Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У вересні 2020 року представник позивача [PERSON], в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач в період часу з 08.10.1980 року по 20.11.1992 року працював в підземних умовах на шахті «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда», яке згодом перетворене у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником прав та обов`язків якого являється відповідач. Вказав, що під час виконання трудових обов`язків у вказаний період часу, позивач виконував роботи, що характеризувались важкою фізичною працею, а також в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів таких, як пил, шум, вібрація. Дані шкідливі чинники призвели до виникнення у позивача хронічних професійних захворювань, а саме: «хронічна дискогенна попереко-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом», «двосторонній кохлеарний неврит з легким зниженням слуху, туговухість 1 ст.». Вказав, що ушкодження здоров`я позивача призвело до втрати професійної працездатності. Так, за наслідками первинного огляду лікарсько-трудовою експертною комісією 27.11.1992 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% та визначено ІІІ групу інвалідності. За результатами повторного огляду лікарсько-трудовою комісією 11.11.1993 року позивачу визначено 80% втрати професійної працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності. За результатами неодноразових повторних оглядів лікарсько-трудовими експертними комісіями 15.11.1995, 11.12.1996, 05.11.1997, 24.11.1998, 17.12.1999 років позивачу визначалась втрата професійної працездатності в ступені 65 % та встановлювалась ІІ група інвалідності, встановлювалась потреба в оздоровленні в профілакторії, в забезпеченні санаторно-курортним лікуванням та забезпеченні медикаментами. 05.12.2001 року за результатами чергового переогляду лікарсько-трудовою експертною комісією позивачу встановлено безстрокову втрату професійної працездатності в ступені 65 % та визначено ІІ групу інвалідності, встановлена безстрокова потреба у забезпеченні санаторно-курортним лікуванням, медикаментозним лікуванням. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в суттєвому порушенні функцій організму, неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, наслідки професійних захворювань призводять до необхідності проходити курси лікування, нераціонально витрачати час, залучати додаткові ресурси для організації свого життя. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту ушкодження здоров`я та втрати працездатності. Оскільки відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку по створенню безпечних і нешкідливих умов праці, що стало наслідком ушкодження здоров`я, позивач вважає, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок відповідача. Розмір грошового відшкодування завданої шкоди позивач оцінив у сумі 377 840 грн. 03 вересня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 27.11.1992 року. Тобто зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу в редакції 1963 року, яка станом на березень 1992 року, не передбачала права на відшкодування моральної шкоди. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач в період часу з 16.06.1969 року по 10.05.1971 року працював помічником бурильника та бурильником шахти «ім. 50 річчя газети «Правда» РУ ім. К.Лібнехта треста «Ленінруда», з 23.06.1973 року по 01.12.1974 року позивач працював бурильником на шахті «Родіна» РУ ім. К.Лібнехта треста «Ленінруда». З 15.06.1976 по 31.08.1976 року позивач працював підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда», з 26.07.1977 року по 31.08.1977 року позивач працював підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда», з 09.06.1978 року по 03.09.1978 року позивач працював підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда», з 07.06.1979 року по 16.09.1979 року позивач працював підземним бурильником шпурів на шахті «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда», з 08.10.1980р. по 03.08.1981р. позивач працював на посаді підземного в.о. заступника начальника дільниці №8 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 03.08.1981р. по 26.11.1982р. - на посаді підземного заступника начальника дільниця №8 (з 05.11.1982р. - дільниці №9) шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 26.11.1982р. по 03.05.1983р. - на посаді підземного в.о. начальника дільниці №9 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 03.05.1983р. по 14.11.1983р. - на посаді підземного гірничого майстра шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 10.04.1984р. по 11.03.1985р. - на посаді підземного бурильника шпурів шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 11.03.1985р. по 26.09.1986р. -на посаді підземного прохідника шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 26.09.1986р. по 11.08.1987р. - на посаді заступника начальника дільниці №12 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 11.08.1987р. по 01.10.1987р. - на посаді начальника дільниці №2 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 01.10.1987р. по 01.04.1989р. - на посаді підземного гірничого майстра дільниці №8 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 01.04.1989р. по 28.07.1989р. - на посаді в.о. підземного начальника дільниці №8 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 28.07.1989р. по 01.02.1990р. - на посаді підземного гірничого майстра ільниці №8 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда»; з 01.02.1990р. по 20.11.1992р. - на посаді підземного прохідника дільниці №3 шахти «Родіна» («Батьківщина») ВО «Кривбасруда». Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки позивача. Згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 24.04.1973 р. на базі треста «Ленінруда» створене промислове об`єднання з підземного видобутку залізних руд «Кривбасруда». Відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат. Згідно з наказами Мінпромполітики України від 12.07.1999 р. за №248 і державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31.12.1999 р., Криворізький державний залізорудний комбінат перетворено в дочірнє підприємство. На підставі спільного наказу Держкомполітики України і Фонду держмайна України від 19.02.2001 р. за №66/245 і наказу ДАК «Укррудпром» від 30.07.2001 р. за №290 Криворізький державний залізорудний комбінат реорганізований у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Згідно з наказом по комбінату №326,

Outcome: partial