Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , зареєстрованого у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю, та спору щодо місця проживання якої, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, а також майнового спору між сторонами немає. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, останні три роки сторони проживають окремо, у них відсутні спільні інтереси, склалися різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, почуття любові та поваги один до одного. За таких обставин, вважає, що нормальні шлюбні відносини між сторонами не можуть бути поновлені. На підставі викладеного, позивач просить шлюб розірвати. 11 січня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с.13-14). Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, зазначила, що шлюбні стосунки між сторонами припинилися з 2014 року, майнового спору між сторонами немає. Просить позов задовольнити (а.с.17). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує (а.с.18). Крім того, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив, у якому він не погоджується з визначенням майбутнього місця проживання дитини (а.с.21). Неявка сторін не перешкоджає здійсненню підготовчого провадження відповідно до ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №130, що видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 14 лютого 2007 року (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 23 серпня 2007 року (а.с.6). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, і це вбачається з наданих сторонами письмових заяв, що позивач та відповідач припинили шлюбні відносини і разом не проживають з 2014 року, спільне господарство не ведуть. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Щодо відзиву відповідача та вирішення питань майбутнього місця проживання дитини, то дане питання не є предметом розгляду даного спору, який виник між сторонами щодо розірвання шлюбу, вимоги щодо визначення місця проживання дитини у позові не заявлені, а тому судом не вирішувались, разом із тим, сам відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та просить позов задовольнити. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 56, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved