Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

у грудні 2016 р. позивач звернувся о суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №11227917000 від 03.10.2007 по кредиту та процентам у розмірі 15227 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять сім доларів США) 50 центів та пені у розмірі 3205 (три тисячі двісті п`ять гривень) 17 коп. та судові витрати у розмірі 5892 грн 71 копі у рівних частинах. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11227917000 від 03.10.2007 з додатковою угодою №1 від 03.01.2007 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000 дол. США 00 цен. шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок, а відповідач зобов`язався повертати кредит у повному обсязі в терміни і у розмірі, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 03.10.2017, також у забезпечення виконання зобов`язання позичальника по вказаному кредитному договорі прийнята порука [PERSON] , однак всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взятті на себе зобов`язання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2016 відкрито провадження по справі (а.с. 53). Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15.12.2017. У зв`язку з набранням чинності з 15.12.2017 Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15.12.2017. Згідно Перехідних положень ЦПК України, розгляд даної цивільної справи здійснюється у загальному позовному провадженні. Згідно вимог ст. 196 ЦПК України у справах загального позовного провадження проводиться підготовче засідання. 11.04.2017 ухвалою Апеляційного суду м. Києва відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2016 (а.с. 62). На підставі розпорядження від 15.05.2017 вказану цивільну справу призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] (а.с. 65, 66). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2017 вказану справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання (а.с. 67). 18.01.2018 ухвалою Апеляційного суд м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2016 визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 92). 26.10.2018 було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якій просить суд визнати припиненим з 03.10.2017 договір поруки №146854 укладений 03.10.2017 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 109-112). Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що між третьою особою та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11227917000 кредитний договір та з метою забезпечення зобов`язання за кредитним договором між відповідачем та позивачем укладено договір поруки №146854 відповідно до якого останній поручився перед банком за належне виконання третьою особою своїх зобов'6язань за кредитним договором, проте банк з третьою особою без згоди позивача як поручителя уклали додаткову угоду до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсязі відповідальності останнього, а тому договір поруки має бути визнаний припиненим, оскільки відповідно до 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником внаслідок чого збільшується розмір відповідальності поручителя, проте позивач з позовної заяви відповідача за первісним позовом дізнався, що 03.10.2017 між відповідачем та третьою особою без згоди позивача, як поручителя укладено додаткову у году до кредитного договору. 09.04.2019 відповідач по зустрічному позові подав відзив на зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненим в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог через необґрунтованість з підстав того, що кредитний договір №11227917000 від 03.10.2007 та додаткова угода №1 від 03.10.2007 укладалися одночасно і поручитель укладаючи договір поруки №146854 від 03.10.2007 повністю погодився із викладеними у них домовленостями та прийняв на себе зобов`язання відповідати за них у разі їх невиконання зі сторони позичальника (а.с. 147, 148). 24.09.2019 [PERSON] звернулася до суду із зустрічної позовною заявою про розірвання кредитного договору, яку прийнято 07.11.2019 (а.с. 202), просить суд розірвати договір про надання споживчого кредиту №112279117000 укладений 03.10.2007 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що внаслідок істотної зміни обставин пов`язаної з настанням фінансово-економічної кризи кредитний договір має бути розірваний, оскільки пі час укладення кредитного договору економіка в Україні була стабільнішою та позивач не могла передбачити, ані настання фінансово-економічно кризи, ані її впливу на економіку України, тому позивач не могла подолати фінансову кризу, а саме вийти на докризовий рівень своїх доходів, щоб дозволило їй належним чином виконувати виконати зобов`язання по кредитному договору, при цьому державою здійснено заходи щодо захисту банків від наслідків фінансової кризи, отже виконання договорів істотно порушують співвідношення майнових прав інтересів сторін у бік відповідача, оскільки його права захищені, а із суті умов кредитного договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик змін обставин несе відповідач (а.с. 160, 161). 01.10.2019 АТ «УкрСиббанк», як відповідач по зустрічному позову про розірвання кредитного договору подав відзив в якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав безпідставності, оскільки не відповідають дійсності твердження позивача, що суті кредитного договору або звичаї ділового обороту не впливає, що ризик зміни обставин несе позичальник, оскільки відповідно до абз. 7 п. 1.1 Кредитного договору сторони погодили, що позичальник укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбає за рахунок кредитних коштів банк (а.с. 171-174). 02.10.2019 представник позивача по зустрічній позовній заяві [PERSON] подав відповідь на відзив ПАТ «УкрСиббанк» де зазначив, що аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву є незаконними та необгрунтованими, оскільки позивач поручився перед банком за неналежне виконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором, виключно у тому ж обсязі та на тих же підставах передбачених основним договором. Натомість кредитний договір не містить посилання на додаткову угоду до кредитного договору, як на невід`ємну частину останнього, до того ж позивач не був присутній під час підписання додаткової угоди до кредитного договору (а.с. 191-183). Представник позивача (представник відповідача) у судовому засіданні просила первісні позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідачів по справі з підстав необґрунтованості та безпідставності. Представник відповідача (представник позивача, третьої особи) у судовому засіданні просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, проти зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечувала, а у первісних позовних вимогах відмовити. Представник відповідача (представник позивача, третьої особи) у судовому засіданні просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, проти зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечувала, у первісних позовних вимогах просила відмовити. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що АКІН «УкрСиббанк» (з 21.11.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11227917000 від 03.10.2017 з додатковою угодою №1 від 03.10.2017 згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 35000 дол. США 00 цен., термін повернення кредиту 03.10.2017, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору) (а.с. 20-27). За користування кредитними коштами [PERSON] зобов`язалася платити проценти у розмірі 12.90 % річних (п.1.3.1 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3. кредитного договору). У забезпечення виконання кредитного зобов`язання [PERSON] по вказаному кредитному договорі між АКІН «УкрСиббанк» (з 21.11.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір поруки №146854 від 03.10.2007 (а.с. 28). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання станом на 25.11.2016 у відповідачів утворилася заборгованість по кредиту та процентам у розмірі 15227 дол. США 50 цен.; та пені у розмірі 3205 грн 17 коп., з яких: 13958 дол. США 12 цен. заборгованість по кредиту; 1269 дол. США 38 цен. заборгованість за процентами у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1114 дол. США 33 цен. за строк з 01.03.2016 по 31.10.2016 та 3205 грн 17 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 11.04.2016 по 25.11.2016 (а.с. 37-43). У зв`язку із виникненням у відповідачів заборгованості та з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу [PERSON] та [PERSON] вимогу від 05.10.2016 вих.№30-12/35759 та вих№30-12/35760 про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення (а.с. 29-36). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржниками не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальники своїх зобов`язань за договором належним чином не виконували, перестали сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи те, що відповідачами не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ними не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 5892 грн 71 коп. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору поруки припиненим слід зазначити наступне. Згідно п. 1.1 договору поруки сторони погодили, що поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11227917000 від 03.10.2017 укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Кредитний договір №11227917000 від 03.10.2017 та додаткова угода від 03.10.2017 від 03.10.2007 укладалися одночасно і поручитель укладаючи договір поруки №146854 від 03.10.2007 повністю погодився із викладеними у них домовленостями та прийняв на себе зобов`язаннявідповідати заних у разі неналежного виконання умов договору. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Так відповідно до положення ч. 2 ст. 243 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, о їхній обов`язок не буд виконаний у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Верховний суд своїй постанові від 11.04.2018 №61-6374св18 зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності). Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2662цс15. Колегія суддів погодилася з висновком апеляційного суду, що визначення додатковою угодою до договору про надання споживчого кредиту конкретних розмірів процентних ставок при настанні певних обставин, конкретизація умов, що містились у договорі не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, за виконання якого поручився позивач. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав. Під час укладення договору поруки [PERSON] та [PERSON] повністю погоджувалися з умовами Договору та підтвердили, що ознайомлені у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Також слід зазначити, що, позивач по зустрічному позову отримавши свій примірник Договору поруки, не був позбавлений права в разі незгоди з умовами Договору та якщо вбачав порушення своїх прав, відмовитися від укладення договору або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які вона вважала б за необхідне зазначити в Договорі (ст. 646 ЦК України). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про розірвання кредитного договору слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 7.12 Кредитного договору, сторони домовилися вважати, що уклавши цей Договір, позивач за зустрічним позовом своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і позивач за зустрічним позовом вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто, в даному випадку не порушене жодне право позивача, оскільки вона мала змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору. Якщо позивач належним чином не ознайомилася із змістом кредитного договору то в його діях вбачається власна недбалість. Помилка внаслідок власного недбальства позивача не є підставою для розірвання Договору або визнання його недійсним. Крім того, згідно пункту 16 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №5 визначено, що обставина зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни жів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а жож можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК, відповідальність за валютні ризики лежить зліє на позичальнику. Зазначенні висновки відображені також у рішенні Верховного Суду України від 22.09.2012 по справі №6-11116св10. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в іенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог юсті та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших гів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні :ини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони гі дотримуватись нормативно-правових актів. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними і. а також ті умови, щодо яких сторонами обов`язково повинна бути досягнута згода. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Отже, взаємні права та обов`язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі, вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним, а тому враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволеннізустрічного позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved