Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У жовтні 2014 позивач звернувся із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2014 затверджено мирову угоду, однак станом на 20.10.2014 умови мирової угоди не виконано, тому позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови мирової угоди та стягнути з відповідача 87 450 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2014 між сторонами затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої ТОВ «БП-Груп» зобов'язується відшкодувати позивачу кошти в розмірі 87 450 грн., що становлять вартість пального, що є предметом спору у справі. Строк відшкодування встановлюється в п»ять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом мирової угоди (а.с.6). Як стверджує позивач, ТОВ «БП-Груп» на час судового розгляду умови мирової угоди не виконала. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних справ та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади; органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту, як зобов'язання виконати умови мирової угоди. За матеріалами справи, мирова угода була укладена сторонами та визнана судом під час розгляду справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП-Груп», третя особа ТОВ «БРСМ-Нафта», Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про зобов»язання здійснити обмін товару, стягнення неустойки та моральної шкоди. Враховуючи це, мирова угода не може бути угодою (правочином) у розумінні ст. 202 ЦК України. Таким чином, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України. Зважаючи на положення ч.ч. 4, 5 ст. 175, ст. 208 ЦПК України, ухвала суду про визнання мирової угоди є судовим рішенням. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими та підлягають виконанню (ст. 14 ЦПК України). Таким чином, мирова угода між сторонами, визнана судом, підлягає виконанню в порядку, визначеному для виконання судових рішень. Питання, пов'язані з виконанням судових рішень урегульовані відповідним розділом ЦПК України (розділ VI) та Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed