Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки, збитків від інфляції та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.11.2009 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 43 200 грн., які того ж дня були передані відповідачу, що підтверджується складеною розпискою, згідно із якої відповідач зобов'язався повернути суму боргу до 20.11.2010. У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань у визначений строк, позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 43200 грн., інфляційних витрат у розмірі 129,60 грн., пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання у сумі 21 600 грн. та 216 грн. відповідно, а також витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 20.10.2011 прийнято рішення по справі №2-4035/11, яким з [PERSON] на користь позивача стягнуто 43200 грн. позики, 21 600 грн. пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання (з 21.11.2010 по 10.01.2011), 129,60 грн. індексу інфляції (за листопад 2010 року) та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнуто 65049,60 грн. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 набрало законної сили 03.01.2012 та на підставі нього було видано виконавчий лист. Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції 11.10.2013 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №40171115. Утім, відповідачем так і не виконано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011. У зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення інфляційних збитків в розмірі 37 450,80 грн.; трьох процентів річних у розмірі 6 199,50 грн. та суми неустойки в розмірі 754 272,00 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016, позовні вимоги позивача були задоволені частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 26395,20 гривень, три відсотки річних за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 3866,70 гривень, а також неустойку у розмірі 44000 гривень, а всього 74261 грн. 90 копійок та судові витрати. Вказане рішення суду набрало чинності та на підставі нього було відкрито виконавче провадження. На підставі виконавчого листа, [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Проте, на теперішній час грошове зобов'язання за договором позики, оформлене розпискою від 20.11.2009 не виконано, у зв'язку з чим позивач на підставі ст. 625 ЦК України, звертається до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 у розмірі 59 111,88 грн.; три відсотки річних за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 у розмірі 8 947,73 гривень, а також неустойку за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 у розмірі 1 089 504,00 грн., а всього 1 157 563,61 грн. У судове засідання позивач не з'явився, зазначивши у позові про розгляд справи за його відсутності. Представником відповідача [PERSON] до суду надано заяву щодо розгляду справи за їх з відповідачем відсутності, просив позов задовольнити частково з урахуванням поданого відзиву на позов. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 43 200 грн., які того ж дня були передані відповідачу. Сторонами передбачено, що в разі порушення позичальником терміну повернення позики, він зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач написав розписку, в якій зобов'язався повернути суму боргу до 20 листопада 2010 року, але взяті на себе зобов'язання не виконав. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто 43200 грн. суми позики, 21600 грн. пені та 129,60 витрат від інфляції. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року відповідачем в повному обсязі не виконано, а відтак було стягнено інфляційні збитки за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 26395,20 гривень, три відсотки річних за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 3866,70 гривень, а також неустойку у розмірі 44000 гривень, а всього 74261 грн. 90 копійок. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами ст. 625 ЦК України наявність судового рішення про задоволення умов кредитора, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених даною статтею. Звертаючись до суду із позовом, позивач просить стягнути інфляційні збитки за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 в розмірі 59111,88 грн., три відсотки річних за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 в розмірі 8947,73 грн. та суму неустойки за період з 01.12.2010 по 06.12.2017 в розмірі 1 089 504 грн. Водночас, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 стягнено інфляційні збитки, три відсотки річних та неустойка по 24.03.2016. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні збитки за період з 25.03.2016 по 06.12.2017 у розмірі 9936 грн., три відсотки річних за цей же період у розмірі 2208,53 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 1 089 504 грн., що перевищує збитки, які завдані позивачу. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки та стягнути з відповідача її у розмірі 43200 грн. З урахуванням результату розгляду справи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійки.

Outcome: partial