Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У грудні 2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просив: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 16\~153,36 гривень, за Кредитним договором № б/н від 25.04.2016 року, яка складається з наступного: 11631,33 гривень заборгованість за кредитом; 568,28 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1861,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 2092,75 гривень штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та просив стягнути судові витрати в розмірі 1378,00 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 25.04.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13200,82 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у звязку з чим, станом на 20.11.2016 року утворилася заборгованість, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач у своїх письмових запереченнях до позову від 12.01.2017 року зазначив, що в 2011 році взяв кредит, гроші потрібні були на лікування. У 2012 році отримав 2 групу інвалідності. Заборгованість по кредиту закривав як міг. Весь час вів переговори з представниками банку, ним вносились суми заборгованості, списувалися з пенсії. 25.04.2016 року підписав згоду на реструктуризацію, стан здоровя не дає можливості знайти роботу. Злого умислу непогашення заборгованості не мав. Також, у письмових запереченнях, отриманих 27.10.2017 року, представник відповідача зазначив, що заперечує щодо задоволення позову Банку, вважає його необґрунтованим і просив відмовити в його задоволенні. При цьому посилаючись на те, що Банком пропущений строк звернення до суду з позовом, крім того, зазначив, що [PERSON] власноручно документу не підписував, факту погодження з ним вказаної Угоди не було та Банк не надав жодного документу, яким би підтверджувалась передача коштів відповідачу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 25.04.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 20.11.2016 року має заборгованість у розмірі 16153,36 гривень, яка складається з наступного: 11631,33 гривень заборгованість за кредитом; 568,28 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1861,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 2092,75 гривень штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та просив стягнути судові витрати в розмірі 1378,00 гривень. Відповідно до статей 526, 527, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Кожна зі сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами по справі, позичальник порушував зобовязання за договором № SAMDN55000048659122 від 11.08.2011 року, що й стало підставою для укладення між Банком та позичальником Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.04.2016 року. Підписанням вказаної Генеральної угоди позичальник підтвердив, що вже має невиконані зобовязання за договором № SAMDN55000048659122 від 11.08.2011 року станом на день підписання Генеральної угоди, а тому суд критично відноситься до посилань представника відповідача про те, що банком не надано жодного документу, яким підтверджується передача коштів відповідачу. Банком на підтвердження позовних вимог надано Генеральну угоду від 25.04.2016 року та розрахунок заборгованості. Суд вважає помилковими твердження представника відповідача стосовно того, що Банком пропущений строк звернення до суду, оскільки Генеральна угода підписана 25.04.2016 року, що не заперечувалося й відповідачем у наданих раніше письмових запереченнях до позову, а Банк звернувся до суду з даним позовом 05.12.2016 року, тобто, у межах строку загальної і спеціальної позовної давності, передбаченої чинним ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 27 жовтня 2017 року, під головуванням судді Ільченко Н.А., була призначена судово-почеркознавча експертиза. Повідомленням № 17-5521/01 Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, зазначив про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи № 522/23384/16-ц, у звязку з тим, що впродовж встановленого нормативно-правовим актом (Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 року № 53/5 зі змінами та доповненнями) термін до експертної установи не надані оригінал досліджуваних документів та зразки підпису [PERSON] За змістом\~ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Разом з тим, у відповідності до\~ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими\~ст. 212 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 77 цивільного процесуального Кодексу України\~- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У судовому засіданні представник відповідача наполягав на проведенні судової почеркознавчої експертизи, проте, суд зазначає, що підписанням Генеральної угоди позичальник підтвердив, що вже має невиконані зобовязання за договором, крім того, вказані обставини не заперечувалися відповідачем у письмових поясненнях від 12.01.2017 року, у звязку з чим у даному випадку проведення експертизи є недоцільним. Також, позичальником не було надано жодного належного та допустимого доказу на спростування заборгованості за договором чи її розміру. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, ні хвороба, ні матеріальний стан боржника не можуть слугувати підставою для звільнення останнього від відповідальності за Генеральною угодою від 25.04.2016 року. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] належним чином свої зобовязання за Договором не виконав, а тому позовні вимоги Банку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.ч.1-4\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved