Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, яким просив припинити обов`язок сплати ним аліментів на утримання його доньки [PERSON] у зв`язку з продовженням нею навчання після досягнення повноліття, а також звільнити його від сплати заборгованості по таким аліментам у розмірі 7374,04 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.12.2018 року з нього стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , починаючи з 28.09.2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Станом на час ухвалення вказаного рішення донька навчалась на денному відділенні, і тому позивач не заперечував проти тих вимог. Однак в подальшому відповідач перевелась на заочне відділення, де й продовжує навчання. На думку позивача, це дозволяє відповідачу працевлаштуватись на заробляти на життя самостійно. Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач виїжджала на заробітки до Республіки Польща, де \~ \~ \~ \~перебувала більше, ніж півроку, що, на думку позивача, вказує на покращення її матеріального стану. Водночас матеріальне становище позивача погіршилось у зв`язку з тим, що він доглядав за своїм батьком, що потребувало значних витрат та зусиль, і тому позивач тимчасово, протягом квітня-серпня 2020 року не мав змоги своєчасно та належним чином сплачувати аліменти. Відтак, позивач вважає, що у зв`язку з викладеними обставинами він має право на звільнення від обов`язку сплачувати аліменти. Ухвалою від 29.12.2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі, сторонам був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Під час судового розгляду позивач свої вимоги підтримав, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. За його клопотанням судом були витребувані відомості з Державної прикордонної служби України щодо перетинання відповідачем державного кордону України протягом 2019-2020 років. 23.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов, підписаний представником відповідача, адвокатом Коноваленко О.Ю., про повне не визнання позову. В обґрунтування своїх заперечень сторона відповідача послалась на те, що відповідно до чинного законодавства України право на аліменти до досягнення 23-річного віку не залежить від форми навчання, яку обирає повнолітня дитина платника аліментів. Крім того, ствердження позивача про виїзд відповідача до Республіки Польща на заробітки не відповідає дійсності. Такі виїзди дійсно були, але вони відбувались з особистих обставин (відвідування відповідачем свого нареченого). Призначений до виплати розмір аліментів становить не більше 1/6 частки доходу позивача, оцінка чому була надана й при ухваленні рішення суду про стягнення цих аліментів. При цьому станом на час розгляду справи інших осіб на утриманні позивача немає. Більше того, станом на час розгляду справи заборгованість зі сплати аліментів позивачем майже погашена, а тому така вимога взагалі є недоцільною. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] викладені у відзиві доводи підтримала та пояснила, що проживає разом з матір`ю [PERSON] у її будинку, навчається заочно, у зв`язку з чим потребує витрат не лише на оплату навчання (8000,00 грн. на рік), а й на пов`язані з цим потреби. Вона намагалася працевлаштуватись, в тому числі через центр зайнятості, однак поки це вдалось, оскільки людину без досвіду роботи та вищої освіти не бажають влаштовувати на роботу. Крім того, відповідач пояснила, що дійсно двічі виїжджала до Республіки Польща до свого нареченого, але при цьому пов`язані з цим витрати він повністю брав на себе. Також відповідач підтвердила, що їздила на відпочинок до Єгипту, але не за власний рахунок, а за рахунок коштів, подарованих їй та її матері її братом. Сама вона продовжує потребувати матеріальної допомоги. Представник відповідача, адвокат Коноваленко О.Ю., підтримав доводи відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого. Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] батьком відповідача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Оріхівського району Запорізької області 06.10.2000 року. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.12.2018 року з позивача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , починаючи з 28.09.2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 1000,00 грн. щомісяця. Підставою вказаного рішення стало, зокрема, те, що відповідач на той час була студенткою 3-го курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівський коледж» Таврійського державного агротехнологічного університету (ТДАТУ). Відповідно до довідки від 28.07.2020 року, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Оріхівський коледж», станом на час розгляду цієї справи відповідач [PERSON] продовжує навчання на заочному відділенні цього навчального закладу, що самою нею не заперечується. Відповідно до інформації, наданої на запит суду Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України листом від 16.03.2021 року, протягом 2019-2021 років відповідач [PERSON] двічі виїжджала до Республіки Польща (на три дні та на дві місця відповідно), а також один раз виїжджала до Єгипту на сім днів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (матір відповідача), будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підтвердила, що відповідач проживає разом з нею, навчається заочно, намагається працевлаштуватись, але поки це вдається. Виїзди відповідача за кордон не були пов`язані з працевлаштуванням, і відбувались за рахунок інших осіб (нареченого відповідача та сина свідка [PERSON] ). За правилами частини першої\~статті 199 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття\~(незалежно від форми навчання),\~виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей\~191,\~200 СК України\~аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~СК України. Як випливає з наведеного, самий факт переведення відповідача на заочну форму навчання не є безумовною підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати присуджені судом аліменти. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б однозначно та достовірно вказували б на істотне покращення матеріального становища відповідача та відсутність потреби в аліментах у зв`язку з цим. Самий факт неодноразового виїзду відповідача за кордон також не може бути підставою для такого висновку, особливо з огляду на надані відповідачем та свідком [PERSON] пояснень з приводу джерел походження коштів, необхідних для цього. Позивач цих пояснень не спростував, доказів протилежного не надав й не заявив клопотань про витребування доказів, які могли б спростувати доводи відповідача. Доказів погіршення майнового стану самого позивача матеріали справи також не містять. Більше того, станом на час розгляду справи позивач не має інших осіб на утриманні, як це було під розгляду справи про стягнення аліментів, а заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилась протягом 2020 року, позивачем в більшій частині сплачена. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~197-201\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: dismissed