Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

у грудні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 липня 2007 року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Переяславський хліб» було укладено кредитний договір № 2108 з послідуючими доповненнями, згідно з якою банк надав товариству кредит на поповнення обігових коштів в розмірі 990 000 грн. строком до 24 липня 2009 року зі сплатою за користування коштами 35,5 % річних. Позивач є поручителем позичальника відповідно до договору поруки від 26 липня 2007 року, за умовами якого зобов'язувався відповідати перед банком з виконання зобов'язань за кредитним договором. Після закінчення терміну повернення кредиту позичальник ТТОВ «Переяславський хліб» кошти не повернув. Станом на 12 червня 2012 року має заборгованість в сумі 2 336 624,39 грн. ПАТ «Укрексімбанк» набув прав кредитора у даному зобов'язані на підставі договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором і договором поруки від 22 червня 2009 року, згідно яких АКБ «Трансбанк» відступило, а ПАТ «Укрексімбанк» набуло прав вимоги за кредитним договором і договором поруки. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». На думку позивача, з нього безпідставно стягнули заборгованість за кредитним договором у сумі 2 336 624,39 грн. [PERSON] зазначає, що вимоги банку від 11 вересня 2009 року та від 31 травня 2010 року не можна вважати юридичними документами, направленими на настання реальних правових наслідків, оскільки відповідно до п. 2.1.1 договору поруки поручитель має задовольнити вимоги кредитора протягом трьох банківських днів з моменту отримання вимоги поручителем. Зі зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вимога направлена адресату 11 вересня 2009 року, а отримана 16 вересня 2009 року, тобто після спливу триденного терміну, зазначеного в самій вимозі. За таких підстав, позивач просить визнати договір поруки № 2108/1 від 26 липня 2007 року, укладений між ним і АКБ «Трансбанк», припиненим з 25 січня 2010 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому асі дані не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність. Третя особа - ТОВ «Переяславський хліб» в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 26 липня 2007 року між АКБ «Трансбанк» та ТОВ «Переяславський хліб» був укладений кредитний договір № 2108 зі змінами та доповненнями, внесеними до нього, відповідно до умов якого АКБ «Трансбанк» надав позичальнику кредит уу сумі 990 000 грн. на строк до 24 липня 2009 року включно, а позичальник за кредитним договором зобов'язувався повністю повернути кредит 24 липня 2009 року включно, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати у випадках та у розмірах, передбачених кредитним договором, штрафні санкції. (а.с. 24) В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «Трансбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 2108/1 від 26 липня 2007 року, зі змінами, внесеними до нього, за умовами п.п. 1.1, 3.1 та 3.3 якого [PERSON] виступив поручителем позичальника та зобов'язувався перед кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за виконання позичальником всіх його зобов'язань за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, процентів, пені тощо. (а.с. 7) 08 травня 2009 року між АКБ «Трансбанк» та банком був укладений договір відступлення прав за кредитним договором № 2108 від 26.07.2007, а 22.06.2009 - договір відступлення прав за договором поруки № 2108/1 від 26.07.2007 р. (а.с. 88) Рішенням Господарського суду Київської області від 31 травня 2011 року задоволено позов АТ «Укрексімбанк». Постановлено солідарно стягнути з ТОВ «Переяславський хліб» та ЗАТ «Переяслав - Хмельницький хлібозавод» на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 525 794,25 грн. (а.с. 51) 11 вересня 2009 року у зв'язку з неповерненням позичальником в строк до 24.07.2009 р. кредиту за кредитним договором та несплати щомісячних процентів за користування кредитом АТ «Укрексімбанк» направив на адресу [PERSON] письмову вимогу вих. № 040-06/4684 щодо виконання порушеного позичальником ТОВ «Переяславський хліб» зобов'язання за кредитним договором № 2108 від 26.07.2007 р. шляхом сплати всієї простроченої заборгованості та пені з доданим розрахунком заборгованості позичальника перед банком станом на 10.09.2009 р. Зазначену вимогу поручитель отримав 16 вересня 2009 року особисто. (а.с. 95) 15 травня 2012 року банк звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа - ТОВ «Переяславський хліб», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк». Постановлено стягнути з [PERSON] на користь банку 2 336 624,39 грн.(ас. 72) На думку суду, заявлені позивачем вимоги щодо визнання припиненим договору поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, є необгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.12.2012 р. відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 59) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 р. скасовано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05.12.2012 р., а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 64) Скасовуючи вказані судові рішення, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що адресована на адресу поручителя вимога (вих. № 040-06/4684 від 11.09.2009 р.) містить всі ознаки вимоги кредитора до поручителя про виконання порушеного позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, яка передбачена ч. 4 ст. 559 ЦК України та була направлена банком поручителю з додержанням шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин висновок суду про припинення договору поруки є помилковим. Обмеження щодо такої вимоги поданням лише відповідного позову до суду за приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України не встановлено. Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції від 29 травня 2013 року, суд апеляційної інстанції встановив, що новий кредитор АТ «Укрексімбанк» пред'явив [PERSON] вимогу про повернення боргу за кредитним договором 11 вересня 2009 року, яку останній отримав 16.09.2009 р. Тобто вимога до поручителя пред'явлена у встановлений законом шестимісячний строк, а отже, порука не припинилась як помилково вважав суд першої інстанції. Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не погоджуючись з рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2013 року, представником [PERSON] була подана касаційна скарга. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ було встановлено, що оводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень. Тому ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.213 р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON], третя особа - ТОВ «Переяславський хліб», про стягнення кредитної заборгованості. Оскільки рішенням суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, що набрало законної сили, підтверджено факт правомірності вимог банку до поручителя, дійсність умов спірного договору поруки, а також наявність солідарного обов'язку поручителя перед кредитором за зобов'язанням позичальника за кредитним договором, на думку суду, відсутні правові підстави стверджувати про припинення договору поруки. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України встановлено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть, зокрема оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed