Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 17000 євро. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 67062 гривні 78 копійок. 24 березня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/27057/17 стягнуто з [PERSON] на його заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, а саме: 86691 гривню 60 копійок пені та інфляційних втрат за період з 08 жовтня 2014 року по 29 травня 2017 року. Відповідно до відомостей з Солом`янського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишок нестягнутого боргу по виконавчому провадженню № 51816673 складає 53998 гривень 30 копійок, а по виконавчому провадженню № 57025855 - 83137 гривень 89 копійок. Борг відповідачем не повернуто, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, а саме: три проценти річних у сумі 5689 гривень 26 копійок, інфляційні втрати в розмірі 13769 гривень 56 копійок та 22322 гривні 26 копійок процентів за користування коштами. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач копію позовної заяви з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 67062 гривні 78 копійок. 24 березня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/27057/17 стягнуто з [PERSON] на його заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, а саме: 86691 гривню 60 копійок пені та інфляційних втрат за період з 08 жовтня 2014 року по 29 травня 2017 року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року за період з 29 травня 2017 року по 01 грудня 2020 року, а саме: три проценти річних у сумі 5689 гривень 26 копійок, інфляційні втрати в розмірі 13769 гривень 56 копійок та 22322 гривні 26 копійок процентів за користування коштами. Період прострочення - з 29 травня 2017 року по 01 грудня 2020 року. Загальна сума заборгованості за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року становить 49909 гривень 64 копійки, що підтверджується відповіддю Головного територіального управління юстиції у м. Києві УДВС Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року (а.с. 7). Термін прострочення складає 1282 дні. Отже, сума трьох процентів річних за цей період складає 5258 гривень 97 копійок (49909,64 х 0,03 = 1497,29 : 365 = 4,10 х 1282 = 5258,97). Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 29 травня 2017 року по 01 грудня 2020 року становить 1,255. За таких обставин, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 49909 гривень 64 копійки за цей період становить 12726 гривень 96 копійок (49909,64 х 1,255 = 62636,60 - 49909,64 = 12726,96). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 5258 гривень 97 копійок та 12726 гривень 96 копійок інфляційного збільшення суми боргу. Позивач також просить стягнути з відповідача проценти за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2020 року на підставі ст. 1048 ЦК України у сумі 22322 гривні 26 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користуванням коштами за період після ухвалення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року. Таким чином, право позивача нараховувати передбачені договором позики проценти вже було припинено. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача процентів за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2020 року на підставі ст. 1048 ЦК України задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 27 листопада 2020 року та квитанція до прибуткового касового ордера № 01/12 від 01 грудня 2020 року на суму 7000 гривень (підстава: договір про надання правової допомоги від 27 листопада 2020 року) (а.с. 9, 10-11). Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial