Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на свою користь 49 149,00 грн., що становить ? від ринкової вартості легкового автомобіля марки Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], 2005 року випуску. Позовні вимоги мотивовані тим, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1991 року, який було розірвано 30.09.2014 року на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва, сторони придбали в кредит легковий автомобіль марки Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], 2005 року випуску, вартістю 46 500,00 грн., який був зареєстрований на ім'я Відповідача. При цьому, позивач стверджує, що даний автомобіль та підтверджуючі документи на нього знаходяться у користуванні Відповідача. Відповідачем подано до суду письмові заперечення та доповнення до них, в яких він вказав, що станом на час припинення спільного ведення господарства та на час розгляду даної справи заявлене у позовній заяві до поділу майно у нього відсутнє, у власності та користуванні не перебуває, на обліку в ДАІ за ним не значиться. В судовому засіданні представник відповідача проти заявленого позову заперечувала. Представник Позивача в судові дебати не з'явився, тому суд ухвалив на місці розглядати справу за відсутності представника позивача, в судовому розгляді позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Позивач, перебував з Відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1991 року, який було розірвано 30.09.2014 року на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва. Під час шлюбу, подружжям було придбано в кредит легковий автомобіль марки Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], 2005 року випуску, вартістю 46 500,00 грн., який був зареєстрований на ім'я Відповідача. Як підтверджується наданою суду Довідкою №624 від 12.03.2015 ЦЕНТРу ДАІ №6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкований УДАІ ГУМВС України в м. Києві, згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ в м.Києві та даних НАІС ДДАІ МВС України, станом на 30 вересня 2014 року по теперішній час за громадянином [PERSON] транспортний засіб Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER], 2005 року випуску не зареєстрований. Разом з тим, Довідкою-рахунком №422233 від 03.04.2014 року підтверджено, що зазначений транспортний засіб Відповідачем було відчужено. Розглядаючи питання щодо поділу спірного спільного сумісного майна подружжя, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 цієї постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 24 названої постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З огляду на зазначені правові норми суд дійшов висновку, що, оскільки в порушення положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, Позивачем не надані докази на підтвердження технічного стану, вартості автомобіля та, взагалі, наявності його, як майна, і такого, що перебуває у користуванні Відповідача, суд у даному випадку позбавлений можливості застосувати такий спосіб поділу спільного майна подружжя як стягнення на користь одного з подружжя компенсації його вартості. З урахуванням встановлених обставин, у зв'язку з відсутністю у подружжя вказаного майна на час припинення спільного ведення господарства, суд вважає слід відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed