Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою, в якій просили розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.07.1993 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Донецьк, за актовим записом №600. Від шлюбу мають дитину: доньку - [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №422. Зазначають, що шлюбні відносини між заявниками припинені з 2018 року та спільне господарство не ведеться. Окрім того, зазначають, що 11.09.2020 року між заявниками укладено Договір про визначення місця проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською О.В., зареєстрований в реєстрі за №645. Ухвалою Голосіївського районного суду від 23.09.2020 заяву [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітню дитину залишено без руху, та надано заявникам строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином; на адресу суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявники 24 липня 1993 року уклали шлюб, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Донецьк, актовий запис №600, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу заявники мають дитину: доньку - [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №422. Судом встановлено, що сторони на даний час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки та проживають окремо, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, оскільки, їх шлюб носить формальний характер. 11 вересня 2020 року ними було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В., та зареєстрований в реєстрі за №645, яким врегульовані питання місця проживання, забезпечення умов життя та умов здійснення сторонами права на особисте виховання їх дітей. Відповідно до п. 1.3 Договору сторони домовились про місце перебування та проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав. Відповідно до п. 1.4 місцем проживання дитини сторони визначили місце проживання разом з матір?ю за адресою: [ADDRESS] . В разі зміни місця проживання матері та дитини, мати зобов`язана попередити про це батька невідкладно, протягом 2 (двох) днів. Згідно з п. 3.1 за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання аліменти в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця за поточний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім?я матері рахунок з наступними реквізитами: номер рахунку № [NUMBER] в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК». Разом з цим сторони уклали договір про поділ майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В., та зареєстрований в реєстрі за №647. За визначенням ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Стаття 109 СК України, встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити спільну заяву [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітню дитину, оскільки, дійшов до висновку про те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, та відповідно після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Outcome: approved