Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 24 грудня 2012 року [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6322885000:02:000:0107, [ADDRESS], загальною площею 7,0603 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на строк 10 років, розташованої на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на землю серія ЯК № 182639 від 11 квітня 2012 року. 24 грудня 2012 року [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] підписали акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі земельної ділянки. Зазначений договір оренди землі зареєстрований в Міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Ізюм і Ізюмському районні Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26 грудня 2012 року за № 632288504001896. Посилаючись на те, що відповідач фізична особа-підприємець [PERSON], в порушення умов договору, використовуючи земельну ділянку істотно порушила вказаний договір оренди землі, оскільки не було сплачено [PERSON] орендну плату за 2013 рік у розмірі 4 064,30 гривень та орендну плату за 2014 рік у розмірі 4 064,30 гривень. Оскільки на його звернення у жовтні 2014 року до фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо оплати орендної плати за 2013-2014 роки та розірвати договір оренди землі відповідачка відповіді не надала, він звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд: розірвати вказаний договір оренди землі від 24.12.2012 року та скасувати його державну реєстрацію, зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON] повернути [PERSON] належну йому земельну ділянку, стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за 2013-2014 роки у розмірі 8 128,60 гривень, стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. (а.с. 2-5) Позивач та його представник в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, підтримує позовні вимоги і просить позов задовольнити, на заочне рішення позивач згоден. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі «Слобідський край» від 27.01.2015 року № 11, заяв про розгляд справи за її відсутності не надійшло. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору оренди землі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Реєстраційну службу Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Представник третьої особи Реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився, надав пояснення на позов із клопотанням про розгляд справи без участі їх представника, заперечень на позов не мають. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 182639 від 11 квітня 2012 року є власником земельної ділянки під кадастровим номером 6322885000:02:000:0107, площею 7,0603 га у межах згідно з планом, розташованої на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, ділянка [NUMBER] (за межами населеного пункту), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Міськрайонного управління Держкомзему у м. Ізюм і Ізюмському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 квітня 2012 року за № 632288501000454. Судом встановлено, що орендодавець гр. [PERSON], власник землі з одного боку, та орендар фізична особа-підприємець [PERSON], з другого, уклали договір оренди земельної ділянки від 24 грудня 2012 року, за умовами якого [PERSON] надав, а орендар ФОП [PERSON] прийняла в строкове платне користування земельну ділянку під кадастровим номером 6322885000:02:000:0107, [ADDRESS], загальною площею 7,0603 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на строк 10 років, розташованої на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. П.5 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 01.01.2012 року (з урахуванням коефіцієнту індексації 3,2 та коефіцієнту 1,756) складає 159 384,17 гривень. П.9 договору передбачено, що орендна плата встановлюється 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 4 781,53 грн на рік. П.40 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. Відповідно до п. 22 договору оренди землі, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. 24 грудня 2012 року між сторонами укладено акт про визначення меж земельної ділянки в натурі та 24 грудня 2012 року між сторонами укладено акт про приймання-передачі земельної ділянки за умовами договору оренди. Зазначений договір оренди землі від 24 грудня 2012 року зареєстрований в Міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Ізюм і Ізюмському районні Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 грудня 2012 року за № 632288504001896. Відповідно до пункту 45 вказаного договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. (а.с. 7, 8-11, 12) Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спеціальним Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161-ХІV із змінами (далі по тексту - Закон України «Про оренду землі»), тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», та ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач - орендар фізична особа-підприємець [PERSON], в порушення умов договору, а саме п.9, використовуючи земельну ділянку істотно порушила вказаний договір оренди землі, оскільки не було сплачено орендодавцю [PERSON] орендну плату за 2013 рік у розмірі 4 064,30 гривень та орендну плату за 2014 рік у розмірі 4 064,30 гривень (а.с. 2-4,13). Оскільки на звернення позивача у жовтні 2014 року до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] щодо оплати орендної плати за 2013-2014 роки та розірвати договір оренди землі відповідачка відповіді не надала, позивач звернувся до суду з вказаним позовом (а.с. 14-15). Також матеріали справи не містять доказів та відомості за підписом [PERSON] про отримання позивачем орендної плати за 2013- 2014 роки включно. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов'язання може бути розірвання договору. За правилами статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити у договорі поєднання різних форм орендної плати. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону України «Про оренду землі»), а орендодавець, відповідно до частини першої статті 24 Закону «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати. Частиною 3 статі 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. При розгляді справи суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.12.2012 року у справі №6-146цс12 та в постанові від 12 лютого 2014 року у справі № 6-166цс13 щодо дострокового розірвання договору оренди землі. За таких установлених судом обставинах по справі, виходячи із того, що відповідачем істотно порушені умови договору оренди, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 442 грн 80 коп., суд компенсує з відповідача на користь позивача (а.с. 1, 64-65). На підставі викладеного,

Outcome: approved