Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У жовтні 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні частиною присадибної земельної ділянки площею 17,0 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення огорожі, яка перекриває доступ до водопровідної колонки, зобов'язати відповідача привести водопровідну колонку в належний робочий стан та відновити її функціонування, а також стягнути з відповідача 4000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. [PERSON] є власником 47/100 частин вищевказаного будинку, а інші 53/100 його частин належать відповідачу. Ухвалою суду спірну земельну ділянку площею 17,00 м2 залишено у спільному користуванні сторін для забезпечення їм можливості користування водопровідною колонкою, але відповідач демонтував водопровідну колонку та перекрив огорожею вільний доступ до цієї ділянки. Даними протиправними діями [PERSON] спричинив [PERSON] і моральну шкоду, яка полягає в тому, що остання, маючи похилий вік та поганий стан здоров'я, у зв'язку з демонтуванням водопровідної колонки вимушена ходити за водою на відстань майже сто метрів від вищевказаного будинку. Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково та зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні частиною присадибної земельної ділянки площею 17,00 м2, що розташована в [ADDRESS], шляхом знесення огорожі, яка перекриває доступ [PERSON] до цієї ділянки; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відновлення функціонування водопровідної колонки, стягнення моральної шкоди й витрат на правову допомогу та ухвалити рішення, яким ці вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви. Крім того, [PERSON] зазначає, що відмовивши їй у задоволенні вказаних позовних вимог, місцевий суд послався на розпорядження Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 від 21.05.2013 р. і від 23.11.2013 р., якими зобов'язано абонентів дільниці водопостачання встановити лічильники обліку використання води і її ([PERSON]) особисто - підключити водопостачання до належної їй частини будинку та укласти відповідний договір. Але ці документи не є належними й допустимими доказами по справі. У судовому засіданні [PERSON] підтримала апеляційну скаргу, а представник [PERSON] просила її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з наступного: відповідач протиправно спорудив огорожу на присадибній земельній ділянці будинку [ADDRESS], перекривши позивачеві вільний доступ до частини цієї ділянки площею 17,00 м2, яку виділено у їх спільне користування; право позивача на спожиття послуг з водопостачання відповідачем не порушено - останній на виконання ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 16.12.2011 р. та згідно з технічними умовами й відповідними дозволами облаштував у належній йому частині будинку [ADDRESS] індивідуальну систему водопостачання, а [PERSON] не є абонентом по спожиттю послуг з водопостачання і не позбавлена можливості підключити водопостачання від водорозбірної колонки і, крім того, [PERSON] теж зобов'язана виконувати зазначену ухвалу суду, якою і її зобов'язано улаштувати у належній їй частині будинку індивідуальну систему водопостачання; оскільки право позивача на спожиття послуг з водопостачання не порушено, то відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди; витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню, так як вони не підтверджені належними документами. Ці висновки суду є частково невірними. Так, по справі встановлено наступне. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 16.12.2011 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ нерухомого майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, що набрала законної сили (її копія на а.с. 66-71), визнано укладену сторонами мирову угоду, згідно з якою за [PERSON] визнано право власності на 53/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані в [ADDRESS], а за [PERSON] - на 47/100 часток цього ж будинку й надвірних будівель та споруд; для можливості користування обома сторонами водопровідною колонкою у їхньому спільному користуванні залишено частину присадибної земельної ділянки площею 17,00 м2 та цю колонку. Даною ухвалою також зобов'язано [PERSON] й [PERSON] виконати у виділених їм частинах будинку індивідуальні системи водопостачання. Право власності [PERSON] на 53/100 частин житлового будинку [ADDRESS] і [PERSON] - на 47/100 його частин зареєстровано у КП «Ніжинське МБТІ», що підтверджується витягами про державну реєстрацію цих прав відповідного змісту (їх копії на а.с. 73, 4). 25.04.2012 р. за вихідним № 808 Відокремлений підрозділ - Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1 видав [PERSON] технічні умови на водопостачання вищевказаного будинку і дозволив йому підключитися до залізничних мереж водопостачання станції Ніжин за умови здійснення підключення водопроводу від діючої водорозбірної колонки (а.с. 49). 16.11.2012 р. виїзною комісією виконкому Ніжинської міської ради складено акт обстеження домоволодіння по [ADDRESS], в ході якого виявлено, що [PERSON] влаштував огорожу на відстані 0,75 м (замість 1,0 м) від належної [PERSON] частини будинку, перекривши нею вільний доступ до земельної ділянки спільного користування, на якій знаходилася водопровідна колонка, яка перебувала у спільному користуванні сторін і яку демонтував [PERSON] (копія даного акту на а.с. 10). Сторони підтверджують, що належну позивачеві частину буд. [ADDRESS] до мережі водопостачання не під'єднано, що водопостачання за цією адресою позивачеві здійснювалося лише через демонтовану відповідачем водорозбірну колонку. 25.11.2013 р. начальник Ніжинської дільниці водопостачання Відокремленого підрозділу - Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 направив сторонам листа за № БМЕУ-1-10/30, у якому він згідно з розпорядженням БМЕУ-1 зобов'язує у двотижневий термін підключити воду до належної [PERSON] частини будинку з встановленням запірної арматури, лічильника обліку води та укласти договір про надання послуг з водопостачання (копія даного листа на а.с. 51). Внаслідок припинення водопостачання до належної позивачеві частини будинку останній завдано моральної шкоди у вигляді страждань, порушення звичного способу життя і необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення. З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Рішення місцевого суду в частині зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] частиною присадибної земельної ділянки площею 17,00 м2 шляхом знесення огорожі, яка перекриває [PERSON] доступ до цієї ділянки, не оскаржується і апеляційний суд не встановив передбачених ч. 3 ст. 303 ЦПК України підстав для його скасування в цій частині. По справі встановлено факт демонтажу відповідачем спірної водопровідної колонки, яка відповідно до ухвали суду, що набрала законної сили, виділена у спільне користування і позивача, і відповідача. Колонку, про яку йдеться, [PERSON] демонтовано без згоди [PERSON] Внаслідок цього остання принаймні з 16.11.2012 р. по даний час не користується послугами з водопостачання, які їй надавалися Ніжинською дільницею водопостачання Відокремленого підрозділу - Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 за адресою: [ADDRESS]. Отже демонтаж спірної водопровідної колонки [PERSON] вчинив протиправно - всупереч припису ч. 2 ст. 13 ЦК України. Посилання [PERSON] та місцевого суду на те, що [PERSON] демонтував спірну колонку правомірно, т.я. [PERSON] не позбавлена можливості підключити водопостачання від водорозбірної колонки, що [PERSON] зобов'язана виконувати ухвалу суду, якою і її, і відповідача зобов'язано улаштувати у належних їм частинах будинку індивідуальну систему водопостачання, і що демонтаж спірної колонки здійснено з дозволу водопостачальника, є хибними - ці обставини не давали відповідачеві підстав одноосібно розпоряджатися спірною водорозбірною колонкою, яка на законних підставах знаходилася у його й позивача спільному користуванні. Крім того, у згаданих ухвалі й листі не йдеться про обов'язок сторін демонтувати спірну колонку. Задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача привести водопровідну колонку в належний робочий стан та відновити її функціонування можливе лише у разі наявності для цього технічної можливості. Для належного з'ясування судом наявності або відсутності такої можливості необхідні спеціальні знання у галузі техніки. З'ясовуючи цю обставину справи, апеляційний суд встановив наступне: - представник відповідача апеляційному суду пояснила, що демонтовану відповідачем водопровідну колонку знищено у зв'язку з непридатністю її для подальшої експлуатації; позивач заперечень проти даного твердження не виказала, - начальник Ніжинської дільниці водопостачання Відокремленого підрозділу - Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 у листі від 17.02.2014 р. № БМЕУ-1-24 (а.с. 117) зазначає, що мається технічна можливість відновити водопостачання за адресою: [ADDRESS], частина якого належить [PERSON] Про те, що мається технічна можливість відновити функціонування водорозбірної колонки, у цьому листі не йдеться, - на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом запропоновано позивачеві або провести по справі відповідну експертизу, або направити запит суду компетентному органу місцевого самоврядування для дачі висновку, чи мається технічна можливість відновити функціонування водорозбірної колонки за адресою: [ADDRESS], та роз'яснено наслідки невчиннення вказаних процесуальних дій, але позивач від їх вчинення відмовилася і просила суд вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Таким чином, [PERSON] не довела, що мається технічна можливість привести спірну водопровідну колонку в належний робочий стан та відновити її функціонування. Тому апеляційний суд позбавлений можливості відновити порушене відповідачем право позивача на належне функціонування системи водопостачання за адресою: [ADDRESS], у вказаний у позовній заяві спосіб. Завдана [PERSON] [PERSON] моральна шкода підлягає відшкодуванню. При визначенні розміру її відшкодування - у сумі 1000 грн. 00 коп. - суд враховує встановлені й описані вище характер та спосіб завдання цієї шкоди, а також тривалість її перетерплювання позивачем. Крім того, суд враховує, що і у момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, і у даний час відповідач є пенсіонером за віком і страждає на тяжке хронічне захворювання, що підтверджується копіями відповідних документів (а.с. 48, 74-77). Крім того, 18.02.2014 р. останньому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК (а.с. 125). Висновок суду про відмову у відшкодуванні позивачеві витрат на правову допомогу є незаконним. Так, на підтвердження розміру даних витрат позовною стороною суду І інстанції надано витяг з договору відповідного змісту від 25.10.2013 р. (а.с. 35) і квитанцію про сплату адвокату гонорару у сумі 2000 грн. 00 коп. (а.с. 38). Посилання суду на те, що дана квитанція не містить всіх необхідних реквізитів, які мають бути у фіскальному документі, є невірним, виходячи з такого. Бланки розрахункових документів, що використовуються суб'єктами господарювання при проведенні розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій, повинні виготовлятися за затвердженими зразками лише у випадках, визначених п. 2.6 Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом ДПА України від 01.12.2000 р. № 614 (зареєстрований у Мін'юсті України 05.02.2001 р. за № 105/5296) з наступними змінами. Випадки видачі адвокатом розрахункового документа на підтвердження сплати йому клієнтом гонорару під дію цього пункту не підпадають. Посилання суду І інстанції на відсутність розрахунку витрат на правову допомогу як на підставу відмови у їх відшкодуванні по даній справі є юридично неспроможним, т.я. на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не пропонував позовній стороні його надати. Згідно з складеним позивачем і адвокатом актом виконаних робіт від 10.01.2014 р., який надано апеляційному суду (а.с. 120), та журналами судових засідань (а.с. 79-80, 81-82, 84-85), на виконання договору про надання юридичних послуг по даній справі адвокат виконав такі процесуальні дії: - 25.10.2013 р. - складання позовної заяви - 180 хв., 18.11.2013 р. - складання уточненої позовної заяви - 40 хв., - участь у судових засіданнях: 25.11.2013 р. - протягом 41 хв., 09.12.2013 р. - протягом 57 хв., 10.01.2014 р. - протягом 68 хв. Отже виходячи з норм ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ч. 1 ст. 88 ЦПК України та із встановленого чинним законодавством розміру мінімальної заробітної плати у відповідні періоди, максимально можливий розмір відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката становить: - за складання позовних заяв та участь у судовому засіданні 25.11.2013 р. - 1147 грн. 00 коп. (встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати) х 40%: 60 хв. (кількість хвилин в одній годині) х 261 хв. (час фактичної участі адвоката у процесуальних діях) = 1995 грн. 78 коп., - за участь у судових засіданнях 09.12.2013 р. і 10.01.2014 р. - 1218 грн. 00 коп. (встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати) х 40%: 60 хв. (кількість хвилин в одній годині) х 125 хв. (час фактичної участі у судових засіданнях) = 1015 грн. 00 коп., а всього 3010 грн. 78 коп. Оскільки позивачем на правову допомогу витрачено менше - 2000 грн. 00 коп., то на її користь з відповідача підлягає стягненню відшкодування цих витрат у саме у цьому розмірі. На відшкодування позивачеві витрат по сплаті судового збору місцевим судом стягнуто з відповідача 229 грн. 40 коп. - пропорційно до задоволеної ним частини вимог. Рішення місцевого суду в цій частині є законним. З викладеного випливає, що оскаржуване рішення: - в частині задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору - підлягає залишенню без змін, - в частині відмови у задоволенні вимог про зобов'язання відновити водопостачання належної [PERSON] частини будинку - підлягає зміні щодо мотивів відмови, - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат по оплаті правової допомоги - підлягає скасуванню з постановленням рішення про часткове їх задоволення. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний перерозподілити судові витрати по даній справі. У зв'язку з частковим задоволенням апеляційним судом вимог про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу позивачеві підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 229 грн. 40 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп. - пропорційно до задоволеної частини вимог і до ставок судових витрат, встановлених п/п п/п 2, 8 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки 18.02.2014 р. - після постановлення судом І інстанції рішення по справі відповідача визнано інвалідом ІІ групи (копія довідки на а.с. 125), то відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України відшкодування позивачеві цих витрат належить компенсувати з бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: partial