Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13 квітня 2002 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 86. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей, а саме: доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області) та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області). Разом з тим, позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаємопорозуміння, взаємоповаги та спільних інтересів. Між сторонами відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка надала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та жодних заяв щодо відкладення судового розгляду не надсилав, у наданий судом строк відзив на позов не подавав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 86 від 13 квітня 2002 року, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська. Згідно позовної заяви, вбачається що сторони мають двох спільних дітей, а саме: доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області) та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області). Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є двоє спільних дітей. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги встановленими, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтвердженні документально. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України ). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved