Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, суду надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.07.2004, виданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради позивачу [PERSON] належить ? частина спірної квартири. В серпні 2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усну домовленість щодо придбання іншої ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивачем було надано відповідачу грошову суму у розмірі 20 000,00 дол. США, а відповідач [PERSON] зобов'язався, що у місячний термін виконає дії пов'язанні з переоформлення за мною права власності на вищевказану квартиру Однак, у встановлений час відповідач [PERSON] зобов'язання не виконав, від зустрічей зі позивачем відмовляється, на телефоні дзвінки не відповідає. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає,що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved