводи позивача про те, що відповідачі могли, але не надавали належної матеріальної допомоги, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доказами, оскільки розміру доходів, заробітку, відсутності інших утриманців суду та витрат відповідачів, що явно перевищували б їх доходи, за період з грудня 2017 року до часу відкриття спадщини не надано. Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є пенсіонером за віком з 09 жовтня 2019 року, відповідач [PERSON] не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, а також разом з нею проживає хвора матір і перебуває на її догляді та утриманні, а тому твердження позивача про фінансову спроможність надати матеріальну допомогу тяжко хворому батьку суд до уваги не приймає. При цьому, сама по собі залишене відповідачами без задоволення повідомлення (прохання) про потребу у матеріальній допомозі з підстав фінансової неспроможності і відсутності коштів не може свідчити про ухилення від надання такої допомоги, як і неможливість постійного перебування поряд із хворим і надання організаційної допомоги у догляді з огляду на відстань від місця проживання хворого у м. Дніпрі та місця проживання відповідачів у м. Кривому Розі, що суттєво ускладнювало прибуття та перебування їх у м. Дніпрі за відсутності місця проживання у відповідачів в м. Дніпрі. Відтак, за встановлених за розгляду справи обставин відсутності у відповідача [PERSON] оподатковуваного доходу, розміру отримуваного від трудової діяльності відповідача [PERSON] та наявності отримання [PERSON] стабільної пенсії за віком, пільг на ліки, наявності пенсії у дружини спадкодавця (позивача у справі) суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що відповідачі ухилялися від надання спадкодавцю матеріальної допомоги. Таким чином, суд, розв`язуючи даний спір, оцінивши всі докази кожний окремо і в своїй сукупності і взаємозв`язку на належність, допустимість достатність за правилами ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку, що спадкодавець страждав на тяжку хворобу з 01 листопада 2017 року, став потребувати стороннього догляду з грудня 2017 року і перебував у дійсно безпорадному стані з 01 березня 2018 року, і хоч відповідачі кожен окремо і були обізнані про тяжу хворобу батька, проте доказів їх можливості надати необхідну матеріальну, організаційну допомогу, забезпечити догляд у м. Дніпрі в судовому засіданні підтвердження доказами не знайшли, чим виключене їх ухилення від надання допомоги. Частина 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України зобов`язують кожну сторону довести належними, допустимими та достатніми доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з\~тим,\~позивачем не\~надано у\~відповідності зі\~своїм процесуальним\~обов`язком за\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України\~належних,\~допустимих і\~достатніх доказів\~таких умисних\~дій чи\~бездіяльності спадкоємців\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~які б\~спрямовані були\~на ухилення\~від обов`язку\~забезпечити підтримку\~та допомогу\~спадкодавцю саме\~у той\~час,\~коли останній\~перебував у\~безпорадному стані,\~доказів обставин\~того,\~що відповідачі\~усвідомлювали свій\~обов`язок,\~мали можливість\~його виконувати,\~але не\~вчиняли необхідних\~дій,\~а тому\~не доведені\~і підстави,\~передбачені ч.5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від спадкування за законом після батька [PERSON] , у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. За правилами ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed