Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, неодноразово уточнюючи позовні вимоги (а.с.5-7, 84-92, 119-123), просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «СК «Лафорт» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 15899 грн. 49 коп.; стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 18177 грн. 00 коп. та з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 23000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 13 червня 2013 року о 17 годині 20 хвилин на перехресті вул.Криворізька та вул.Металургів у м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були викликані співробітники ДАЇ, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 26 червня 2013 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження судового експерта [PERSON] №48/2013 від 25.06.2013 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті ДТП, складає 16409 грн. 64 коп. Приватне акціонерне товариство «СК «Лафорт» не виплатила позивачу страхове відшкодування. Крім того, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних страждання, викликаних виникненням не передбаченими змінами у способі життя, тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 23000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Раніше, в судових засіданнях, підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, його представник, кожний окремо, в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Приватне акціонерне товариство «СК «Лафорт» повинно відшкодувати позивачу страхове відшкодування у сумі 15899 грн. 49 коп. за виключенням франшизи у сумі 510 грн. 00 коп. Вимога позивача про відшкодування з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 18177 грн. 00 коп. є незаконною, оскільки рахунок-фактура від 27.02.2014 року та акти виконаних робіт від 12.03.2014 року, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Авто Транс», згідно яких, позивач, нібито відремонтував свій транспортний засіб, є підробленими, як підпис директора, так і печатка, що було підтверджено останньою в судовому засіданні. Що стосується моральної шкоди, зазначена вимога позивача є необґрунтованою, недоведеною та не підтвердженою будь-якими доказами (чеками, квитанціями). Тому, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «СК «Лафорт» судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представники третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Авто Транс» у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 18177 грн. 00 коп., яка складається також із суми відновлювального ремонту, оскільки їх товариство здійснює підприємницьку діяльність виключно в межах законодавства України, основним видом діяльності якого є перевезення вантажів, але не ремонт транспортних засобів. Зазначене підтверджено інформацією, яка знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, згідно якого, основний КВЕД підприємства є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт. ТОВ «Гермес Авто Транс» ніколи не займалось та не надавало будь-яких послуг, пов'язаних із технічним ремонтом, обслуговуванням та ремонтом будь-яких транспортних засобів. Що стосується документів, які були надані позивачем в матеріали цивільної справи, а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру №17 від 27.02.2014 року, акт виконаних робіт №ГТА-001/1203 від 12.03.2014 року та рахунок-фактура №ГТА-001/2702 від 27.02.2014 року зазначили, що вищезазначені документи ніколи не надавались, а ордер не виписувався та за касовою книгою не відображається, кошти у сумі 33576 грн. 49 коп. до каси не надходили, у касовій книзі зазначена операція відсутня, що також підтверджується актом фактичної перевірки ТОВ «Гермес Авто Транс» від 22.08.2014 року Дніпропетровської ОДПІ. Крім того, зазначені документи є фіктивними, оскільки підпис директора не відповідає дійсності, а печатка відрізняється від оригінала. У ТОВ «Гермес Авто Транс» відсутні будь-які орендні відносини та договори стосовно оренди приміщень під СТО, а також товариство не орендує прилади (апарати), що потрібні для ремонту транспортних засобів. Відомо, що 12.09.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до Красногвардійського РВ ДМУ із заявою щодо підроблення та надання завідомо неправдивих документів, про що було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зареєстровано кримінальне провадження №12014040680002500, тому, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 18177 грн. 00 коп. Вислухавши доводи відповідача, його представника, заперечення представників третьої особи, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER] (арк.с.9). Власником транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] дружина відповідача [PERSON] (арк.с.194). Встановлено, що 13 червня 2013 року о 17 годині 20 хвилин, [PERSON], керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг вул.Криворізька та вул.Металургів у м.Дніпропетровську, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого, допустив зіткнення з ним. В результаті дорожньо - транспортної пригоди були викликані співробітники ДАЇ, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2013 року, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (арк.с.10). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Оскільки, [PERSON] здійснював експлуатацію транспортного засобу «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, де останній був зазначений у якості особи, яка має право керування транспортним засобом «ВАЗ-2105» державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] і повинен відшкодувати спричинену шкоду. Встановлено, що 31 травня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС №2538919 від 31.05.2013 р., строком дії з 31 травня 2013 року по 31 травня 2014 року (арк.с.11). 03 вересня 2012 р. між Приватним акціонерним товариством «СК «Лафорт» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №6755520, відповідно до якого страховиком було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строком дії з 04 вересня 2012 року по 03 вересня 2013 року (арк.с.193). Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV. Згідно ст. ст. 5, 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, згідно звіту спеціаліста-автотовароведу [PERSON] №48/2013 від 25.06.2013 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 16409 грн. 64 коп. (арк.с.133-135). Згідно ст.988 ЦК України, страхова компанія зобов'язана здійснити страхові виплати позивачу в межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання договору. Статтею 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховою компанією не відшкодовується шкода пов'язана із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Встановлено, що Приватним акціонерним товариством «СК «Лафорт» не було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 15899 грн. 49 коп. за виключенням суми франшизи 510 грн. 00 коп. (16409 грн. 64 коп. (вартість матеріальної шкоди) - 510 грн. 00 коп. (франшиза) = 15899 грн. 49 коп. Тому, сума у розмірі 15899 грн. 49 коп. підлягає стягненню з відповідача Приватного акціонерного товариства «СК «Лафорт» на користь позивача. Вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18177 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із матеріалів справи, згідно звіту спеціаліста-автотовароведу [PERSON] №48/2013 від 25.06.2013 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 16409 грн. 64 коп. (арк.с.133-135). Позивач зазначає, що автомобіль «Mersedes-Benz 190» державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить останньому, було відремонтовано та вартість його відновлюваного ремонту склала 33576 грн. 49 коп. (арк.с.145,146,147). Проте, як було з'ясовано в судовому засіданні Товариство з обмеженою відповідальністю «Гермес Авто Транс» здійснює підприємницьку діяльність виключно в межах законодавства України, основним видом діяльності якого є перевезення вантажів, але не ремонт транспортних засобів. Зазначене підтверджено інформацією, яка знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, згідно якого, основний КВЕД підприємства є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт. Встановлено, що ТОВ «Гермес Авто Транс» ніколи не займалось та не надавало будь-яких послуг, пов'язаних із технічним ремонтом, обслуговуванням та ремонтом будь-яких транспортних засобів. Судом будо досліджено документи, які були надані позивачем в матеріали цивільної справи, а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру №17 від 27.02.2014 року, акт виконаних робіт №ГТА-001/1203 від 12.03.2014 року та рахунок-фактура №ГТА-001/2702 від 27.02.2014 року та було з'ясовано, що вищезазначені документи ніколи не надавались товариством, а ордер не виписувався та за касовою книгою не відображався, кошти у сумі 33576 грн. 49 коп. до каси не надходили, у касовій книзі зазначена операція відсутня, зазначене також підтверджується актом фактичної перевірки ТОВ «Гермес Авто Транс» від 22.08.2014 року Дніпропетровської ОДПІ (арк.с.206, 209-213). Зазначені обставини підтвердила свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, та зазначила, що вона є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Авто Транс», підпис в акті виконаних робіт №ГТА-001/1203 від 12.03.2014 року та рахунку-фактурі №ГТА-001/2702 від 27.02.2014 року їй не належить, печатка товариства відрізняється від оригіналу. Також зазначила, що у ТОВ «Гермес Авто Транс» відсутні будь-які орендні відносини та договори стосовно оренди приміщень під СТО, а також товариство не орендує прилади (апарати), що потрібні для ремонту транспортних засобів. Зазначила, що її підпис та печатка є підробленими. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеним свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Отже, позивачем не надано належних доказів відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 23000 грн. 00 коп., то вона задоволенню також не підлягає у зв'язку з тим, що позивачем не надано письмових доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, тим самим позивач, зазначених обставин не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст.11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду жодних доказів про те, що поведінка відповідача [PERSON] була протиправною, а також доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та душевними стражданнями позивача (якщо вони були). За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 23000 грн. 00 коп. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial