Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У вересні 2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Васильківська районна державна адміністрація Київської області, служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за підсудністю, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2020 р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач [PERSON] , народився [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження від 21 червня 2002 року його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . 12 жовтня 2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З червня 2016 року позивач проживав без реєстрації місця проживання з батьком [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Актом про проживання від 17 лютого 2017 р. та Довідкою № 343 від 18 вересня 2017 р. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. На даний час позивача утримує бабуся (мати батька) [PERSON] та тітка (сестра батька) [PERSON] , а мати знехтувала своїми батьківськими обов`язками, не турбується про фізичний і духовний розвиток, сина (позивача), не цікавиться здоров`ям, не бере участі у його вихованні та утриманні. Мати (відповідач) зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом з бабусею проживає в будинку [ADDRESS] . Відповідач сина (позивача) не відвідує, не приїжджає провідати, навіть не телефонує. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів позивача, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Позивач в судове засідання не з`явився, в той же час представником позивача було надано клопотання щодо слухання справи без їх участі, за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, проте надали лист щодо розгляду справи без їх участі, вважають, що матеріали справи містять необхідну кількість доказів для ухвалення обгрунтованого та справедливого рішення, що не суперечить чинному законодавству України. Третя особа: Васильківська районна державна адміністрація Київської області в судове засідання не з`явилися, проте подали клопотання про розгляд справи без їх участіта просили прийняти рішення відповідно до законодавства. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач [PERSON] , народився [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження від 21 червня 2002 року його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . 12 жовтня 2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З червня 2016 року позивач проживав без реєстрації місця проживання з батьком [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Актом про проживання від 17 лютого 2017 р. та Довідкою № 343 від 18 вересня 2017 р. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. На даний час позивача утримує бабуся (мати батька) [PERSON] та тітка (сестра батька) [PERSON] , а мати знехтувала своїми батьківськими обов`язками, не турбується про фізичний і духовний розвиток, сина (позивача), не цікавиться здоров`ям, не бере участі у його вихованні та утриманні. Мати (відповідач) зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом з бабусею проживає в будинку [ADDRESS] . Відповідач сина (позивача) не відвідує, не приїжджає провідати, навіть не телефонує. В характеристиці від 29 серпня 2019 р., виданої Київським вищим професійним училищем будівництва та дизайну, зазначено, що протягом навчання в вузі мати [PERSON] не цікавилася навчанням сина, батьківськи збори не відвідувала, не спілкувалась з класним керівником та майстром виробничого навчання. В навчальному житті сина [PERSON] , участі не брала. 06.07.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва був задоволений позов батька позивача до [PERSON] яким його було звільнено від сплати аліментів та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , починаючи з 20.01.2017 р. і до досягнення сином повноліття, до 12.06.2020 р. Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві було відкрито ВП № 54920288. З часу відкриття ВП з 23.10.2017 р. по даний час [PERSON] взагалі не сплачувала аліменти. Відповідач не проявляє до позивача батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує позивача, не турбується про його фізичним і духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. 29 січня 2019 р. позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області з заявою, в якій просив надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . 08 травня 2019 р. відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при Васильківській районній державній адміністрації Київської області, за результатом якого Комісією не рекомендовано надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до вимог ст. 141 СК України, Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. 15.03.2021 р. судом на адресу Обухівської районної державної адміністрації Київської області було надіслано витяг з протоколу судового засідання з вимогою щодо надання висновку з приводу можливості вирішення спору між [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Враховуючи, що дитина є повнолітньою, надати висновок який постановлено комісією 08.05.2019 р. На виконання даної вимоги, представником Обухівської районної державної адміністрації Київської області було надіслано лист на адресу Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2021 р. № 60/07-15/711, в якому вказали, що надати вищезазначений висновок неможливо, оскільки дані матеріали були не передані Васильківською районною державною адміністрацією Київської області Обухівській райдержадміністрації. Враховуючи викладене 15.06.2021 р. судом на адреси Обухівської РДА КО та Васильківської РДА КО було надіслано витяг з протоколу судового засідання з вимогою до Васильківської райдержадміністрації про надання висновок який постановлено комісією 08.05.2019 р. Відповідь на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходила. Згідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем позовна заява була подана до моменту настання повноліття, яке він досяг на час винесення рішення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на матір обов`язків не виконує, вона належним чином не піклувалася про дитину, не спілкувалася з ним до досягнення повноліття, не проявляла до нього материнської турботи, не цікавилася його долею, не відвідувала, не турбувалася про фізичний та духовний розвиток, не надавала матеріальної допомоги на виховання, тобто остання у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини встановлено, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи, що неповнолітній сам звернувся до суду за захистом своїх прав, під час провадження у справі досяг повноліття, а також, правові наслідки позбавлення батьківських прав, суд вважає можливим постановлення рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,00 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.19, 150, 164, 165, Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та,

Outcome: approved