Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалось та рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 13.07.2016 року шлюб між ними розірвання, а їх спільний син залишився проживати разом з нею. Зазначала, що відповідач після розірвання шлюбу матеріально не забезпечував дитину, не приймав участь у витратах на його утримання, що зумовило її звернення до суду з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, який задоволено рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.03.2019 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за рішенням суду по сплаті аліментів не виконував та на даний час за ним рахується заборгованість. Вказувала на те, що з моменту народження хлопчика і по даний час [PERSON] не цікавився розвитком дитини, не займався його вихованням, не відвідував сина в дитячому садочку, не піклувався про нього під час хвороб, жодного разу не приходив з ним на прийом до лікаря, хоча дитина перебуває на диспансерному обліку у КНП «ЦПМСД «Садгора» №518 від 03.08.2019 року, хлопчик свого батька не знає та чоловічим прикладом для нього є дідусь з яким він також проживає. Вважає, що відповідач самоусунувся від виховання сина без будь-яких поважних на те причин, не проявляє зацікавленості в його долі та у своєму висновку 13.09.2019 року, за наслідками дослідження всіх обставин, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] . На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу без його участі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, натомість в матеріалах справи містить висновок органу опіки та піклування з приводу спірних правовідносин. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що після досягнення хлопчиком однорічного віку відповідач фактично самоусунувся від своїх батьківських обов`язків щодо нього, з дитиною не бачився, матеріальної допомоги на його утримання не надавав та взагалі хлопчиком не цікавився, при цьому позивач не чинила йому будь-яких перешкод в спілкуванні з дитиною. Їм відомо, що певний період часу відповідач перебував в зоні проведення АТО та після повернення до сина не навідувався та ним не цікавився. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 13.07.2016 року. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а/с 21, 24). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що 25.04.2019 року з метою примусового виконання судового рішення від 21.03.2019 Садгірським районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист №726/159/19 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільного сина в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2019 року до повноліття дитини. Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання у встановленому законом порядку (а/с 22,25). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні свого сина. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Судом встановлено, що 13.09.2019 року Органом опіки та піклування Чернівецької міської ради надано суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] (а/с 4). Крім того, аналогічний високо міститься також у рішенні виконавчого комітету Чернівецької міської ради №518/19 від 10.09.2019 року (а/с 5). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з аналізом психологічного обстеження від 28.06.2019 року [PERSON] батька не знає, натомість чоловічим прикладом для нього є дідусь, про якого хлопчик розповідає з теплотою та любов`ю (а/с 7). Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відвідує ДНЗ №2 «Посмішка» з 02.08.2018 року та у вихованні і розвитку дитини участь приймає тільки мама [PERSON] , з батьком дитини працівники закладу не знайомі (а/с 27). Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД «Садгора» від 03.07.2019 року №518 [PERSON] знаходить на диспансерному обліку №3 вказаного закладу охорони здоров`я та під час хвороби або з питань профілактичного догляду за дитиною звертається виключно мама, з батьком дитини працівники медичного закладу не знайомі. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, покази свідків, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Разом з тим, рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 21.03.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина та позивач не заявляла вимог про зміну розміру визначених судом аліментів, натомість відповідач долучив до матеріалів справи копію її нотаріально посвідченої заяви в якій остання повідомила про відсутність будь-яких матеріальних претензій до нього в тому числі щодо його обов`язку сплачувати аліменти. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved