Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У грудні 2015 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 03 червня 2015 року помер її батько [PERSON] Після його смерті позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], посилаючись на заповіт, згідно якого батько заповів йому все майно, в тому числі й будинок. Позивач вважає, що відповідач батьку не допомагав й у нього не було підстав складати заповіт на користь брата. Також зазначає, що батько переніс два інсульти в 2004 та 2006 роках, тому до кінця життя у нього спостерігалось порушення мислення, сприйняття, емоцій, інтелекту, памяті та ін. У нього були також інші захворювання, які впливали на усвідомлення значення своїх дій та здатність керувати ними, був інвалідом першої групи. Отже, посилаючись на те, що [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними під час складання заповіту, позивач просить визнати недійсним заповіт складений [PERSON] 26 червня 2007 року, посвідчений виконавчим комітетом Літочківської сільради №183. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. При цьому, зазначав, що увесь тягар звернень, погоджень щодо будівництва будинку у різних інстанціях, придбання будівельних матеріалів та саме будівництво будинку відповідач взяв на себе. Після побудови будинку, батько подарував [PERSON] 3/5 частини будинку у с. Соболівка, а на випадок смерті зробив заповітне розпорядження щодо іншої частини на користь відповідача. Пояснив, що у батька не було психічних захворювань та він не перебував на обліку. Оспорюваний заповіт складений відповідно до вимог чинного законодавства, а висновок судової експертизи є необґрунтованим, не відповідає фактичним даним та суперечить медичній документації, базується на неправдивих свідченнях свідків. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, вважають що такі вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 03 червня 2015 року помер [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [INFO]. ( а.с. 5,6 ) Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на частину житлового будинку за адресою: вул. Шевченка, буд. 13, в с. Соболівка Броварського району Київської області. Відповідно до договору дарування, укладеного 19 липня 1995 року, [PERSON] подарував [PERSON] 3/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташований в селі Соболівка Броварського району Київської області, по вулиці Шевченка №13. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Літочківської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] за реєстром №183, за яким все своє майно заповідав [PERSON] Із спадкової справи №442/2015 до майна померлого 03 червня 2015 року [PERSON] видно, що із заявами про прийняття спадщини згідно закону звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] доньки померлого. Також із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту звернувся [PERSON] Свідок [PERSON] є рідною сестрою сторін по справі, пояснила, що 24.08.2006р. стався в батька інсульт. Він лежав у Броварській лікарні; вона із сестрами його доглядали; брата не бачила там ні разу. Всі три сестри доглядали батька, перевозивши його кожного місяця до іншої сестри. Потім у батька в грудні знайшли кісту. У травні перевезли батька в село і там доглядали його. Коли посвідчувався заповіт, черга доглядати за батьком була в [PERSON]. За тиждень до посвідчення заповіту свідок бачила батька, його стан був дуже важким. Його підіймали, сам встати не міг. Називав він усіх сестер іменем матері «Катя»; онуків не впізнавав. Батько не розумів те, що він говорить; дуже погано розмовляв; сам розповідати про щось не міг. Про спадщину з батьком не говорили. На час другого інсульту свідок була в Криму. Пенсії батька вистачало тільки на памперси на місяць. Гуляти батько не просився; в туалет просився. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1993р. працює фельдшером у с.Соболівка. Перший інсульт [PERSON] був легким, а вже після смерті дружини він отримав важкий інсульт. Він потребував стороннього догляду. Доньки доглядали за батьком. Свідок приходила туди, робила уколи і крапельниці. Приходила тоді коли викликали, або заходила, як проходила повз. Взимку не ходила туди, бо дівчата забирали його в Київ, а весною й літом приходила. Дід говорив, як запитуєш; сам нічого не розповідав. Спочатку він впізнавав свідка, а після другого інсульту не впізнавав, просто дивився. Свідок не чула, щоб він називав когось із дочок по імені. Самостійно ходити не міг. Після другого інсульту приходила, він лежав, чітко не памятає, коли саме; але в червні чи на початку липня приходила туди». Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою в с. Соболівка. Перший інсульт вона побачила в померлого сама, а з другим інсультом діда привезли в травні 2007р. Коли приходила туди, дивилася нього, то він лежав і дивився вгору. Раніше свідок говорила з дідом про спадщину, то він сказав, що [PERSON] спадщину не перепише. [PERSON] сам не говорив. Наприкінці травня була в них вдома: дід свідка не впізнав. У липні 2007р. також відвідувала діда; він самостійно не ходив, не розмовляв. Свідок [PERSON], онучка померлого, пояснила, що після смерті бабусі в дідуся був другий інсульт. Дідусь був по тижню в кожної із сестер. Потім на все літо його забирали в село. Після того, як у діда стався другий інсульт, він свідка не впізнавав, ходив погано, розмовляв погано. Свідок [PERSON] двоюрідна сестра сторін по справі, пояснила, що три сестри по черзі доглядали за батьком. На момент посвідчення заповіту її не було поруч, однак вона постійно спілкувалася із сестрами, тому була в курсі всіх подій. У будинку в с. Соболівка була. З роками, після інсульту, дядьку стало трішки краще; в основному, він лежав, сидів на візку. Іноді він впізнавав свідка, іноді ні, не розмовляв. Бачила, коли діда годували з ложки. Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи №757, складеного 28.10.2016 року, зроблено висновок про те, що станом на 26 червня 2007 року [PERSON] виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-атрофічного) ґенезу з вираженим іентелектуально-мнестичним зниженням. Під час складання заповіту 26 червня 2007 року [PERSON] за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У своїх запереченнях відповідач зазначає, що допомагав батькові будувати будинок, тому батько й заповів йому частину даного будинку. Крім того, навіть після інсультів батько був у нормальному стані, спілкувався, розумів значення своїх дій та міг керувати ними, тому, вважає, що покази свідків є неправдивими, й висновок експертизи є необґрунтованим та суперечить медичній документації щодо [PERSON], а за життя батько жодного разу не обстежувався у лікаря-психіатра. Разом з тим, вищевказані доводи заперечення не спростовують висновків судово-психіатричної посмертної експертизи, а посилання щодо неправдивості свідчень свідків жодними доказами не підтверджені. Безпідставними є посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, оскільки спадкодавець помер у червні 2015 року, тому лише після його смерті позивачу стало відомо про наявність заповіту. Із позовом до суду позивач звернулась 23 грудня 2015 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності. Жодних доказів про те, що позивачу могло бути відомо про наявність оспорюваного заповіту раніше, до суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За змістом ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, як встановлено судом, на час складання заповіту спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому і заповіт з цих підстав є недійсним. На підставі викладеного, та

Outcome: approved