Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 25 по вул. Горького в с. Триліси Фастівського району. На даний час в належному їй будинку зареєстрований відповідач, який більше 20 років в ньому не проживає. Позивач зазначає, що на її звернення добровільно виписатися з її будинку відповідач відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 25 по вул. Горького в с. Триліси Фастівського району Київської області, що підтверджується дублікатом Договору дарування житлового будинку від 27.05.2014 року, зареєстрованому за № 1805 та посвідченим приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] (а.с.7-9). Згідно Довідки № 980 від 16.12.2016 року, виданої Триліською сільською радою, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] разом із своєю матірю [PERSON]. (а.с.10). Відповідно до Актів від 21.06.2016 року та 05.09.2016 року складених депутатом Триліської сільської ради [PERSON] та жителів вулиці Горького: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що останніми було проведено перевірку проживання [PERSON], [INFO] в будинку № 25 по вул. Горького, власником якого є [PERSON]. Під час перевірки встановлено, що з 23.05.2007 року зареєстрований брат власниці будинку [PERSON]. На день перевірки останній в будинку відсутній. Зі слів [PERSON] її брат в даному будинку лише зареєстрований, але вже більше 20 років проживає в місті Фастів, його особистих речей в будинку немає. (а.с.11-12). Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved