Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У грудні 2018р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради в особі служби у справах дітей Ладижинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] У свідоцтві про народження прізвище батьків обох дітей записано по прізвищу відповідачки, а ім`я та по батькові записано з її слів, тобто вона має статус матері-одиначки. Відповідачка фактично не виконує материнських обов`язків, веде розгульний спосіб життя, тривалий час зловживає спиртними напоями, життям дітей не цікавиться. Постійне зловживання [PERSON] алкогольними напоями стало підставою для звернення до відділу у справах дітей Ладижинської міської ради Ладижинського ТМО щодо направлення останьої на госпіталізацію в Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія». Відповідачка від госпіталізації відмовилась. Такий спосіб життя [PERSON] загрожує нормальному розвитку дітей. Відповідачка відверто нехтує своїми материнськими обов`язками. [PERSON] була присутньою в житті онуків з їх народження і продовжує приймати участь у їх вихованні і забезпечені на даний час. Вона постійно забирає дітей до себе, проводить з ними час, купує усе необхідне. Діти скаржаться на те, що до будинку матері постійно приходять сторонні люди та вживають алкогольні напої. На даний час онука позивачки [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] та її чоловіком, онук [PERSON] в сім`ї позивачки проживає час від часу, діти знаходяться частково на її утриманні. Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також просила встановити опіку над малолітніми дітьми та призначити її опікуном, стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви. 19.02.2019р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено судове засідання. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву в якій відмовилась від позовних вимог щодо стягнення аліментів, в іншій частині позов підтримала та просила його задовольнити. Також просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій змінені позовні вимоги визнала та просила справу слухати у її відсутність. В судове засідання представник третьої особи не з`явилась, подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав і встановлення опіки над малолітніми дітьми підтримує. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] . народилась [PERSON] , батьками якої записано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.2006р., виданого Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с.10). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.04.2009р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с.9). Згідно довідки від 12.11.2018р. міського відділу у справах дітей Ладижинської міської ради Вінницької області, складеної комісією в складі начальника міського відділу у справах дітей Ладижинської міської ради Таран В.В., головного спеціаліста міського відділу у справах дітей Сандул Г.Д., зав.сектором опіки і піклування Гронь О.М., відвідано по місцю проживання в м. [ADDRESS] , бабуся малолітніх дітей [PERSON] , 2006р.н., та [PERSON] , 2009р.н., які знаходяться на обліку міського відділу у справах дітей як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Із пояснень [PERSON] стало відомо, що [PERSON] через мамину аморальну поведінку прийшла до бабусі ще в п`ятницю 9 листопада. [PERSON] з п`ятниці по неділю був у свого біологічного батька в с. Кунка Гайсинського району, з неділі хлопчик у бабусі. За цей період мати жодного разу не поцікавилась де її діти. У понеділок (12 листопада) бабуся не пустила дітей до школи через те, що вони легко одягнені, а на дворі холодно. Дітки відмовляються іти до дому за теплими речами бо бояться, що п`яна мати не пустить їх до бабусі. Члени комісії провели розмову з [PERSON] щодо навчально-виховного процесу дітей та з метою проведення відповідної роботи з питань захисту прав дітей надали консультацію щодо позбавлення батьківських прав її доньки [PERSON] (а.с.14). У зв`язку з тим, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, останній було видано направлення на госпіталізацію в обласний наркологічний диспансер (а.с.16). Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню дітей, зловживає спиртними напоями, не готує до самостійного життя та не підтримує матеріально (а.с.15). Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 10, частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Оскільки [PERSON] визнала позовні вимоги, а отже підтвердила, що дійсно вихованням дітей не цікавиться, свідомо ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому наведені обставини і факти у сукупності підтверджується, що відповідачка не бажає брати участь вихованні та розвитку власних дітей. Тому, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх, які за станом свого здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 СК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 63 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 26.11.2018р. №417, кандидатуру [PERSON] рекомендовано для призначення опікуном над малолітніми онуками [PERSON] , 2006 р.н., та [PERSON] , 2009 р.н. (а.с.13). Відповідно до медичного висновку про стан здоров`я, виданого КП «Ладижинська міська лікарня» від 26.10.2018 року [PERSON] не має протипоказань бути опікуном дітей (а.с.22). Окрім того, [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідкам КП «Ладижинська міська лікарня» (а.с.20,21). З акту обстеження умов проживання від 06.11.2018 р. №58 вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком в [ADDRESS] власному будинку . Житло складається з 3 кімнат, коридору, ванної кімнати, веранди, кухні. Санітарний стан будинку задовільний, кімнати повністю мебльовані, є техніка. Можливість виділити окрему кімнату для проживання дітей. В сім`ї добрі відносини між [PERSON] та її чоловіком. Бажання останньої бути опікуном є щирим та взаємним (а.с.25). Відповідно до довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ № 182895440103370144630, серія ІАА №0771640, за обліками МВС України [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.20). Оскільки рішенням суду мати дітей позбавляється батьківських прав, суд вважає, що над дітьми необхідно встановити опіку. Згідно ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не може бути опікуном, піклувальником дитини особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, особа, позбавлена батьківських прав, а також особа, інтереси якої суперечать інтересам дитини. Суд вважає, що позивач є особою, яка може бути опікуном дітей, та відповідає вимогам встановленим ст. 244 СК України. Таким чином, наявні достатні підстави для призначення [PERSON] опікуном її онуків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд відповідно ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позовної заяв додано лише копію квитанції на підтвердження сплати нею гонорару адвокату Волошину І.А. у розмірі 1000 грн. за надання професійної правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, договір про надання правових послуг, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем не було надано належних документів, що підтверджують оплату понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп., тому суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial