Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином. Позовна заява мотивована тим, що 16.09.2018 року з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., в іншій частині цивільного позову відмовлено. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено його право на звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. Зазначеним вироком встановлено, що 16.09.2018 року близько о 14 год. 13 хв. по вул. Срібнокільська, 12 в м. Києві [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] , при цьому перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, допустив порушення вимог п. 11.4 ПДР, а саме: п. 11.4 ПДР України - на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, рухаючись проїзною частиною вул. Срібнокільська зі сторони вул. Дніпровська Набережна в напрямку пр. Григоренка в м. Києві, проявив неуважність і на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, пересік горизонтальну дорожню розмітку (подвійну суцільну лінію), після цього виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де в крайній лівій смузі зустрічного руху вчинив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, не порушуючи правил дорожнього руху, рухався в попутному напрямку та з крайньої лівої смуги здійснював маневр заїзду ліворуч в дворову територію будинку 12 по вул. Срібнокільська. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікувального закладу. Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме - заподіянням пасажиру [PERSON] середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилося у виді закритого перелому діафізу лівої ключиці в середній третині з незначним зміщенням уламків. Згідно висновку експерта за результатами проведення судового авто-товарознавчого дослідження №19969/18-54 від 12.10.2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП, на час проведення експертизи склала 331 351,00 грн. За проведення експертного дослідження позивач сплатив 1544,40 грн. На початку 2019 року відповідач частково компенсував позивачу витрати на відновлення його автомобіля у сумі 30 000,00 грн. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди завданої позивачу складає 302 895,40 грн. (331 351,00 + 1544,40 - 30 000,00 = 302 895,40). Також позивач указує, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідача щодо позивача та його малолітньої доньки та у зв`язку із знищенням (пошкодженням його майна - автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , яку він оцінує в 50 000,00 грн. Ураховуючи викладене, та посилаючись на статті 1166, 1167, 1168, 1177, 1187, 1192 ЦК України, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у сумі 302 895,40 грн., моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу у сумі 42 000,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача частково підтримав позовну заяву, зазначивши, що МТСБУ було відшкодовано позивачу матеріальну шкоду у сумі 100 000,00 грн., а тому невідшкодованою є сума матеріальної шкоди - 202 895,40 грн. Представник відповідача позов не визнала та заперечувала у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу судом встановлено наступне. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., в іншій частині цивільного позову відмовлено. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено його право на звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. Зазначеним вироком встановлено, що 16.09.2018 року близько о 14 год. 13 хв. по вул. Срібнокільська, 12 в м. Києві [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] , при цьому перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, допустив порушення вимог п. 11.4 ПДР, а саме: п. 11.4 ПДР України - на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, рухаючись проїзною частиною вул. Срібнокільська зі сторони вул. Дніпровська Набережна в напрямку пр. Григоренка в м. Києві, проявив неуважність і на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, пересік горизонтальну дорожню розмітку (подвійну суцільну лінію), після цього виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де в крайній лівій смузі зустрічного руху вчинив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який, не порушуючи правил дорожнього руху, рухався в попутному напрямку та з крайньої лівої смуги здійснював маневр заїзду ліворуч в дворову територію будинку 12 по вул. Срібнокільська. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікувального закладу. Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме - заподіянням пасажиру [PERSON] середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження, яке виразилося у виді закритого перелому діафізу лівої ключиці в середній третині з незначним зміщенням уламків. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди. Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У ст. 3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19. Згідно висновку експерта за результатами проведення судового авто-товарознавчого дослідження №19969/18-54 від 12.10.2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП, на час проведення експертизи склала 331 351,00 грн. За проведення експертного дослідження позивач сплатив 1544,40 грн. Відповідач частково компенсував позивачу витрати на відновлення його автомобіля у сумі 30 000,00 грн., що сторонами не заперечується. Крім того, відповідно до листа МТСБУ від 05.12.2019 року №3.1-05/40515, відповідно до п. 41.1 ст. 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування матеріальної шкоди у сумі 100 000,00 грн. Тому, не відшкодована сума матеріального збитку в сумі 202 895,40 грн. ((331351,00 грн. (загальний розмір страхового відшкодування) + 1544,40 грн. (сплачені кошти за проведення експертного дослідження) - 30000,00 грн. (шкода, відшкодована відповідачем) - 100000,00 (сплачене страхове відшкодування МТСБУ)) підлягає стягненню з відповідача. Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, врахувавши характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер вимушених змін у життєвих стосунках та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. [PERSON] просив вирішити питання щодо витрат на правову допомогу у розмірі 42 000 грн. Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду цієї справи інтереси [PERSON] представляв [PERSON] на підставі договору №12-фіз/2018 від 18.09.2018 року. Витрати на правову допомогу мають бути не тільки документально підтверджені, але й доведені. Під час дослідження матеріалів справи позивачем не надано суду для огляду оригінали платіжних доручень на сплату правової допомоги. Копія платіжного доручення, яка міститься у матеріалах справи не містить печатку банку та суд оцінює її критично, враховуючи приписи вимог ст.ст. 76, 77, 80, 81 ЦПК України. Отже у матеріалах справи відсутні докази понесення витрат на правову допомогу позивача. Відсутність понесення витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 42 000 грн.

Outcome: partial