Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

У жовтні 2012 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним як такого, що укладений під впливом фізичного та психічного насильства. До початку розгляду справи по суті позивач скористалася своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України, та заявила про зміну предмету позову. (т. І, а.с. 242-249) При вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову, судом визначені підстави позову, які залишилися незмінними, а саме: вчинення [PERSON] психічного та фізичного насильства, під впливом якого позивачем укладено договір купівлі-продажу квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2006 року позивач познайомилась с [PERSON], якій почав проживати в квартирі позивача. Спочатку відносини між позивачем та [PERSON] склалися добрі, однак з часом останній почав вимагати від позивача гроші, продажу квартири, виносити з квартири особисті речі позивача. У грудні 2006 року позивач під психічним та фізичним тиском уклала договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого відчужила належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. З цього приводу до правоохоронних органів позивач не зверталася. У той же час позивачем було придбано квартиру [ADDRESS], яку [PERSON] без відома позивача почав здавати в оренду стороннім особам. У лютому 2008 року позивачем укладено попередній та основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким покупцем квартири виступив відповідач [PERSON] Позивач вказує, що наведені два договори вона змушена була укласти під впливом психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON], який постійно цинічно та зухвало знущався над позивачем і погрожував фізичною розправою позивачу, її батькам та рідній сестрі. Під час укладення договору приватний нотаріус КМНО [PERSON] та [PERSON] бачили пригнічений стан позивача, чули погрози на адресу позивача з боку [PERSON], однак свідомо не звертали на це уваги, оскільки кожен переслідував свій власний інтерес. Гроші від продажу квартири позивач взагалі не отримала. Після продажу вказаної квартири позивач під психічним та фізичним тиском [PERSON] змушена була зареєструвати з останнім шлюб та знятися з реєстраційного обліку. Факти погроз фізичною розправою, знущань та завдання [PERSON] позивачу тілесних ушкоджень підтверджуються медичними документами, заявами до органів міліції, прокуратури та показаннями свідків. Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача не з її власної волі шахрайським шляхом з боку [PERSON] та [PERSON], то позивач [PERSON] має право витребувати таку квартиру у добросовісного набувача, тобто у відповідача [PERSON] Посилаючись на положення ст. 203, 215, 231, 236, 388 Цивільного кодексу України, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 14 лютого 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений 13 березня 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], витребувати у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON], вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Під час надання пояснень у судовому засіданні на початку розгляду справи позивач зазначила, що у 2006 році вона познайомилась з [PERSON], який почав проживати у квартирі позивача, спочатку у них виникли дружні стосунки, згодом [PERSON] почав вимагати від позивача гроші, вона виганяла його з квартири, але він просився назад. Позивач за допомогою [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] та придбала квартиру по [ADDRESS]. Після придбання спірної квартири позивач здавала таку в оренду, орендну плату [PERSON] забирав та витрачав її на власні потреби. До та після продажу спірної квартири позивач фактично проживала разом з [PERSON] в квартирі по [ADDRESS], власники якої разом з [PERSON] приймали наркотичні засоби. У 2008 року позивача змусили продати спірну квартиру, її возили по усім нотаріусам м. Києва в присутності [PERSON] та його друзів. При укладенні як попереднього, так і основного договорів купівлі-продажу спірної квартири покупця не було, гроші за квартиру [PERSON] не отримувала, також не бачила, що гроші отримував [PERSON] Продаж квартири був здійснений на підставі дублікатів правовстановлюючих документів, оскільки оригінали перебували на зберіганні у матері позивача [PERSON] З текстом договору позивач не ознайомилась, ціну продажу квартири не визначала, у час здійснення правочину [PERSON] плакала та підписала договір, оскільки боялася, що з її батьками щось трапиться. Відразу після укладення оспорюваних договорів через декілька днів позивач приїхала до приватного нотаріуса [PERSON] та показала їй оригінали правовстановлюючих документів, приватний нотаріус визнала, що порушила закон при посвідченні правочинів, однак боялася, що її позбавлять ліцензії. Про продаж спірної квартири позивач дізналася від приватного нотаріуса [PERSON] У серпні 2009 року позивач внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних [PERSON], потрапила до лікарні. У період з 2008 року по 2010 року мати позивача постійно зверталася до органів міліції та прокуратури з приводу протиправних дій [PERSON], однак у порушенні кримінальної справи відмовляли. [PERSON] до та після продажу спірної квартири постійно бив позивачку, однак до лікарні вона не потрапляла, оскільки рівень побоїв не викликав необхідності звертатися за медичною допомогою. Після продажу квартири [PERSON] повідомив позивача, що у спірній квартирі проживає його друг, про продаж такої позивачу не розповів. 29 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, у березні 2008 року позивач знялася з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що взимку 2008 року він дав об'яву до газети «Авізо» про покупку квартири, з ним зв'язалася жінка на ім'я [PERSON], з якою відповідач зустрівся, вона йому показала квартиру, яку планувала продати, та документи про право власності, стан квартири був середній, домовилися про ціну квартири у розмірі 70000 доларів США. Потім позивач та відповідач поїхали до нотаріуса, де уклали попередній договір, оскільки у позивача не вистачало довідок для укладення основного договору, вони залишили один одному номери телефонів, невдовзі позивач зателефонувала відповідачу та повідомила, що має усі необхідні документи для укладення основного договору купівлі-продажу квартири. В другий раз поїхали до того ж нотаріуса, у якого укладали попередній договір, позивач прочитала договір, відповідач розрахувався з [PERSON], договір підписали. [PERSON] в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння не перебувала, власноручно написала відповідачу розписку про отримання 70000 доларів США, також під час здійснення розрахунків по договору відповідач сфотографував як [PERSON] рахує грошові кошти, які відповідач передав особисто в руки позивачу та вона поклала гроші до своєї сумки. Наприкінці лютого 2008 року позивач та відповідач [PERSON] знову зустрілися, [PERSON] показала відповідачу паспорт, де була відмітка про зняття з реєстраційного обліку, та передала ключі від квартири. Відповідач зазначив, що з [PERSON] він не знайомий, у змові з відповідачем [PERSON] не перебував, [PERSON] бачив лише один раз в день укладення договору купівлі-продажу квартири. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позову та заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. Зазначив, що відповідно до тексту оспорюваного договору позивач під час укладення такого діяла добровільно, а відтак відсутні підстави для витребування спірної квартири у відповідача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] підкреслив, що на його думку, позивач, отримавши кошти від продажу квартири, витратила їх, наразі намагається повернути квартиру назад. Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до неї звернулася [PERSON] з проханням посвідчити договір, разом з [PERSON] був присутній покупець [PERSON], інших осіб не було. Перед підписання договору [PERSON] ознайомилась з текстом попереднього договору та підписала його. Після чого сторони розрахувалися в окремій кімнаті для розрахунків, потім нотаріус запитала сторін чи було проведено розрахунок, лише після отримання позитивної відповіді нотаріус посвідчила договір. Під час укладення основного договору купівлі-продажу квартири в кабінеті нотаріуса були присутні лише сторони договору (продавець та покупець). Угода вчинялася на підставі дублікату правовстановлюючого документу, продавець [PERSON] повідомила, що договір вона загубила. Під час нотаріального посвідчення обох договорів [PERSON] не перебувала у пригніченому стані, психологічного тиску ніхто на неї не чинив. У 2012 році [PERSON] звернулася до нотаріуса [PERSON] та розповіла останній, що хоче повернути квартиру, бо їй немає де жити. [PERSON] підтвердила, що усвідомлювала наслідки своїх дій, коли продавала квартиру, але у неї забрали гроші. У бесіді з нотаріусом позивач не посилалася на те, що її хтось примушував укладати договір. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві явку свого представника не забезпечило, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Третя особа [PERSON] під час розгляду справи перебував спочатку у виправній колонії, потім - на лікуванні у Міському протитуберкульозному диспансері м. Єнакієве, на адресу якого судом було відправлено повістку про виклик у судове засідання та копію позовної заяви. (а.с. 36а т. ІІ, а.с. 64-65, т.ІІІ) У своїх показах, завірених головним лікарем Міського протитуберкульозного диспансеру м. Єнакієве, [PERSON] зазначив, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] з лютого 2008 року, з цього часу подружжя проживало у [ADDRESS], вели сумісне господарство. [PERSON] заперечує чинення ним психічного та фізичного тиску на [PERSON], він не змушував її продавати речі, не погрожував їй та її батькам. [PERSON] відомо, що у лютому 2008 року позивач продала квартиру [ADDRESS], перед укладенням основного договору [PERSON] отримано завдаток у сумі 25000 доларів США, а потім ще 45000 доларів США від покупця квартири [PERSON] Квартира була продана, оскільки [PERSON] не вистачало коштів на життя, кошти, отримані від продажу квартири, [PERSON] витратила на свої власні потреби. Після того, як закінчилися грошові кошти, відносини між подружжям почали псуватися. Крім того, [PERSON] вказує, що протягом усього часу спільного проживання вони дійсно сварилися на різні побутові теми, але такий спосіб життя [PERSON] влаштовував, вона не намагалася з ним розлучитися. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона проживає по [ADDRESS], на поверсі, де розташована квартира свідка, проживає (ночує) [PERSON] з 2009 року. [PERSON] розповіла свідку, що немає місця постійного проживання, оскільки її насильно змусили підписати договір купівлі-продажу квартири. Про такі обставини позивач розповіла свідку приблизно за три місяці до виклику свідка до суду. Факти вчинення насильства сторонніми особами по відношенню до [PERSON] свідку невідомі. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона проживає в [ADDRESS], на четвертому поверсі в цьому будинку проживає [PERSON] приблизно чотири років, ночує кожен день. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що позивача обманули, побили та забрали документи на квартиру. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона проживає в [ADDRESS], у сусідній квартирі [ADDRESS] проживали брати [PERSON] та [PERSON], які є наркозалежними. Також у цій квартирі проживали [PERSON] та [PERSON], який зловживав алкогольними напоями, приймав наркотики. Свідок неодноразово бачила, як [PERSON] знущався та бив [PERSON], вимагав від неї гроші, не давав їй їсти, свідок чула галас з квартири [ADDRESS] та погрози [PERSON], що він вб'є [PERSON], якщо вона не відчужить квартиру. Про продаж квартири свідку стало відомо, коли у [PERSON] з'явився автомобіль, свідку відомо, що від продажу квартири [PERSON] гроші [PERSON] не віддав. Свідок пропонувала [PERSON] звернутися до міліції, але остання боялася [PERSON]. У зв'язку з тим, що братів [PERSON] направили на примусове лікування, дільничний інспектор виселив [PERSON] та [PERSON] приблизно у 2009-2010 роках та змінив замки. Свідку було відомо, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. [PERSON] свідок ніколи не бачила, не бачила, щоб він приходив до будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що 27 жовтня 2012 року він познайомився по телефону з відповідачем [PERSON], якого свідок має намір притягнути до кримінальної відповідальності за шахрайські дії. Свідок зазначив, що він спілкувався з мешканцями будинку, де ночує позивач, [PERSON] жебракує. Свідок [ADDRESS] у судовому засіданні показав, що він разом з [PERSON] разом служили в армії, перебувають у приятельських стосунках. [PERSON] та [PERSON] неодноразово приїздили до свідка в с. Віта Поштова Київської області, відносини між ними були нормальні, святкували разом весілля у 2008 році. Про продаж квартири свідок дізнався від [PERSON] та [PERSON]. покупця знайшли самостійно, подробиці укладання договору свідку невідомі. Після продажу квартири [PERSON] придбав автомобіль «Chevrolet Aveo». З [PERSON] свідок не знайомий. У 2009 році [PERSON] приїздила до свідка, розповіла, що [PERSON] за рішенням суду позбавили волі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суд, що вона є матір'ю дружини відповідача [PERSON], у 2007 році дружина [PERSON] народила двійню, тому родина [PERSON] бажали поліпшити свої житлові умови та мали намір придбати однокімнатну квартиру за рахунок кредитних коштів від ПАТ «Укрсоцбанк». Про продаж спірної квартири по [ADDRESS] свідку стало відомо від ріелтор агентства «Сова», вартість квартири становила 83000 доларів США, свідок поїхала оглянути квартиру, двері відчинив [PERSON], який повідомив, що він є хазяїном квартири, інших осіб в квартирі не було. При укладанні договору купівлі-продажу квартири свідок не була присутня. Заслухавши пояснення усіх осіб, які брали участь у розгляді справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 13 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого позивач набула у приватну власність квартиру [ADDRESS]. Договір укладений у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Право власності [PERSON] зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації. (а.с. 6-7, т. І) 08 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до якого у термін до 28 лютого 2008 року сторони домовилися про укладення договору купівлі-продажу вказаної вище квартири за узгодженою сторонами вартістю у сумі 353500 грн., що становить 70000 доларів США. Відповідач [PERSON] передав позивачу грошові кошти у сумі 126250 грн., що по курсу НБУ становило 25000 доларів США. (а.с. 80-81 т. І) Відповідно до п. 12 попереднього договору сторони підписанням такого договору підтвердили, що у повній мірі розуміють умови та значення цього договору, його правові наслідки, діють добровільно та узгоджено, зміст цього договору відповідає дійсним намірам сторін. Попередній договір укладено між сторонами у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 113. 14 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи добровільно, уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Згідно з п. 3 договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 353500 гривень, що по курсу НБУ становило 70000 доларів США, з яких гроші у сумі 126250 грн. були передані по попередньому договору від 08 лютого 2008 року, а інша частина грошей у сумі 227250 грн., що становить 45000 доларів США, повністю сплачені продавцю під час підписання цього договору. Відповідно до п. п. 4, 5 договору позивач своїм підписом під цим договором підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від відповідача [PERSON] грошових коштів у сумі 227250 грн. та відсутність по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. При цьому, продавець вважала ціну, зазначену у цьому договорі вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для себе обставин. За положеннями п.п. 12, 13 договору сторони зазначили, що однаково розуміють значення і умови правочину, його правові наслідки, підтвердили дійсність своїх намірів при укладенні правочину, а також те, що такий правочин не носить характеру фіктивного та удаваного і не є зловмисним. Під час підписання договору сторони були ознайомлені зі змістом ст. ст. 229-235 Цивільного кодексу України. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири [PERSON] передала покупцю [PERSON] технічний паспорт на квартиру. Договір купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2008 року укладений між сторонами у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], реєстровий номер 189. (а.с. 82-83, т. І) 13 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] набув у власність належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж вказаної квартири вчинений за 419150 гривень, що згідно з курсом НБУ становило 83000 доларів США. Наведений договір укладений між сторонами у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], реєстровий № 779. Право власності на спірну квартиру, яке набув відповідач [PERSON], зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації 25 березня 2008 року. (а.с. 216-217, т. І) У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України) Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. За роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 21 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно з узагальненням практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, викладеному у листі Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Судам варто мати на увазі, що насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов'язково злочинних, діях (наприклад, насильством може бути вплив на волю контрагента за допомогою використання його залежного становища). Насильство викликає страх настання невигідних наслідків. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною майбутнього правочину, так і сторонньою особою щодо іншої сторони, її родичів чи близьких. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій (наприклад, погроза звернутися до суду із заявою у справах приватного обвинувачення, позбавити спадщини або накласти арешт на майно). Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Матеріалами справи підтверджено, що у лютому 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено попередній та основний договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. У день підписання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, а саме: 14 лютого 2008 року, позивачем складено розписку, в якій остання вказує, що нею у повному обсязі отримані грошові кошти у сумі 353500 гривень від [PERSON] за продану квартиру. (а.с. 35 т. ІІ) Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 12 грудня 2013 року № 7041/7042/13-32 встановлено, що підпис від імені [PERSON], який міститься справа від запису дати « 14.02.2008» у розписці, що складена від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 14 лютого 2008 року про отримання грошових коштів [PERSON] за продану квартиру у розмірі 353500 грн. від [PERSON], виконано [PERSON] рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. (а.с. 215-221 т. ІІ) Крім того, відповідачем [PERSON] до матеріалів справи були долучені фотокартки, на яких, як вказує відповідач, [PERSON] отримує та перераховує грошові кошти за продану спірну квартиру в приміщенні приватного нотаріуса КМНО [PERSON] (а.с. 36, т. ІІ) Під час огляду фотокарток у судовому засіданні [PERSON] заперечувала той факт, що це вона перераховує грошові кошти, посилаючись на те, що такого одягу у неї не було. Згідно з адресним листком вибуття позивач знялася з реєстраційного обліку у спірній квартирі 06 березня 2008 року до м. Єнакієва Донецької області. (а.с. 37, 54 т. І) 29 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 227. Позивач звернулася до Єнакіївського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 10 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. При розгляді справи суди дійшли спільного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним шлюбу у зв'язку з фізичним чи психічним насильством, що вплинуло на волевиявлення позивача при укладенні шлюбу з [PERSON] (а.с. 57-61 т. ІІІ) На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], починаючи з 15 жовтня 2009 року, що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс «Оболонь» від 07 грудня 2012 року. (а.с. 86, т. І) При вирішенні питання щодо прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову судом було з'ясовано у представника позивача підстави позову: вчинення [PERSON] фізичного та психічного насильства по відношенню до [PERSON], що вплинуло на її волевиявлення при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2008 року. На підтвердження вказаних обставин позивачем були долучені до матеріалів справи та витребувані за запитом суду наступні докази. На запит суду від Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві надійшли копії відмовних матеріалів по заявам [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] Зі даними з бази АРМОР [PERSON], 1980 року народження, неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, притягався до адміністративної відповідальності, споживає наркотичні засоби, є носієм СНІДу. У грудні 2006 року мати позивача - [PERSON] та її сестра [PERSON] тричі зверталися до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявами про погрозу фізичною розправою зі сторони співмешканця [PERSON] - [PERSON], який проживає по [ADDRESS]. За висновком ДІМ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON] від 15 грудня 2006 року, затвердженого заст. начальником Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, встановлено, що факт погроз [PERSON] по відношенню до сестри та матері позивача носив формальний характер та був пов'язаний з рішенням [PERSON] та [PERSON] продати квартиру по [ADDRESS]. 28 лютого 2008 року від матері позивача [PERSON] надійшла заява до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про погрозу фізичною розправою її дочці [PERSON] У квітні 2010 року [PERSON] звернулася до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу шахрайських дій [PERSON] щодо заволодіння каблучкою. 28 жовтня 2011 року до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від [PERSON] надійшла заява, що [PERSON] шляхом обману виписав її з квартири [ADDRESS]. До того ж, у період з жовтня 2011 року по червень 2012 року позивач неодноразово зверталася до органів міліції з приводу неправомірних дій [PERSON] щодо продажу спірної квартири шахрайським шляхом, зняття позивача з реєстраційного обліку за місцем проживання, тощо. Факти, вказані позивачем, неодноразово перевірялися органами міліції, у тому числі за наслідками скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи в порядку прокурорського нагляду, у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 190 Кримінального кодексу України було відмовлено. Так, під час проведення перевірки були опитані паспортистка ЖЕКу № 508 [PERSON], начальник ЖЕКу № 508 [PERSON], які пояснили, що 05 березня 2008 року [PERSON] приходила до ЖЕКу, де власноручно написала заяву про зняття її з реєстраційного обліку, про що свідчить копія заяви. [PERSON] була знята з реєстраційного обліку та прописана до свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Від Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги надійшла копія медичної картки стаціонарного хворого № 20891/1571, згідно з якою [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 15 по 19 серпня 2009 року з діагнозом «Забій грудинної клітки. Перелом VIII - IX - X ребер зліва.» Зі слів хворої [PERSON] вона була побита співмешканцем 13 серпня 2009 року. У медичній картці [PERSON] вказано адресу проживання: [ADDRESS]. (а.с. 113-130 т.ІІ) Згідно з довідкою Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги від 21 травня 2013 року [PERSON] знаходилася у приймальному відділенні 11 листопада 2009 року протягом однієї години, діагноз: забійна рана м'яких тканин скроневої ділянки справа. (а.с. 6, т.ІІІ) За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2011 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, йому остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, які обчислюються, починаючи з 18 листопада 2010 року. (а.с. 5, т.ІІ) Згідно з карткою обліку побачень, видачі передач, посилок та бандеролей до переліку родичів включено позивача [PERSON], як дружину, яка, у свою чергу, під час перебування третьої особи у Жовтневській виправній колонії № 17 УДПС України у Харківській області 01 серпня 2011 року надіслала [PERSON] передачу, 26 серпня 2011 року мала побачення з останнім та передала йому передачу. (а.с. 15-17 т. ІІІ) За правилами ст. ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, в частині, що стосується укладення [PERSON] оспорюваного договору купівлі-продажу квартири під впливом фізичного та психічного насильства з боку [PERSON], суд доходить наступних висновків. Починаючи з 2006 року, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] почали проживати разом в квартирі, що належить позивачу. У грудні 2006 року позивач продає квартиру по [ADDRESS] та відразу купує спірну квартиру по [ADDRESS]. Посилання позивача на те, що правочин з продажу квартири у грудні 2006 року був здійснений позивачем під впливом психічного та фізичного насильства з боку [PERSON], не підтверджено як матеріалами справи, так і показаннями самої позивачки. Так, у своїй заяві до органів міліції [PERSON] сама зазначає, що продаж квартири по [ADDRESS] це було її рішення, про яке [PERSON] дізнався та намагався прийняти участь у продажі такої. Крім того, з приводу продажу першої квартири між матір'ю та сестрою позивача, з одного боку, та [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, виникали суперечки, що стало підставою для звернення [PERSON] та [PERSON] до міліції з відповідними заявами. (а.с. 158, 162 т. І) Після купівлі спірної квартири [PERSON] та [PERSON] у такій не проживали, а мешкали в квартирі по [ADDRESS]. [PERSON] спочатку стверджувала, що належну їй квартиру [PERSON] передав в оренду стороннім особам, які віддавали йому усю орендну плату, однак під час промови у судових дебатах [PERSON] послалася на те, що договір оренди спірної квартири знаходився на зберіганні у її матері. До того ж, у період з 2006 року по 2008 рік позивач не зверталась жодного разу до правоохоронних органів з приводу неможливості проживати за своїм місцем реєстрації. Під час проживання позивача та [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] між вказаними особами неодноразово виникали конфлікти, бійки, що, у тому числі, пов'язані із зловживанням [PERSON] та власниками зазначеної квартири ([PERSON] та [PERSON] алкогольними напоями, вживанням наркотиків, [PERSON] вчиняє по відношенню до [PERSON], яка з лютого 2008 року вже стала його дружиною, дії, які можливо характеризувати як сімейне насильство, застосовує фізичне насильство, намагається позбавити позивача житла, їжі, одягу, її майна або коштів. Так обставини не заперечувалися як самою позивачкою, так і підтверджені свідком [PERSON] У вказаній квартирі позивач та [PERSON] проживали приблизно до 2010 року, в цей період позивач звертається із заявою від 21 квітня 2010 року до Дніпровського РУ ГУ МВС України з приводу заволодіння [PERSON] її каблучкою. Протягом вищенаведеного періоду позивач [PERSON] укладає оспорюваний правочин, за яким відчужує належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. У позові та своїх поясненнях, які позивач надала відразу після початку розгляду справи по суті, [PERSON] зазначила, що спочатку її змусили звернутися до нотаріуса [PERSON] щодо отримання дублікату правовстановлюючого документу на квартиру, потім позивача довго по різних нотаріальних конторах, але нотаріуси бачили пригнічений стан [PERSON] та відмовлялися посвідчувати договір відчуження квартири. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири у приватного нотаріуса [PERSON] були присутні лише позивач, [PERSON] та його друзі, покупця квартир не було, [PERSON] безперервно плакала, з текстом договору не ознайомилася та взагалі не зрозуміла, що вона в той день продала квартиру, ніяких грошових коштів вона не отримувала, розписок про отримання таких коштів не писала. Через декілька днів [PERSON] повторно звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] та показала їй оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, нотаріус зі слів позивача визнала свої порушення при посвідчені договору. Разом з тим, наведені твердження позивача в подальшому не підтверджуються матеріалами справи та не узгоджуються з показаннями інших осіб, які брали участь у розгляді справи. Так, позивач змінила свої пояснення, вказавши, що під час підписання оспорюваного договору повідомила приватного нотаріуса [PERSON], що нею був втрачений оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, та при підписанні договору вона розуміла, що нею відчужується спірна квартира. Покупець квартири [PERSON] був присутній у нотаріальній конторі, однак [PERSON] його не розгледіла, а тому не запам'ятала його в обличчя. Висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що підпис, наявний на розписці [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів у загальному розмірі 70000 доларів США, належить позивачу. До приватного нотаріуса [PERSON] позивач звернулася не відразу після підписання договору, а лише у 2012 році, коли позивач збиралася звертатися до суду із цивільним позовом. Під час бесіди з нотаріусом позивач повідомила останню, що укладаючи договір продажу квартири, вона усвідомлювала, що робила, однак [PERSON] у неї забрав гроші, отримані від продажу квартири. Наприкінці лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Посилання позивача на те, що такий шлюб був укладений всупереч її дійсній волі спростовується вищевказаними рішеннями судів. Після засудження [PERSON] до позбавлення волі за вироком суду позивач у серпні 2011 року їздила до нього в колонію, передавала йому передачі, що також в цілому свідчить на користь підтримання між ними шлюбно-сімейних відносин. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вчинення [PERSON] фізичного та психічного насильства в сім'ї по відношенню до своєї співмешканки та згодом дружини [PERSON] носило перманентний характер та було пов'язано з обраним ним способом життя, зловживанням алкоголю, споживанням наркотиків. [PERSON], у свою чергу, продовжила проживати разом з [PERSON] після укладення оспорюваного договору, з приводу вчинення її чоловіком насильства в сім'ї до органів міліції не зверталася. Звернення позивача до органів міліції та прокуратури у період з жовтня 2011 року по червень 2012 року із заявами щодо неправомірних дій [PERSON], направлених на продаж квартири шахрайським шляхом та неправомірного зняття її з реєстраційного обліку, зумовлені в першу чергу тим, що [PERSON] залишилася без місця проживання, оскільки власників квартири по [ADDRESS], де поживала позивач, було в примусовому порядку направлено на лікування, квартира була опечатана дільничним міліціонером, а власник квартири по [ADDRESS], де також проживала позивачка, помер. Отже, у матеріалах справи відсутні докази вчинення фізичного та психічного насильства по відношенню до [PERSON] під час укладення нею договору купівлі-продажу спірної квартири, позивачем були отримані грошові кошти від продажу квартири, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, перебування [PERSON] у лікарні з тілесними ушкодженнями майже через півтора роки з дати укладення оспорюваного договору пов'язано із звичайною поведінкою її чоловіка по відношенню до неї. Обставини, на які посилається [PERSON] неодноразово нею змінювалися в залежності від пояснень інших осіб, які брали участь у справі, або встановлених обставин, пояснення [PERSON] носять суперечливий характер та не узгоджуються з матеріалами справи. Крім того, приймаючи до уваги те, що за показаннями [PERSON] він особисто не знайомий з відповідачем [PERSON], який придбав спірну квартиру, відповідач [PERSON] також стверджував, що особисто не знайомий з [PERSON], будь-яких стосунків з ним не підтримує, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] під час здійснення оспорюваного правочину знав про факт насильства від відношенню до позивача з боку [PERSON] та міг використати це на свою користь для примушування [PERSON] до вчинення правочину. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 14 лютого 2008 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], як такого, що вчинений [PERSON] під впливом фізичного або психічного насильства. У відповідності до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При вирішенні спорів про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК України необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна Відповідно до аналізу практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, проведеного Верховним Судом України та викладеного в інформаційному листі від 01 квітня 2014 року, згідно зі ст. 330 ЦК, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 зазначеного Кодексу не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Судом встановлено, що спірна квартира вибула із володіння [PERSON] за її волею. Подальше розпорядження грошовими коштами, отриманими від продажу квартири, у тому числі втрата коштів або неправомірне заволодіння ними іншими особами, не може вплинути на вільне волевиявлення учасника правочину в момент його здійснення. Крім того, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, а тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо витребування у відповідача [PERSON] спірної квартири на користь позивача в цій частині позову суд вирішує відмовити, оскільки така позовна вимога є похідною від вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 14 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 211 ЦК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали та направлення матеріалів справи з копією технічного запису судового засідання від 15 травня 2013 року до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві для проведення оперативної перевірки показань свідка [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182 КК України «Порушення недоторканності приватного життя». Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали з вищевказаного приводу, оскільки за результатом розгляду справи судом не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, на яке посилається відповідач. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна. За приписами ст. ст. 256, 257 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Матеріалами справи підтверджено, що останній раз позивач [PERSON] перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Забійна рана м'яких тканин скроневої ділянки справа» 11 листопада 2009 року. [PERSON] затриманий правоохоронними органами 18 листопада 2010 року. З позовом до суду [PERSON] звернулася 03 жовтня 2012 року, тобто в межах трирічного строку. Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Положеннями статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких підстав, суд присуджує до стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 1530 грн.

Outcome: approved