Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, просить розірвати договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на цей твір та використання твору від 15 липня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати відповідача повернути позивачу полотно 50 х 70 см дрібне зерно, для написання на ньому твору (картини), а у разі неможливості повернути в натурі, стягнути його вартість 7 000 грн. 00 коп., а також стягнути аванс 36 грн. 00 коп. а також стягнути з відповідача на користь позивача визначений п. 5.3. договору штраф в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги позивач посилається на те, що 15.07.2016 між позивачем та відповідачем, був укладений договір про створення за замовленням твору образотворчого мистецтва (картини) та передачу усіх майнових авторських та інших прав на твір, згідно з умовами якого у відповідності до п.2.1. відповідач зобов'язався в результаті власної творчої праці без залучення третіх осіб, створити (написати олійними фарбами) та передати замовнику (позивачеві), за визначеним в договорі місцем, створений за замовленням останнього твір образотворчого мистецтва - картину, та здійснити повну передачу прав на цей твір замовнику, а саме здійснити повну передачу усіх прав, що можуть відчужуватись чи передаватись автором на всій території України та поза її межами. Строк виконання договору в частині створення твору визначений умовами не пізніше 30 днів з дня укладання цього договору. В свою чергу позивач, на виконання умов вищезазначеного договору на підставі пункту 3.1 договору затвердив ескіз № 13 (короткий опис ескізу: квіти) та відповідно до п. 3.2 договору передав відповідачу полотно 50 х 70 см дрібне зерно, для написання на ньому твору (картини), до підписання цього договору, вартістю за домовленістю сторін сім тисяча гривень, а також сплатив відповідачу аванс тридцять шість гривень, про що останній розписався на договорі від 15.07.2016. При цьому, відповідно до п. 2.7, 2.8 договору замовник зобов'язався виплатити авторові винагороду (гонорар) за створення твору та передання (відчуження) майнових прав на твір на користь замовника в розмірі 240 грн. 00 коп. готівкою. Передача твору автором замовнику та виплата винагороди (гонорару) замовником на руки автору, згідно з п. 2.9 Договору, мала бути підтверджена та оформлена Актом прийому-передачі Твору. Разом з тим, зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав до написання твору не приступив та замовлений позивачем твір протягом 30 днів з дня підписання договору не передав. Посилаючись на те, що внаслідок істотного порушення Договору відповідачем, він значною мірою був позбавлений того, на що очікував при укладенні, позивач просить суд розірвати договір на підставі ч.2 ст.651 ЦК України та повернути майно передане на виконання зобов'язання за договором про розірвання якого пред'явлено вимогу. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині пункту другого позовної заяви, остаточно просив суд ухвалити рішення яким: зобов'язати відповідача повернути позивачу полотно 50 х 70 см дрібне зерно, для написання на ньому твору (картини). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись на необґрунтованість вимог, заявлених позивачем. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні письмові докази давши їм оцінку в сукупності суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.07.2016 між позивачем та відповідачем був укладений Договір про створення за замовленням твору образотворчого мистецтва (картини) та передачу усіх майнових авторських та інших прав на твір. Відповідно до п. 2.1 Договору в порядку та на умовах визначених цим договором, автор зобов'язується в результаті власної творчої праці без залучення третіх осіб, створити (написати олійними фарбами) та передати замовнику, за визначеним в договорі місцем, створений за замовленням останнього твір образотворчого мистецтва - картину та здійснити повну передачу прав на цей твір замовнику, а саме здійснити повну передачу усіх прав, що можуть відчужуватись чи передаватись автором на всій території України та поза її межами. Згідно з п. 2.3. договору автор зобов'язався створити твір та передати його замовнику з усіма майновими права на нього не пізніше 30 днів з дня укладання цього договору. На виконання умов вищезазначеного договору позивач на підставі пункту 3.1 договору затвердив ескіз № 13 (короткий опис ескізу: квіти) та відповідно до п. 3.2 договору передав відповідачу полотно 50 х 70 см дрібне зерно, для написання на ньому Твору (картини), до підписання цього Договору, вартістю за домовленістю сторін сім тисяча гривень, а також сплатив відповідачу аванс тридцять шість гривень, про що останній розписався на договорі від 15.07.2016. Відповідно до п. 2.7, 2.8 договору замовник зобов'язався виплатити авторові винагороду (гонорар) за створення твору та передання (відчуження) майнових прав на твір на користь замовника в розмірі 240 грн. 00 коп. готівкою. Передача твору Автором замовнику та виплата винагороди (гонорару) замовником на руки автору, згідно з п. 2.9 договору, мала бути підтверджена та оформлена Актом прийому-передачі Твору. Місцем передачі Твору та проведення розрахунків (виконання договору) відповідно до п. 2.10 Договору було визначено м. Київ, вул. Нагірна, 22, к. 240. Таким чином, автор мав в термін до 16.08.2016 створити та передати замовнику твір образотворчого мистецтва (картину), а замовник прийняти твір та сплатити автору відповідно до п. 2.8 Договору винагороду (гонорар) в сумі 240 грн. 00 коп. Між тим, як зазначив позивач, у визначений договором строк відповідач до написання твору (картини) не приступив і замовлений позивачем твір протягом 30 днів з дня підписання договору не передав. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що після настання строку визначеного умовами договору строку відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та у подальшому виконувати їх відмовляється, а тому позивачу завдана шкода в зв'язку з неможливістю одержання замовленого твору та використання його для власних потреб, що є істотним порушенням договору з боку автора і наслідком цього має бути розірвання договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові підстави розірвання договору за рішенням суду регламентовані положеннями частини 2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правова позиції, викладеної у Постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13 йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору. При цьому, шкода згідно ч.2 ст.651 ЦК України охоплюється змістом положень ст.22 ЦК України, відповідно до яких шкода може полягати у заподіянні збитків особі, пошкодженні її майна (майнова шкода) та заподіянні моральної (немайнової) шкоди. Як зазначає позивач у своєму позові, у порушення п.2.1. укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав щодо створення твору на замовлення позивача у строки встановлені договором. Однак, як викладено вище, само по собі невиконання стороною умов Договору про яку зазначає позивач, не є достатньою підставою згідно ст.651 ЦК України для розірвання Договору судом, про що викладено вище. Зокрема, позивачем суду не доведено факт заподіяння позивачу шкоди в розумінні положень ст.22 ЦК України у зв'язку з невиконанням відповідачем умов спірного Договору щодо створення твору образотворчого мистецтва, і яка не дозволяє позивачеві отримати очікуване при його укладенні. Також, позивачем не доведено факт того, що всі випадки, які він як сторона міг використати для отримання результату договору, вичерпані, тобто не доведено факт значного позбавлення позивача внаслідок понесеної шкоди того, на що він розраховував при укладенні договору. Виходячи з вищевикладеного, судом протягом судового розгляду не встановлено передбачених ч.2 ст.651 ЦК України підстав для розірвання Договору між сторонами. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач заперечував проти розірвання договору у зв'язку з істотністю його порушень, посилаючись на недоведеність вимог в цій частині. Однак зазначив, що він не заперечує проти розірвання даного договору та повернення позивачу переданого за договором. Оскільки позивач звернувся до суду вимогою про розірвання договору, а відповідач в свою чергу не заперечував проти цього, суд дійшов висновку що договір підлягає розірванню, а майно яке передано на його виконання позивачем підлягає поверненню у порядку ч. 4 ст. 653 ЦК України. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу, передбаченої п.5.3. Договору, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено існування істотного порушення умов договору з боку відповідача. Оскільки позивач у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial