Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого зазначила, що 23 грудня 2010 року вона розірвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована та мешкає з позивачкою. Зазначає, що донька додатково відвідує комп`ютерну школу « Ніllеl». З 1.09.2016 по 31.05.2018 вона навчалася у платному ліцеї №89 м. Харкова. Також донька знаходиться на обліку у лікаря офтальмолога у Міської Дитячої Лікарні №4 і потребує витрат на лікування. Крім того дитина знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з діагнозом: синдром вігітососудістої дистонії з 20.03.2019 та потребує санаторно-курортного лікування. Перебувала в ДП «Клінічний санаторій «Курорт «Березівські мінеральні води», також перебувала в дитячих закладах оздоровлення та відпочинку «ФАКЕЛ» та «Лісовий вогник». Позивач зазначила, що на день подання позовної заяви фактично зазначені додаткові витрати на дитину складають 30500 грн. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 15000 грн. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином і в установленому законом порядку відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечував. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26 вересня 2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). За вказаною адресою зареєстрована і проживає її мати [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 4). З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Дзержинський районний суд міста Харкова від 22 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 23 березня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини- доньки [PERSON] в розмірі однієї тисячі гривен щомісячно, починаючи з 14 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, змінивши розмір аліментів, раніше встановлений відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 липня 2007 року ( справа 2-5254\\07). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 01.09.2016 по 31.05.2018 навчалася у приватному ліцеї №89 м. Харкова, вартість навчання за вказаний період склала 5050 грн, які сплачено позивачкою, що підтверджується копіями квитанції (а.с. 8). Протягом 2018-2019 років [PERSON] двічі хворіла гострим бронхітом та п`ять разів хворіла на ГРЗ, у зв`язку з чим потребувала оздоровлення в літній період часу, що підтверджується медичними довідками від 14.05.2018 та від 27.05.2020 (а.с. 37). Згідно з копіями квитанцій протягом 2019 року позивачка понесла витрати на придбання ліків у загальному розмірі 653,66 грн (а.с. 9), а також 06.03.2019 року сплатила 450 грн за окуляри для дочки та 05.04.2019 року сплатила 500 грн в рахунок оплати контактних лінз (а.с. 9-10). Відповідно до рахунку оплати товару від 01 червня 2018 року позивачка сплати вартість путівки в Дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Факел» у загальному розмірі 7380 грн (а.с. 13). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). З огляду на рівність батьків щодо утримання дочки та обов`язку нести додаткові витрати на дитину, відсутність обставин, які мають значення для зменшення участі відповідача у понесенні додаткових витрат на дитину, суд вважає, що обґрунтованими є доводи позивача про стягнення з відповідача половини доведених належними та допустимими доказами фактично понесених додаткових витрат на дочку [PERSON] , викликаних особливими обставинами, а саме розвитком здібностей (навчання у приватному навчальному закладі) та хвороба дитини (витрати на лікування та рекомендоване лікарем оздоровлення у літній період), у загальному розмірі 7241,83 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог з тих підстав, що надані позивачем докази не підтверджують фактичне понесення таких витрат, понесення витрат після пред`явлення позову, а також не доведення існування особливих обставин, які зумовили відпочинок та оздоровлення у 2011 році. Так згідно з копією договору про надання послуг з навчання комп`ютерній грамотності №АВ 21/09-2, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] 21.09.2019, сторони домовилися, що виконавець взяв на себе обов`язки надати послуги із надання комп`ютерної грамотності [PERSON] , а замовник зобов`язується оплатити вартість курсу 14400 грн або 12600 грн при 100% передплаті. Разом з тим позивачкою не надано доказів сплати вартості послуг, а в договорі відсутнє посилання на здійснення оплати замовником при укладенні договору. Окрім того позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність надання зазначених послуг дитині, при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи вказані обставини суд вважає, що без надання підтвердження понесення витрат за договором від 21.09.2019 року позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Щодо долученої до позову копії путівки в дитячий оздоровчий табір «Лісовий вогник» на період 02.06.2011-22.06.2011 року, то суд зазначає, що позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність оздоровлення дитини протягом цього періоду, зокрема рекомендації лікаря в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я. Вказаний заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. За таких обставин позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Долучені позивачем квитанції від 31.08.2020 на суму 2600 грн, від 10.03.2021 на суму 2600 грн, від 07.12.2020 на суму 2600 грн, від 13.11.2020 на суму 2600 грн, від 07.10.2020 на суму 2600 грн, від 06.01.2021 на суму 2600 грн, від 10.02.2021 на суму 2600 грн, відповідно до яких [PERSON] було сплачено за освітні послуги, а саме за навчанням [PERSON] на освітніх курсах в «Хаб життєвого успіху Stairway» у загальному розмірі 18200 грн, суд не враховує, оскільки вони підтверджують понесення витрат на розвиток дитини протягом 2020-2021 років, в той час як з даним позовом [PERSON] звернулась у грудні 2019 року. Тобто дані докази доводять обставини, які виникли після звернення до суду з даним позовом, а отже не стосуються предмету спору і об`єктивно не можуть доводити підстави і предмет позову. Суд наголошує, що позивач розмір позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України не збільшувала, а відтак підстав для врахування даних доказів у суду немає. З огляду на вищевикладене суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача на користь позивача доведені належними та допустимими доказами додаткові витрати на дитину у розмірі 7241,83 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє з підстав необґрунтованості позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 341 грн 42 коп.

Outcome: partial