Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відтак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 307,95 грн. і судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав через загальну канцелярію суду заяву, у якій просив слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 22.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (а.с. 6), згідно з яким відповідачу було відкрито картковий рахунок з кредитною лінією на загальну суму 2 207,40 грн., на рік, із процентною ставкою за користуванням кредиту - 25,08%. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Однак позичальником договір кредиту належним чином не виконано. У зв'язку з цим, у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 03.12.2013 року складає: прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 207,40 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 11 264,02 грн., 21 583,77 грн. пені, 500,00 грн. штрафу за фіксовану частину заборгованості та 1 752,76 грн. штрафу по процентній складовій заборгованості, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.(а.с. 4 - 5) Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 15 724,18 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 207,40 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 11 264,02 грн., 500,00 грн. штрафу за фіксовану частину заборгованості та 1 752,76 грн. штрафу по процентній складовій заборгованості, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, що є підставою для задоволення позову у цій частині. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Такий вид відповідальності, як сплата позичальником штрафів і пені за несвоєчасне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором передбачений пунктами 5.1., 5.2. договору кредиту. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. За змістом наведених норм суд, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, може зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення. Водночас, позивач у виконання вимог статті 60 ЦПК України не надав суду належних доказів існування факту заподіяння йому відповідачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання ним кредитних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягають стягненню з відповідача до 215,83 грн. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати, які відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у розмірі 373,08 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: partial