Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить вищевказана квартира, в якій зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . При цьому остання після перемовин з приводу добровільного зняття з реєстрації, погодилась подати відповідну заяву, а відповідач відмовився від позасудового вирішення спору. Вказуючи на тривале не проживання [PERSON] за місцем реєстрації, на факт перебування приміщення в оренді у іншої фізичної особи, а також на наявність у відповідача іншого житла для проживання просить позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Третя особа станом на день ухвалення рішення у даній справі свої пояснення на позов на надала. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. та зареєстрованого в реєстрі за №3109, належить квартира [ADDRESS] . Згідно даних з реєстру територіальної громади м. Києва, в квартирі позивача зареєстровані [PERSON] , [INFO] (з 25.12.2009 року) та [PERSON] , [INFO] (з 18.06.2010 року). 04.01.2019 року між [PERSON] , як орендодавцем, та [PERSON] , як орендатором укладено договір оренди приміщення №04/01/2019, предметом якого є квартира [ADDRESS] . З наведеного слід дійти висновку, що відповідач щонайменше з січня 2019 року не користується квартирою позивача, оскільки нею на правах орендатора користується інша особа. Факт не проживання відповідача в спірному приміщенні підтверджується також актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного 03.12.2020 року у складі мешканців цього будинку та представників експлуатуючої організації, яка здійснює комплексне обслуговування будинку - ДП «Еко». Суд також надає оцінку доказу, наданому позивачем, а саме витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається. що [PERSON] на праві власності належить будинок, площею 315,6 кв.м., житловою площею 115,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено в ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки за змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вказаного, встановивши, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] понад один рік не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, слід дійти висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки був відсутній без поважних причин за місцем реєстрації понад встановлений законом строк. Обставини, наведені в позовній заяві, та додані до неї докази відповідачем не спростовані, він не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вимоги до іншої зареєстрованої в квартирі особи позивачем в даному спорі не заявлені. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved