Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] через представника - адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що з 08.08.1971 року по 18.01.1994 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а з 1994 року по 2018 рік проживали однією сім`єю. В період шлюбу набули у власність спільне майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано на відповідача. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак з відповідачем не досягнуто згоди щодо його поділу. На цій підставі просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна. Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи встановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Позивач пояснила, що у 1971 році зареєструвала з відповідачем шлюб. У 1980 році за спільні кошти побудували будинок в [ADDRESS] , право власності на який було оформлено на відповідача. В 1994 році за рішенням суду шлюб між ними було розірвано, однак для його подальшої реєстрації у державному органі РАЦС не зверталася, та продовжила спільно проживати з [PERSON] та вести спільне господарство до 2018 року. А тому вважає, що має право на 1/2 частину при поділі спільного майна подружжя. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 08.10.2019 року, 31.10.2019 року, 10.01.2020 року та розписками від 14.11.2019 року, 18.02.2020 року. До суду від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом не поважною. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1971 року, зареєстрованого Бобринецьким райбюро ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 96, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 08.08.1971 року. (а.с.8). Під час шлюбу сторонами було набуто у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано на відповідача, що підтверджується копією свідоцтва на право власності на будівництво, виданого 14 січня 1981 року. (а.с.10). Рішенням Бобринецького районного суду від 18.01.1994 року шлюб укладений [PERSON] з [PERSON] розірвано. (а.с.9). Реєстрація розлучення органом РАЦС відповідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, редакції 1969 року не проводилася. Так, між сторонами виникли правовідносини щодо користування та розпорядження спільною сумісною власністю, а саме житловим будинком по [ADDRESS] визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо не доведено протилежне. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на встановлені обставини вбачається, що позивач, маючи право на частку у спільному майні, не може належним чином розпорядитися та користуватися майном, оскільки реєстрація права власності на будинок здійснена за відповідачем [PERSON] , який у добровільному порядку відмовляється поділити майно. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання сторін у власному будинку в [ADDRESS] як подружжя та ведення спільного господарства до 2018 року. Зазначили, що відповідач на даний час проживає в квартирі свого сина по [ADDRESS] . Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки запропонований позивачкою порядок поділу спільного майна подружжя є законним та справедливим, поділ спірного майна у такий спосіб не суперечить закону і не порушує права кожного з подружжя на отримання однакової частки у спільному майні. У відповідності до ст.141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 1319 грн. 32 коп.

Outcome: approved