Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно кредитного договору №DNH4KP55130864 від 19.10.2006 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит в сумі 9711 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.04.2010 року. Відповідно до вимог договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Свої зобов`язання по вказаному кредитному договору відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 02.08.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 80698,48 грн, яка складається з наступних сум: 9355,26 грн - заборгованість за кредитом, 29641,94 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37382,30 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 3818,98 грн - штраф (процентна складова). Відтак позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 806,98 грн. Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.02.2020 року вказане заочне рішення скасовано, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судові засідання, призначені на 18.03.2021 року, 19.04.2021 року, 25.05.2021 року, 15.06.2021 року, 05.07.2021 року сторони не з`явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. 15.06.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] , в яких ставиться питання щодо застосування до позовних вимог банку трирічного строку позовної давності, тобто до вимог за період до 01.10.2009 року. Таким чином строк позовної давності не сплинув лише для вимог щодо оплати щомісячних платежів у сумі 351,46 грн за період з 01.10.2009 року по 19.04.2010 року. Також представник відповідача зауважив, що банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом після закінчення строку його повернення, тобто з 20.04.2010 року по серпень 2012 року, згідно розрахунку заборгованості. Також зазначив, що у кредитному договорі між сторонами не погоджувалися умови та відсоткові ставки щодо сплати неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договору, а тому відсутні підстави для їх нарахування. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у своїй письмовій заяві від 15.06.2021 року підтримав позовні вимоги банку та поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно заяви позичальника №DNH4KP55130864 від 19.10.2006 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит в сумі 9711 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.04.2010 року. Відповідно до вимог договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати з 10 по 17 число відповідного місяця щомісячного платежу у сумі 351,46 грн для погашення заборгованості, яка складається з із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредиом (а.с. 9). У цій заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір. До вказаної заяви позичальника позивач додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які не містять ані дати їх затвердження банком, ані підпису позичальника про ознайомлення із ними (а.с. 10-17). Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, отримавши кредитні кошти у розмірі 9711 грн на споживчі потреби, взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконала, у повному обсязі кредит не сплачувала, порушивши умови кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем (а.с. 5-7), відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 02.08.2012 року у розмірі 80698,48 грн, яка складається з наступних сум: 9355,26 грн - заборгованість за кредитом, 29641,94 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37382,30 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 3818,98 грн - штраф (процентна складова). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит\~та сплатити\~проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви позичальника №DNH4KP55130864 від 19.10.2006 року, підписаної сторонами, містить суму кредиту 9711 грн, розмір відсотків 2,09% в міс., та строк повернення кредиту (користування ним) до 19.04.2010 року, а також розмір щомісячного платежу в сумі 351,46 грн, який позичальник мала сплачувати щомісяця з 10 по 17 число. При цьому, вказаний договір не містить умови щодо збільшення строку позовної давності до 5 років. Так, відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, відповідно до ст. ст. 252, 254, 261 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у споpi, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо необхідності застосування до вимог банку загального трирічного строку позовної давності. Оскільки із позовом до суду банк звернувся 01.10.2012 року, то трирічний строк позовної давності підлягає застосуванню до щомісячних платежів, який позичальник мала сплатити в період до 01.10.2009 року. Таким чином, до закінчення строку дії договору, відповідач мала сплатити щомісячні платежі в сумі 351,46 грн за 8 місяців, тобто в сумі 2811,68 грн, які становлять розмір заборгованості за кредитом за період з 01.10.2009 по 19.04.2010 року. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з укладеного кредитного договору сума щомісячного платежу у розмірі 351,46 грн включає в собі заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Таким чином, в цю суму вже закладені відсотки та всі інші платежі, які позичальник мала б сплатити банку за кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку, після закінчення строку дії кредитного договору 19.04.2010 року, позивачем продовжувалися нараховуватися відсотки на суму кредиту, а саме до 02 серпня 2012 року в сумі 17681,44 грн, а також пеня в розмірі 29458,47 грн. Оскільки строк дії договору, в якому погоджувалися умови щодо сплати відсотків за порушення зобов`язань, закінчився 19.04.2010 року, то суд приходить до висновку, що позивач не мав права після цього строку нараховувати відсотки на суму заборгованості, а в цьому випадку мали б бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. Оскільки в своїх письмових поясненнях відповідач не заперечувала, що вона дійсно отримувала кошти на купівлю споживчих товарів, надані банком, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом за період з 01.10.2009 по 19.04.2010 року у розмірі 2811,68 грн. Разом з тим, розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо нарахування 6% на місяць щодо суми щомісячних платежів у розмірі 351,46 грн, а відображає нарахування на загальний розмір заборгованості без врахування строку позовної давності, а тому суд не може самостійно визначити який розмір відсотків за прострочення зобов`язань за період з 01.10.2009 по 19.04.2010 року мала б сплатити відповідач. Щодо нарахування пені та штрафів (фіксованої та процентної) частини суд зазначає наступне. Позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив суд у тому числі, крім основної заборгованості за кредитом, стягнути також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Проте, у заяві позичальника, підписаній сторонами 19.10.2006 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначено умови про термін нарахування таких платежів. Матеріали справи не містять підтверджень, що в наданих ним Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, які не містять ані дати їх затвердження банком, ані підпису позичальника про ознайомлення із ними, на момент отримання відповідачем кредитних коштів 19.10.2006 року, містились умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування, що викладені в цих документах, доданих до позовної заяви. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині. Зазначений висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог у частині заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в цій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 2811 грн 68 коп., відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 28 грн 11 коп. судового збору.

Outcome: partial