Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася з позовом у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме Сарай Б та В, гараж Г, огорожа №1-2, вбиральня У, розташованих за адресою: м.Житомир, вул. Магазинна, будинок 32. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: м.Житомир, вул. Магазинна, будинок 32, господарських будівель та споруд, а саме Сарай Б та В, гараж Г, огорожа №1-2, вбиральня У, та земельної ділянки площею 0,0884 га за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 04.12.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме земельної ділянки площею 0,0884 га за адресою: м.Житомир, вул. Магазинна,32 за позивачем. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2017 року №558/02-31 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме Сарай Б та В, гараж Г, огорожа №1-2, вбиральня У, розташованих за адресою: м.Житомир, вул. Магазинна, будинок 32, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджували право [PERSON] на зазначений будинок, оскільки проведена його реконструкція. Позивач і представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив розглядати справу у їх відсутність позовні вимоги не визнає. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу у судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14.05.2017 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №310262 (а.с.8). Після смерті [PERSON] спадкоємцем є позивач у справі донька [PERSON]. 28.11.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер 1810136600:08:015:0006,площею 0,0884 га, розташованої за адресою: м.Житомир, вул.Магазинна,32 цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №168303 виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради у Житомирській області, позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.28). Однак, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2017 року (а.с.14-15) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після [PERSON], померлої 14.05.2017 року на 1/2 частку житлового будинку розташованого за адресою: м.Житомир, вул.Магазинна,32, у звязку з тим, що вчинення такої дії суперечить чинному законодавству. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав па нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно ст.3 зазначеного закону право власності та інші речові права па нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності ним Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54 цс 12, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до вимог ст. 24 закону України Про планування та забудову території, в редакції від 20.10.2000 рік, який діяв на момент проведення реконструкції будинку моєю матірю, передбачалося, що у разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього обєкта. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 04.12.2017 року вбачається що земельна ділянка належала матері позивача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЖТ 168303, виданого 21.12.2004 року. Земельна ділянка, яка належала матері позивача площею 0,0884 га кадастровий номер 1810136600:08:015:0006 за вказаною адресою мала цільове використання для будівництва та обслуговування жилого будинку, і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Тобто, виділивши земельну ділянку Житомирська міська рада одночасно надала дозвіл на виконання будівельних робіт. Як вбачається з акту від 27.08.1999 року, представник архітектурно-планувального бюро управління містобудування і архітектури м.Житомира [PERSON] склала акт про те, що цього числа згідно ршення виконкому міської ради від 28.04.1999 року за №216 виконала у натурі привязку будівельних вісей, розташованих в м.Житомирі по вул.Магазинній,32 (а.с.40). Згідно відповіді №1280/13 від 18.07.1999 року начальника Управління містобудування та архітектури [PERSON] позивача [PERSON] повідомлено про те, що проект 4-х кімнатного індивідуального житлового будинку по вул. Магазинній,32 у м. Житомирі управління містобудування та архітектури погодило архітектурну частину проекту (а.с.41). Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2018 року Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємницею за законом після померлої [PERSON]І, але не має можливості оформити спадщину після смерті своєї матері у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на майно, що ввійшло до складу спадщини, а саме 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме Сарай Б та В, гараж Г, огорожа №1-2, вбиральня У, розташованих за адресою: м.Житомир, вул. Магазинна, будинок 32, визнання права власності за позивачем у порядку спадкування на спадкове майно не порушує прав інших осіб і не заборонено законом, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved