Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, надавши до суду нотаріально завірену заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу за його відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, дослідивши доводи позивача, представника позивача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11 червня 2010 року (а. с. 5) Разом із відповідачем вони проживали до грудня 2010 року, після чого перестали підтримувати сімейні стосунки, а [PERSON] став проживати окремо. В подальшому відповідач одружився на іншій жінці та став проживати в іншій родині. Після народження сина відповідач намагався приймати участь у його вихованні, однак потім перестав виконувати батьківські обов'язки: не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров'ям, морально та матеріально не підтримує дитину, рідко зустрічається з сином, систематично пропускає зустрічі. З 01.01.2013 року по 24.10.2014 року батько дитини жодного разу не відвідав лікувальний заклад разом із дитиною, що підтверджується довідкою лікаря-педіатра Приватного підприємства «Пульс-Тера» (а.с. 8). Також спільний син позивача та відповідача відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №238 комбінованого типу Харківської міської ради», проте відповідач жодного разу не поцікавився навчанням сина в дитячому садку, довідка №163 від 28.10.2014 року (а. с. 7). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], довідка Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 25.09.2014 року за №1022 (а. с. 11), відповідач проживає окремо. [PERSON] 04.09.2008 року прийняла у власність квартиру [ADDRESS], від [PERSON], що підтверджується договором дарування між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, а також витягом із реєстру за 20681248 (а. с. 13-15). З 2002 року по 2013 рік позивач працювала асистентом на кафедрі вищої математики, з 2014 року - на кафедрі вищої математики та системного налізу Національного аерокосмічного університету «ХАІ» імені М. Є. Жуковського. З 2013 року займає посаду старшого викладача (а. с. 9). Після припинення сімейних стосунків з відповідачем з січня 2011 року позивач фактично самостійно виховувала та утримувала дитину, адже відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав у достатньому розмірі, не піклувався про фізичний та духовний розвиток дитини, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, а отже ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. На сьогоднішній день позивач проживає у цивільному шлюбі з [PERSON], син [PERSON] прийняв [PERSON] і почав називати його татом. У відповідності із частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності із частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, а також висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, адже нехтування батьківськими обов'язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивачки та їх спільної дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладенні обставини свідчать про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved