Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що вона, її мати - [PERSON], чоловік матері (її вітчим) - [PERSON], та її син - [PERSON] на приватної спільної сумісної власності володіли квартирою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності па житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 23.09.1998 року. [INFO] померла мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Оскільки, за життя мати не склала заповіт, то за законом спадкоємцями першої черги є вона та вітчим - [PERSON]. Вона у встановлений законом шестимісячний термін звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контор із завою про прийняття спадщини, [PERSON] звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на її користь. 04 грудня 2015 року, постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв'язку з не наданням правовстановлюючих документів на спадкове майно, а інший співвласник майна - [PERSON], на запрошення до нотаріальної контори не з'являється, що унеможливлює встановити факт наявності/відсутності правовстановлюючого документу, або видати його дублікат. Відповідач [PERSON], від спілкування з нею та державним нотаріусом відмовляється, ухиляється від надання оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, в зв'язку з чим звертається до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Відповідач та його представник проти позову заперечували в повному обсязі, наголосивши на тому, що вказана спірна квартира була видана на підставі ордеру №3599, виданого 06.06.1994 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська йому та його сім»ї, яка на той час складалась: [PERSON] - його жінка, [PERSON] - дочка жінки, [PERSON] - його мати. Сама [PERSON] з метою розширення житлової площі сім»ї, віддала свою однокімнатну квартиру, отриману раніше як сім»я загиблого воїна, в обмін на саме спірну трикімнатну квартиру. Пізніше квартиру було приватизовано, 23 вересня 1998 року виконкомом міської Ради м. Дніпропетровська було видане свідоцтво про право власності на квартиру на ім»я: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дочці позивачки). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частини квартири. Оскільки позивачка [PERSON] і надалі обіцяла проживати разом з ним та вести спільне господарство, доглядати його, відмовлятися від спадщини він наміру не мав, вважав, що підписаний ним документу в нотаріальній конторі стосувався виключно правовстановлюючих документі на квартиру. Про наявність заяви про відмову від спадщини він дізнався 05 січня 2016 року з документів даної позовної заяви. Проти задоволення позову з підстав викладених в позові заперечує, також оскільки у разі відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у [PERSON] повинен був залишитися висновок, за яким вона могла би виготовити дублікати втрачених документів, тому просить суд відмовити в задоволенні поданого позову. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора до судового засідання свого представника не направила, надіслала листа в якому просить суд провести розгляд справи за відсутності їхнього представника, винести рішення на власний розсуд. Суд, вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS], виданому за розпорядженням 23 вересня 1998 року №4/2172-98 Виконкомом міської Ради народних депутатів власниками квартири являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05 травня 2008 року виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй ? частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги померлої є [PERSON] - чоловік померлої, [PERSON] - донька померлої. Як передбачено статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно матеріалів спадкової справи №1143/2008 року, відкритої 03 вересня 2008 року після смерті [PERSON], чоловік померлої [PERSON] згідно своєї заяви від 03 вересня 2008 року від прийняття спадщини відмовився на користь [PERSON], [PERSON] звернулася до нотаріальної контори 20 жовтня 2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується спільною пропискою зі спадкодавицею. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За частиною 2 статтею 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Так, скориставшись своїм право на відмову від спадщини [PERSON] відмовився від своєї частини в спадковій масі після смерті [PERSON] на користь [PERSON] При цьому, суд виходить з того, що вказана відмова [PERSON] від спадщини відповідно до вимог статті 1274 ЦК України, визнана недійсною судом не була. Належних та допустимих доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. 04 грудня 2015 року було винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, відкритої після смерті [PERSON], по причині не надання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. З причини відсутності правовстановлюючих документів на спірну квартиру, та неможливості отримання їх копій, позивачка просить суд визнати її право як спадкоємця на спадкування спадщини, відкритої після смерті матері [PERSON] Як передбачено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд також враховує положення статті 392 ЦК України, згідно яких, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням викладеного та наведеного нормативного обґрунтування,встановлених судом обставин по справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved