Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 вересня 2002 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від якого вони мають неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що спочатку шлюб був гармонійним, але протягом останніх трьох років сумісного проживання між ними виникали непорозуміння та постійні сварки, оскільки є розбіжності в поглядах на життєві обставини та стиль життя. Не могли та не можуть знайти спільну мову щодо участі кожного із них у веденні домашнього господарства, та мають різні погляди на доцільність витрат сімейного бюджету. У зв`язку з чим вони з серпня 2017 року проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою від 02.10.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, від сторін надійшли заяви, в яких вони просили позов задовольнити, а розгляд справи проводити в підготовчому судового засіданні за їх відсутністю. При цьому, в наданій заяві відповідач [PERSON] вказала про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.09.2002 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6-7). При цьому, як встановлено з матеріалів справи, сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по жодному питанню, які виникали в їхній сім`ї, що, як наслідок, призвело до того, що з серпня 2017 року проживають окремо. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін, які категорично заперечували проти надання строку для примирення. Наразі спорів про поділ спільного майна подружжя немає. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнала, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Враховуючи наведене та

Outcome: approved