Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство ПриватБанк (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 20578,90 грн. та стягнення судових витрат по справі. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.04.2011 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не виконує належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї станом на 30.09.2015 року виникла заборгованість в сумі 20578 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 11017,03 грн., заборгованість за пенею та комісією 850 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 956,14 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася двічі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті Урядовий Курєр від 12 грудня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в наданій суду заяві вказував, що проти заочного рішення суду не заперечує. За таких обставин суд вирішив ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів передбачених договором. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення-невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. В порушення вимог цього закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2011 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті зобов'язання відповідачка по кредитному договору виконувала неналежно, допустила заборгованість яка станом на 30.09.2015 року склала 20578 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 11017,03 грн., заборгованість за пенею та комісією 850 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 956,14 грн.. Виходячи з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Викладене свідчить, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved