Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про захист прав споживачів та просив суд розірвати угоду про надання послуг укладену між ним [PERSON] та [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені збитки, завдані порушенням умов Договору та законодавства про захист прав споживачів в розмірі 5000 гривень. Стягнути з [PERSON] пеню за прострочення виконання зобов' язання у сумі 70500 гривень. Позовні вимоги мотивував тим, що в лютому 2012 року він [PERSON] та фізична особа підприємець [PERSON] заключили угоду про надання послуг, а саме виготовлення козирку з полікарбонату біля будинку [ADDRESS]. Зазначений будинок на праві приватної власності належить його дружині [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Відповідно до угоди відповідач був зобов'язаний до 14 вересня 2012 року виготовити та встановити козирок з полікарбонату біля будинку. Відповідач тривалий час не проводив обговорені роботи, порушуючи зобов'язання за договором, по телефону тільки обіцяв, що все виконає. На звернення позивача до відповідача, останній не заперечує те, що він винен позивачу грошовій кошти, але при цьому посилався на відсутність коштів для повернення боргу. Зустрівшись черговий раз, відповідач знову пообіцяв виконати роботи і позивач заплатив відповідачеві ще додатково 4000 гривень, в рахунок виконаних в майбутньому робіт, про що останній написав розписку - зобов' язання. В подальшому відповідач жодного разу не відповів на вимоги позивача і всіляко ухилявся від будь-яких контактів з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на підставі викладені в позові. Крім того, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] понесені витрати на оголошення в пресі в розмірі 120 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що в справі є належні докази. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи заслухавши пояснення позивача та представника позивача, проаналізувавши чинне законодавство, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено та не опорюється сторонами, що згідно накладної № 0027 від 10.02.2012 року відповідач прийняв на себе зобов'язання виготовлення та встановлення козирка із полікарбонату вартістю 5530 гривень 00 копійок. У якості авансу позивач сплатив 1000 гривень, потім доплатив відповідно до розписки від 04.09.2012 року, написаної власноручно відповідачем, ще 4000 гривень. В свою чергу відповідач зобов'язався до 14 вересня 2012 року встановить позивачу [PERSON] козирок із полікарбонату. У разі якщо дана робота не буде виконана до вказаного терміну відповідач зобов'язався повернути грошові кошти в розмірі 5000 гривень. Не дивлячись на неодноразові звернення позивача, відповідач в добровільному порядку умови договору не виконав. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками а продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюється Законом від 12 травня 1991 року № 1023- ХІІ « Про захист прав споживачів» Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушеного права. Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа , яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим, то споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт ( надання послуг) і вимагати відшкодування збитків. Таке ж правило міститься у ст. 849 ЦК України. Згідно з частинами 2 і 5 ст. 653 ЦК України розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотними порушеннями договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені) встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. У ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе , що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі) , що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов'язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення. Виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи, надання послуги. Виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Якщо виконання робіт (надання послуг) вимагає використання додаткових матеріалів, такі матеріали повинні відповідати вимогам безпеки, встановленим законодавством до таких матеріалів. Виконавець несе відповідальність за шкоду , завдану життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів. інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт ( надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно з законодавством. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) . Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість застосування положення ч.5 ст. 10 вищезазначеного Закону України в частині нарахування пені, так як між позивачем та відповідачем було узгоджено тривалість виконання замовлення, що підтверджується розпискою відповідача від 14.09.2012 року. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів». Зі змісту п.21 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України вбачається, що при вирішенні вимог про майнові стягнення, повернення майна, покладення майнової відповідальності судам слід перевіряти додержання строків позовної давності, передбачених статтями 71, 72 ЦК України. Наприклад, для пред'явлення позовів про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено шестимісячний строк давності. У тому разі коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язань було прострочено понад шість місяців, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується останніми шістьма місяцями перед зверненням до суду, якщо не будуть визнані поважними причини пропуску. За таких обставин, відповідач повинен сплатити позивачу за прострочення зобов'язання пеню у розмірі, виходячи з розрахунку: 5000 гривень /100 х 3 % =150 гривень х 183 днів = 27450 гривень і в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. У статтях 60,61 ЦПК України встановлення правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків установлених ст. 61 цього кодексу. До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров'ю або майну споживача. Факт придбання , замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та інше ( п.7 ч.1 ст. 1 Закону України « Про захист прав споживачів»); письмовий правочин; стосовно товару , на який встановлено гарантійний строк - технічний паспорт чи інший документ, що його змінює з позначкою про дату продажу ( п. 11. ст. 8 Закону України « Про захист прав споживачів»). У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі - продажу з допомогою свідків. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. При вирішені спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання , у тому числі й за спричинену шкоду лежить на продавцеві (виготівникові). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої було ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі вище зазначеного позову позивач посилаючись на вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» не сплатив судовий збір, тому відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК Украни та Закону « Про судовий збір» судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 755 гривень.

Outcome: partial