Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2000 року між нею та відповідачем [PERSON] міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації актів про одруження №27, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ №113796. Від шлюбу є дитина [PERSON]. З жовтня 2015 року ведення спільного господарства та сумісне проживання з відповідачем припинено, також позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, а саме трьохкімнатної квартини №44 по вулиці Клочківська, 346-А у місті Харкові, між подружжям не досягнуто. Просить суд поділити майно, яке є спільною власністю, виділивши їй ? частини квартири №44, яка знаходиться по вулиці Клочківській, 346-А у м. Харкові, та стягнути судові витрати з відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, представлені в них, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 12.02.2000 року [PERSON] міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ВЛ №113796, актовий запис №27. Від шлюбу є дитина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ВЛ №193442, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 06.11.2001 року. На сьогодні подружжя продовжують перебувати в шлюбі, проте проживають окремо. Під час шлюбу, а саме 03.06.2005 року [PERSON] прибав квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2521 (а.с.7). 03.06.2005 року вищевказана квартира була зареєстрована в Харківському міському бюро технічної документації (а. с. 9-10). Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Відповідно до пункту 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також те, що позивач користуючись свої правом, передбаченим частиною 2 статті 31 ЦПК України, визнав позовні вимоги у повному обсязі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню, тобто майно, а саме квартира №44, яка знаходиться по вулиці Клочківській, 346-А, у місті Харкові, повинно бути розподілено між подружжям [PERSON] у рівних частках.

Outcome: approved