Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - відповідач) про визнання припиненими правовідносини за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та позивачем було укладено кредитний договір №725295, відповідно до якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 89316,46 доларів США з відсотковою ставкою 12,39% річних, строком до 10.11.2032 року та зобов'язався їх повернути з урахування нарахованих процентів за користування. Також відповідно до вищезазначеного договору в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальником, 11 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки №725295, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. 05.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №725295 від 11.12.2007 року, відповідно якого сторони змінили валюту кредиту, поверненню підлягає сума в розмірі 503894,15 грн., також було погоджено сторонами про продаж предмета іпотеки до 05.12.2013 року за ціною не менше 64540,97 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання виконав, продавши квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 року та платіжним дорученням. Проте відповідач продовжує стягувати кошти за кредитним договором. Тому, позивач просив суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №725295 від 11.12.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем та зобов'язання позивача, які випливають і цього договору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи із таких підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та позивачем було укладено кредитний договір №725295, відповідно до якого позичальник отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 89316,46 доларів США з відсотковою ставкою 12,39% річних, строком до 10.11.2032 року (а.с. 6-10). 11 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №725295, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавець передає в іпотеку предмет іпотеки, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS], вартість якої визначена 495919,00 грн. (а.с. 11-14). 05.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №725295 від 11.12.2007 року, відповідно якого сторони змінили валюту кредиту на національну грошову одиницю - гривню; поверненню підлягає сума в розмірі 63041,93 доларів США; заборгованість по сплаті нарахованих та несплачених процентів - 0,00 доларів США, погодили, що сума заборгованості становить 503894,15 грн., також було погоджено сторонами про продаж предмета іпотеки до 05.12.2013 року за ціною не нижче 64540,97 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом (а.с. 15-23). Відповідно п. 11.4 додаткового договору, за умови належного виконання позичальником умов кредитноо договору та додаткового договору протягом 12 місяців з дати укладення додаткового договору, сторони домовилися відмінити неустойку, що існуватиме станом на дату укладення додаткового договору в повному обсязі. Позивач свої зобов'язання виконав, продавши квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 року та платіжним дорученням від 05.12.2013 року (а.с. 25-29). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: виконавчого листа виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці від 24.12.2014 року, відповідач продовжує здійснювати стягувати кошти за кредитним договором з позивача, що суперечить п. 11.4 додаткового договору від 05.12.2013 року (а.с. 30). Відповідно довідки від 19.05.2017 року наданої ПАТ КБ «Надра», станом на 16.05.2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору №725295 від 11.12.2007 року складає 636907,30 грн., що включає: сума основного боргу - 503894,15 грн., відсотки - 78824,79 грн., пеня - 54188,36 грн. Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за кредитним договором №725295 від 11.12.2007 року виконав в повному обсязі, проте відповідач порушив п. 11.4 додаткового договору від 05.12.2013 року. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2- 4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, що позивачем було виконано свої зобов'язання перед відповідачем в повному обсязі за кредитним договором №725295 від 11.12.2007 року, шляхом продажу предмета іпотеки - квартири за адресою: [ADDRESS], в рахунок сплати заборгованості, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 року, беручи до уваги, що відповідач, порушивши п. 11.4 додаткового договору від 05.12.2013 року, неправомірно продовжував стягувати кошти за вищезазначеним договором, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved