Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 82 301, 70 грн. та судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове не з`явився, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, що не заперечує проти заочного розгляду справи та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи мається оголошення про виклик опубліковане на сайті «Судова влада». При цьому, в ході підготовчого провадження відповідачем відзиву не було подано. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Так, судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено договір позики від 28 січня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бервенко Н.І., відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 81 570,00 грн., в той час еквівалент 3 000 доларів США. Згідно даного договору відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти у тому ж розмірі в строк до 28 квітня 2017 року. Умовами даного нотаріально посвідченого договору визначено, що у разі зміни курсу валют [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 3 000,00 доларів США. Судом встановлено, що під час отримання грошових коштів позичальник - [PERSON] гарантував повернення боргу на що останнім було надано Договір позики від 28.01.2017 року, який був нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Частина друга ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу коштів позивачу не повернув, не зважаючи на обумовлені строки повернення даних коштів в строк до 28.04.2017 року. Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України визначено поняття презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Законодавцем визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов,у тому числі й договору позики між громадянами на суму, що не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з наведений вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, що договір позики від 28 січня 2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Бервенко Н.І, у відповідності до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 81 570,00 грн., в той час еквівалент 3 000 доларів США складений у відповідності до вимог ст. 204 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на вище викладене вбачається правомірність даного правочину, відповідно до умов яких [PERSON] зобов`язаний був повернути кошти, які отримав в борг від [PERSON] та відповідно остання має право вимагати повернення даних коштів. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] кошти відповідач [PERSON] не повернув до теперішнього часу. Судом встановлено, що станом на 26 грудня 2018 року курс долара США по відношенню до гривні складає 82 301, 70 грн., тому у відповідності до умов договору позики відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути борг у сумі еквівалентній 3 000 дол. США, тобто 82 301 грн. 70 коп.. Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини справи та норми матеріального права суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 823,17 грн.

Outcome: approved