Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила звільнити її від сплати заборгованості по сплаті аліментах, за період 2013-2019 років, які станом на 1 грудня 2019 року, складають суму 16 352 грн. 91 коп. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, у період якого у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 2 червня 20 червня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дітей визначено з батьком. Рішенням цього ж суду від 15 травня 2013 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 200 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Станом на 1 грудня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів складає 16 352 грн. 91 коп. Вказана заборгованість виникла у зв`язку з тим, що позивач заробітків не має, отримує лише державну допомогу інвалідам ІІ групи, що після вирахування аліментів становить суму в розмірі 782 грн., що є значно нижчою від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, позивач перебуває на обліку у психіатра. Наявність інвалідності ІІ групи та психічного захворювання унеможливлює працевлаштування позивача для отримання доходів з метою погашення заборгованості по сплаті аліментів. Також, позивач проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка тяжко хворіє і потребує сторонньої допомоги та догляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на без під ставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її часті, просить ухвалити у справі рішення по суті спору на розсуд суду. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем, у період якого у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 2 червня 20 червня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дітей визначено з батьком. Рішенням цього ж суду від 15 травня 2013 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 200 грн. на кожну дитину, починаючи з 13 березня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 2, 11, 12). 19 липня 2013 року Новоград-Волинським міськрайонним судом видано виконавчий лист №285/1128/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 200 грн. на кожну дитину, починаючи з 13 березня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 3). Згідно розрахунку у [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 1 грудня 2019 року складає суму 16 352 грн. 91 коп. (а.с. 4). Відповідно до довідки Пищівської сільської ради від 13 листопада 2019 року до складу сім`ї [PERSON] входить її мати - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до довідки Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 19 грудня 2019 року позивач [PERSON] у 2019 році отримувала державну соціальну допомогу інваліда ІІ групи з відрахуванням аліментів в середньому 748 грн. 50 коп. щомісячно (а.с. 7). Згідно із висновком психіатричної медико-соціальної експертної комісії та довідки до акта огляду МСЕК від 22 квітня 2019 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Може виконувати просту некваліфіковану працю. Працевлаштування з урахуванням залишкової працездатності та обмежень лікарсько-консультативної комісії (а.с. 8, 9). Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років. Статтею 197 СК України врегульовано питання щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Так, зі змісту ч. 2 ст. 197 СК України вбачається, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Наявність у позивача інвалідності ІІ групи загального захворювання не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Окрім цього, згідно висновку та довідки МСЕК від 22 квітня 2019 року [PERSON] може виконувати просту некваліфіковану працю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову [PERSON] , оскільки він є необґрунтованим та не підтверджуються належними доказами.

Outcome: dismissed