Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 3,39 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належна [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області та житловий будинок, розташований по [ADDRESS] який в установленому порядку не був зареєстрований. Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким дане майно заповіла позивачу. Однак коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, надіслала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради [PERSON] надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON].(а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно довідки № 186 від 27 липня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Рожнятівської сільської ради до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 3,39 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належна [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області. Після смерті гр. [PERSON]спадкоємцем згідно заповіту складеного та засвідченого Рожнятівською сільською радою за № 27 від 30 жовтня 2012 року є [PERSON](а.с. 11). Відповідно до рішення № 38 від 04.03.2016 року вулиця Космодем»янської переіменована на вулицю Лесі Українки (а.с.27-28). Як вбачається з копії заповіту складеного 30 жовтня 2012 року, посвідченого секретарем Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області [PERSON] позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом (а.с.08). З копії державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Рожнятівською сільською радою 17 липня 2001 року вбачається, що даний акт виданий [PERSON] Як вбачається з рішення Томашпільського районного суду від 22 травня 2013 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку загальною площею 3,39 га, яка знаходиться на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Рожнятівською сільською радою 17 липня 2001 року, що належала спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO] року у м.Курчатов Курської області Росія(а.с.12, 13). Тобто за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, однак в нотаріальному порядку [PERSON] не встигла оформити спадщину , оскільки [INFO] року померла. Згідно довідки про показники об'єкта нерухомого майна № 153 від 18 листопада 2016 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.14). Відповідно до абз. 8, 9 п. 3.1 витягу із узагальнення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, яий втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належниим правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві праві приватної власності спадкодавцеві. Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 512/0116 від 29 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено, у зв'язку відсутністю належних правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця (а.с.19). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 5 від 05 січня 2017 року спадкова справа після померлої [INFO] року [PERSON]. не заведена (а.с. 25). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved