Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У грудні 2014 року позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Технологічна аграрна компанія «Об'єднана», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, посилаючись на те, що між ПАТ «ПУМБ» та ПрАТ «Технологічна агарна компанія Об'єднана» був укладений кредитний договір № 1173-КД від 11 квітня 2013 року, з додатковими угодами до нього. Відповідно до вимог п. 1.1. Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 15 000 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути його в повному обсязі та в порядку і строки, обумовлені договором. Відповідно до останньої редакції п. 1.1. Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику мультивалютний кредит у розмірі, еквівалентному 15 800 000,00 доларів США, який надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, який зменшується протягом дії цього договору у відповідну дату до відповідного розміру. Згідно з положеннями п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору (з урахуванням змін) валютами кредитування є гривня та долар США, при цьому кредитні кошти у гривні позичальник має право використовувати лише на погашення процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір (без видачі заставної) № 1221/In від 24 квітня 2013 року, з наступними договорами про внесення змін. ПАТ «ПУМБ» зазначає, що належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 01 вересня 2014 року позичальник ПрАТ «ТАКО» повинен був сплатити банку всю суму заборгованості, яка складалася з 5 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн., що дорівнює 510 667,43 долари США по курсу НБУ станом на 01 вересня 2014 року. Відповідно до умов договору за першим платежем ПАТ «ТАКО» повинен був сплатити 5 710 042,43 долари США. У зв'язку з тим, що перший платіж не був здійснений за графіком, на дату другого платежу заборгованість збільшилась до розміру 6 710 042,00 доларів США. Другого та третього платежів також не було здійснено, тому станом на 04 листопада 2014 року заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір (без видачі заставної) № 1221/In від 24 квітня 2013 року, з наступними договорами про внесення змін. Відповідно до умов договору іпотеки банку було передане наступне нерухоме майно: садиба за адресою [ADDRESS]; земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,145 кв.м., з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,0250 кв.м. Вказане майно передається в іпотеку разом з усіма приналежностями та складовими частинами, здійсненими поліпшеннями тощо. ПАТ «ПУМБ» є єдиним іпотекодержателем зазначеного майна. 03 листопада 2014 року банк направив ПрАТ «ТАКО» та [PERSON] вимогу про усунення порушень зобов'язання № КНО-61.1.1. від 29 жовтня 2014 року та КНО-61.1.1/19 від 31 жовтня 2014 року, які були отримані боржником та іпотекодавцем. Відповідно до умов п. 2.3. Договору іпотеки сторони погодили вартість предмета іпотеки, який встановлено у розмірі 17 285 568,00 грн. Оскільки розмір простроченої заборгованості ПАТ «ТАКО» перед банком лише за сумою кредиту перевищує обсяг відповідальності іпотекодавця, банк звертається за стягненням заборгованості лише за тілом кредиту. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «ПУМБ» просив суд звернути стягнення шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною державним виконавцем на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями та складовими частинами, поліпшеннями, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором (без видачі заставної) № 1221/In від 24 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., на: житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1089,8 кв.м., та складається з житлового будинку - літ. «А»; цокольний поверх під«А»; прибудова - літ. «а», «а1»; веранда - літ. «а2»; прибудова - «а3»; тераса - «а4»; навіс «Г»; огорожа - № 1-4; підпірна стінка - № 5; та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,145 кв.м., з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,0250 кв.м., що належить [PERSON], для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1173-КД від 11 квітня 2013 року, що був укладений з ПрАТ «ТАКО», у розмірі простроченої заборгованості, що розрахована станом на 04 листопада 2014 року за основною сумою кредиту 7 199375,00 доларів США, 6 129 637,20 грн., а також стягнути з [PERSON] судові витрати. У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічним позовом до відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», про визнання іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що 11 квітня 2013 року між Банком та ПрАТ «ТАКО» був укладений кредитний договір № 1173-КД, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, розмір яких встановлено Кредитним договором, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використовувати їх за цільовим призначенням, сплатити плату за користування кредитними коштами та повернути їх банку у повному обсязі в порядку та строки, обумовлені договором. Згідно з п.1.1. Договору (зі змінами) банк зобов'язався надати позичальнику мультивалютний кредит у розмірі, еквівалентному 15 800 000 доларів США. Валютами кредитування є гривня та долар США. Кредитні кошти у гривнях можливо використовувати лише на погашення процентів. За вимогами п. 2 Кредитного договору, якими визначено цільове призначення кредиту, позичальник зобов'язується використовувати кредит виключно за таким цільовим призначенням: на поновлення оборотного капіталу в межах статутних цілей діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до чинного законодавства України, і кредитування яких не заборонено чинним законодавством України та цим Договором; в сумі, що не перевищує 5 000 000,00 доларів США на рефінансування (погашення) заборгованості позичальника за кредитом, наданим позичальнику за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 06.10-15/11 від 09 жовтня 2012 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк». Так, наданий за умовами договору валютний кредит може бути використаний лише за цільовим призначенням, а саме в межах статутних цілей. Так, як зазначала позивач за зустрічним позовом [PERSON], позичальник ПрАТ «ТАКО» є сільськогосподарським підприємством, яке спеціалізується на виробництві зерна кукурудзи та сої в Україні. Для забезпечення реалізації статутних цілей позичальник здійснює закупівлю посівного матеріалу (насіння), мінеральних добрив та засобів захисту рослин, паливних матеріалів тощо, а також орендує необхідні для здійснення своєї діяльності землю та техніку. Таким чином, для забезпечення виконання статутних цілей - виробництва сільськогосподарської продукції, ПрАТ «ТАКО» щорічно орендує землю, необхідну сільськогосподарську техніку, здійснює закупівлю сільськогосподарської продукції (насіння, добрив, засобів захисту рослин тощо) у резидентів, виробників та постачальників такої продукції. Як наголошувала [PERSON], цільове призначення кредиту, визначене умовами кредитного договору, а саме поповнення оборотного капіталу компанії-резидента, не входить до переліку операцій, використання іноземної валюти як засобу платежу в яких дозволяється без отримання відповідної ліцензії. ПрАТ «ТАКО» на момент укладення договору не мав відповідної індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому не має права використовувати наданий йому валютний кредит за цільовим призначенням. Тому, на думку [PERSON], кредитний договір суперечить положенням чинного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним. Окрім того, укладений договір порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне отримання плати за кредит в іноземній валюті, а відтак укладений договір є нікчемним. Нікчемність кредитного договору, на думку [PERSON], породжує недійсність іпотечного договору. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд визнати недійсним іпотечний договір № 1221/In від 24 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], та стягнути з ПАТ «ПУМБ» суму сплаченого судового збору. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ПАТ «ПУМБ» та об'єднано їх в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «ПУМБ» поданий позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ «ПУМБ» не визнав та заперечував проти його задоволення, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що первісний позов ПАТ «ПУМБ» підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 квітня 2013 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» був укладений кредитний договір № 1173-КД, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 15 000 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором. Відповідно до умов п. 1.2. Договору кредит надається позичальнику у вигляді відновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування. Згідно з вимогами ст. 2 кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням: на поповнення оборотного капіталу в межах статутних цілей діяльності; в сумі, що не перевищує 5 000 000 доларів США - на рефінансування заборгованості за кредитом перед ПАТ «Укрсоцбанк». Позичальник не має права використовувати кредит на такі цілі: покриття збитків господарської діяльності; формування та збільшення статутного капіталу; погашення податкового боргу; фінансування дефіциту оборотного капіталу; інші цілі, заборонені чинним законодавством. Відповідно до вимог п. 4.6. кредитного договору незалежно від того, в якій валюті позичальник використав кредит, повернення кредиту має здійснюватися виключно у валюті кредиту. За правилами ст. 6 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит та виконати боргові зобов'язання в повному обсязі в день закінчення кожного відповідного періоду користування кредитом. 24 квітня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ПрАТ «ТАКО» була укладена додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року, за умовами якої на рефінансування заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» позичальнику надаються кошти в сумі, що не перевищує 6 000 000 доларів США. Також за умовами укладеної угоди забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором здійснюється шляхом укладення між банком та громадянкою України [PERSON] договору іпотеки нерухомого майна - садиби, розташованої за адресою: [ADDRESS], та земельних ділянок, на яких розташована садиба, а саме земельної ділянки площею 0,145 га, кадастровий номер [NUMBER], та земельної ділянки площею 0,0250 га, кадастровий номер [NUMBER]. Додатковою угодою № 2 до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року, укладеною між сторонами 03 грудня 2013 року, були внесені зміни до кредитного договору, зокрема, щодо нарахування процентів за користування кредитом. Так, проценти за користування кредитом нараховуються банком у розмірі 10,5% річних та з моменту виконання позичальником визначених умов договору проценти будуть нараховуватися за ставкою у розмірі 10,0% річних. У випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору, процента ставка за користування кредитом становить 12,5% річних. Також встановлено, що у випадку подальшого невиконання позичальником визначених умов договору застосовуватиметься процентна ставка у розмірі, відповідно, 14,5% річних або 16,5% річних, а у випадку наступного виконання визначених умов ставка, що застосовується, зменшиться відповідно до 12% річних, 14% річних та 16% річних. 11 лютого 2014 року та 11 березня 2014 року шляхом укладення Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року та Додаткової угоди № 4 до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року сторони погодили внесення змін до кредитного договору, що стосуються графіків ліміту кредитування у відповідний період та графіків повернення кредиту. Відповідно до Додаткової угоди № 5 від24 квітня 2014 року до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року банк зобов'язався надати кредит у розмірі 14 999 375,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути його банку в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені договором. Також зазначеною угодою встановлено графік щоденного ліміту кредитування та графік повернення кредиту. Також сторонами обумовлено, що в день виконання позичальником визначених умов договору банк зобов'язується забезпечити укладання угоди про розірвання іпотечного договору з [PERSON] Згідно з Додатковою угодою № 6 від 25 липня 2014 року до Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року банк зобов'язався надати позичальнику мультивалютний кредит у розмірі, еквівалентному 15 800 000 доларів США у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, що зменшується протягом дії договору у відповідну дату до відповідного розміру. Валютами кредитування є гривня та долар США, при цьому кошти у гривні можуть використовуватися лише на погашення процентів. Також сторони погодили графік повернення кредиту та процентну ставку, що застосовується у випадках невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань. З меморіального ордеру № TR.5733569.2252.8529 від 16 квітня 2013 року вбачається, що ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» отримала за кредитним договором грошові кошти у сумі 5 050 000 доларів США, що еквівалентно 40 364 650 грн. 00 коп. В подальшому, 24 квітня 2013 року, ПрАТ «ТАКО» отримала 9 950 000 доларів США, в гривневому еквіваленті - 79 530 350 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № TR.5733569.4709.8064. Окрім того, 31 липня 2014 року та 11 серпня 2014 року ПрАТ «ТАКО» отримала відповідно 4 000 654 грн. 30 коп. та 2 128 982 грн. 90 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № TR.7372625.3525.8529 та № TR.7372625.28831.8529. Надання банком зазначених коштів та факт неповернення їх позичальником ПрАТ «ТАКО» підтверджується також виписками по особовому рахунку позичальника. 29 жовтня 2014 року ПАТ «ПУМБ» направив ПрАТ «ТАКО» повідомлення про повернення частини кредиту згідно графіка, у якому кредитор наголосив на неналежному виконанні позичальником своїх обов'язків за договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. 24 квітня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 1221-In (без видачі заставної), відповідно до умов якого [PERSON] з метою забезпечення повного виконання зобов'язання ПрАТ «ТАКО» перед ПАТ «ПУМБ» передає в іпотеку нерухоме майно, за рахунок якого банк має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі. Відповідно до ст.. 2 Іпотечного договору предметом іпотеки є садиба за адресою: [ADDRESS], та земельні ділянки - площею 0,145 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], та площею 0,0250 кв.м. кадастровий номер [NUMBER]. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями та складовими частинами, поліпшеннями тощо. За домовленістю сторін на момент укладення договору предмет іпотеки оцінено і сумі 17 285 568,00 гривень. При зверненні стягнення та реалізації предмета іпотеки банк не буде зв'язаний чи обмежений зазначеною оціночною вартістю предмета іпотеки. Також, відповідно до звіту про експертну грошову оцінку від 06 лютого 2013 року вартість об'єкта оцінки становить 20 945 434,00 гривень. Відповідно до Договору про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 1221-In (без видачі заставної) від 24 квітня 2013 року, укладеного 03 грудня 2013 року, вбачається, що іпотекою за цим договором забезпечується виконання зобов'язань ПрАТ «ТАКО» перед ПАТ «ПУМБ». В подальшому Договорами про внесення змін № 2 та № 3 до Іпотечного договору № 1221-In (без видачі заставної) від 24 квітня 2013 року в Іпотечному договорі відображалися зміни щодо графіків та процентної ставки, що вносилися сторонами до кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року. Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок садибного типу загальною площею 1089,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що на підставі Іпотечного договору № 1221-In (без видачі заставної) від 24 квітня 2013 року на належний [PERSON] житловий будинок садибного типу в інтересах іпоеткодержателя ПАТ «ПУМБ» було накладено обтяження у вигляді державної реєстрації іпотеки. Аналогічні обтяження були накладені на належні [PERSON] земельні ділянки, які були передані в іпотеку відповідно до укладеного Іпотечного договору. 31 жовтня 2014 року на адресу [PERSON] та ПрАТ «ТАКО» банком були надіслані вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, та повідомлено про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення допущених порушень. Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Вимогами ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена під час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. Як вбачється з матеріалів справи, позивач ПАТ «ПУМБ» як кредитодавець за кредитним договором та іпотекодержатель за іпотечним договором звернувся до суду з метою реалізації свого права на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки загальна сума боргу за кредитним договором значно перевищує вартість предмета іпотеки, банк звернувся із вимогою лише про погашення суми основного боргу за рахунок іпотечного майна. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За вимогами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. За правилами ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Вимоги ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Вимоги ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Кредитодавець ПАТ «ПУМБ» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами на видачу коштів ПрАТ «ТАКО» та виписками по особовому рахунку позичальника. У свою чергу позичальник ПрАТ «ТАКО» свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, отримані кошти не повернув, чим допустив виникнення заборгованості. У зв'язку з викладеним кредитодавець набув права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, яким у зазначеному випадку виступає іпотека нерухомого майна, яке належить [PERSON] Оскільки договірна ціна предмета іпотеки, визначена сторонами в Іпотечному договорі, становить 17 285 568,00 гривень, а сума основного боргу за кредитним договором, яку просить стягнути позивач, становить 7 199 375,00 доларів США та 6 129 637,20 гривень, суд дійшов висновку про доцільність звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є дві земельні ділянки та житловий будинок садибного типу, оскільки можливість задоволення кредитором своїх вимог за рахунок заставного майна передбачена договором та чинним законодавством, а також у зв'язку з тим, що невжиття судом зазначених заходів призведе до суттєвого порушення інтересів ПАТ «ПУМБ» як кредитора та іпотекодержателя. У зустрічному позові [PERSON] (відповідач за первісним позовом) наголошувала на недійсності Іпотечного договору, посилаючись на недійсність кредитного договору, як основного, у зв'язку з тим, що позичальник ПрАТ «ТАКО» вчинив його без відповідної ліцензії, у зв'язку з чим не відбулося досягнення згоди щодо всіх істотних умов. Однак, суд не може погодитися із доводами позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON], з огляду на наступне. Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ПрАТ «ТАКО» до ПАТ «ПУМБ» про визнання договору недійсним встановлено, що при укладенні Кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року сторони погодили всі істотні умови кредитного договору. Волевиявлення ПрАТ «ТАКО» було спрямоване саме на отримання коштів у доларах США, про що свідчать заяви до банку про отримання кредиту. При визначенні правового статусу гривні Конституцією України не встановлено сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав. Окрім того, як встановлено чинним законодавством, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного кредитування. Під час розгляду вказаної справи Господарський суд м. Києва дійшов висновку, що законодавство України у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити юридичним особам в іноземній валюті, а також цим законодавством передбачена можливість використання іноземної валюти для виконання грошового зобов'язання, в тому числі для здійснення розрахунків за кредитним договором, за яким кредит наданий в іноземній валюті. На підставі матеріалів справи та досліджених доказів, Господарський суд м. Києва дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору № 1173-КД від 11 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ПрАТ «ТАКО», недійсним. Отже, з викладеного суд дійшов висновку, що недійсність кредитного договору, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування вимог за зустрічним позовом, спростована наявним в матеріалах справи рішенням Господарського суду м. Києва, яким у визнанні кредитного договору недійсним відмовлено. Крім того, відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження заявлених нею вимог та в обґрунтування своєї позиції щодо визнання недійсним договору іпотеки. За правилами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, встановлених законом. За правилами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За правилами п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. За правилами ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вивчивши подану зустрічну позовну заяву [PERSON], суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги в частині відсутності у ПрАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» ліцензії на здійснення валютних операцій в момент укладення кредитного договору. Окрім того, у зв'язку з тим, що кредитний договір, на забезпечення виконання якого був укладений договір іпотеки, не визнаний судом недійсним, його дія не припинена, як і не припинено зобов'язання за кредитним договором, а також з урахуванням похідного характеру договору іпотеки, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним у зв'язку з відсутністю встановлених законом підстав для встановлення такої недійсності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] на користь позивача ПАТ «ПУМБ».

Outcome: approved