Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та відсотків, мотивуючи тим, що між сторонами 27 серпня 2013 року було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику 13 770 грн., що еквівалентно 1 700 доларам США, котрі зобов'язувався повернути до 11 вересня 2013 року. Проте, відповідач не виконав свої зобов'язання, у зв'язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь 13 770 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 12 117 грн. 60 коп. У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 13 770 грн. та пеню за невчасне повернення коштів у розмірі 12 117 грн. 60 коп. за період з 11 вересня 2013 року по день подання позову до суду, тобто до 9 грудня 2013 року. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача не заперечила щодо розгляду справи в порядку заочного провадження у відсутність відповідача. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику 13 770 грн., що еквівалентно 1 700 доларам США, які зобов'язувався повернути до 11 вересня 2013 року (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У визначений договором позики строк відповідач не повернув кошти позивачу. Відповідач повідомлявся про необхідність виконання взятого на себе зобов'язання. Проте, таке повідомлення відповідачем залишене без належного реагування, оскільки позичені кошти до даного часу позивачу не повернуто (а.с. 12-14). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 13 770 грн. Крім того, відповідно до п. 8 договору позики за прострочення виконання зобов'язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути повернута з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення пені за весь період прострочення, тобто з 11 вересня 2013 року по день подання позову до суду, тобто по 9 грудня 2013 року, що становить 80 днів. Тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 11 016 грн. (1 3770 грн. х 1% х 80 днів). Що стосується положення договору позики щодо повернення коштів з урахуванням індексу інфляції, то слід зазначити, що такі вимоги позивачем не заявлялись і суду не надано коефіцієнтів інфляції та розрахунку обрахування суми позики з урахуванням коефіцієнту інфляції. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, зокрема сплачений судовий збір, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 247 грн. 86 коп. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, суду не надано доказів того, що позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., у зв'язку з чим вони відповідачем позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: partial