Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/19060/13-ц від 25.11.2014 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 86 637, 71 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 866, 39 грн., що разом складає належну до стягнення суму 87 504 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот чотири) грн. 10 коп. 10.04.2015 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення суду у справі № 752/19060/13-ц, на підставі якого приватним виконавцем Лисенко С.О. відкрито виконавче провадження №57879539 та вжито заходів стягнення заборгованості. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. від 15.06.2020 з врахуванням повної сплати боржником боргу виконавче провадження закінчено. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 93206,35 грн. з дня набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, тобто з 25.02.2015, яке він фактично завершив виконувати 11.06.2020. У період з 25.02.2015 по 29.01.2019 рішення суду відповідач взагалі не виконував. З 30.01.2019 по 11.06.2020 відповідачем рішення суду виконувалось частково, шляхом утримання 20% розміру заробітної плати та перерахуванням, 25.02.2020 одноразової суми 40363,64 грн. та 11.06.2020 суми в розмірі 34273,04 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, за рішенням суду від 10.04.2015, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 80123,81 грн., 3% річних в сумі 13082,54 грн., витрати на правничу допомогу та судовий збір. Ухвалою суду від 07.09.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. завірену копію матеріалів ВП№ 57879539. 24.09.2020 до суду надано завірену копію матеріалів ВП№ 57879539. 02.10.2020 відповідачем надано суду відзив в якому останній просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Відшкодування шкоди внаслідок ДТП не може вважатися грошовим зобов`язанням, відтак підстави для застосування ст. 625 ЦК України відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист від 10.04.2015 позивач подав на примусове визнання в грудні 2018 року, у зв`язку з чим 07.12.2018 відкрито виконавче провадження. Ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про виконавче провадження» ц редакції, що діяла на момент набрання рішенням Голосіївського районного суду м. Києва законної сили, не визначено для боржника строк протягом якого він має його виконати. Зважаючи на обставини, викладені у відзиві, відповідач вказує, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. 22.10.2020 представником позивача надано відповідь на відзив у якому позивач просить відхилити доводи відповідача, оскільки зобов`язання, що виникло між сторонами є грошовим, відтак заявлений позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, просив застосувати строк позовної давності. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/19060/13-ц від 25.11.2014 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 86 637, 71 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 866, 39 грн., що разом складає належну до стягнення суму 87 504 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот чотири) грн. 10 коп. 10.04.2015 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення суду у справі № 752/19060/13-ц, на підставі якого приватним виконавцем Лисенко С.О. відкрито виконавче провадження №57879539 та вжито заходів стягнення заборгованості. З матеріалів виконавчого провадження ВП№ 57879539 вбачається, що 03.12.2018 представник стягувача [PERSON] звернувся з заявою до приватного виконавця Лисенко С.О. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 752/19060/13-ц. 07.12.2018 приватним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику. Попереджено боржника про необхідність подання декларації про доходи та майно. Дана постанова була направлена сторонам до відома. Відповідно до поштового чеку від 10 грудня 2018 року постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документ, а саме: [ADDRESS] . Вищезазначену постанову боржник отримав, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні поштового зв`язку. 07 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику на праві власності нерухоме майно не належить. Згідно відповіді Пенсійного фонду боржник пенсію не отримує. Згідно відповіді Пенсійного фонду боржник працює в ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП». 11 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження, до відома, та до банківських установ - до виконання. 11 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження та до ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» до виконання. Із заробітної плати боржника було утримано кошти в розмірі 2 623,34 грн. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві боржник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 04 січня 2019 року на адресу боржника направлено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано останнього з`явитись до виконавця 14 січня 2019 року, однак згідно відмітки на почтовому конверті боржнику лист вручено не було у зв`язку з закінченням строку зберігання. Згідно відповіді Держпродспоживслужби за боржником трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми не зареєстровані. Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» майно на праві власності по [ADDRESS] не реєструвалось. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві боржнику на праві власності земельні ділянки на території міста Києва не належать. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше) акцій приватних акціонерних товариств та (5 відсотків і більше) публічних акціонерних товариств, відсутній. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві боржнику на праві власності транспортні засоби не належать. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Київській області боржнику на праві власності транспортні засоби не належать. 04 січня 2019 року до приватного виконавця надійшла заява боржника про зняття арешту з коштів боржника. 15 лютого 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, оскільки згідно наданої довідки з ПАТ «ОТП БАНК» було арештовано рахунок по отриманню заробітної плати. Згідно відповіді Державної міграційної служби України боржник був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданим 09 вересня 2015 року, орган, що видав - 8089, та серії [NUMBER] , виданим 08 травня 2015 року, орган, що видав - 8089. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації боржник неодноразово перетинав державний кордон України та за рішенням суду обмежений у праві виїзду. 15.06.2020 постановою приватного виконавця Лисенко С.О. у зв`язку з погашенням боргу боржником, виконавче провадження закінчено, чинність арешту припинено, обмеження щодо боржника зняті. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 93206,35 грн. з дня набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, тобто з 25.02.2015, яке він фактично завершив виконувати 11.06.2020. У період з 25.02.2015 по 29.01.2019 рішення суду відповідач взагалі не виконував. З 30.01.2019 по 11.06.2020 відповідачем рішення суду виконувалось частково, шляхом утримання 20% розміру заробітної плати та перерахуванням 25.02.2020 одноразової суми 40363,64 грн. та 11.06.2020 суми в розмірі 34273,04грн. Відтак, на думку позивача наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат за час прострочення виконання рішення суду, з 25.02.2015 по 11.06.2020 в розмірі 80123,81 грн., 3% річних в сумі 13082,54 грн., витрати на правничу допомогу та судовий збір. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ч.1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідача. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідач порушив виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зважаючи на викладені обставини, доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 652 ЦК України є безпідставними. Правомірність застосування ст. 625 ЦПК України у разі прострочення виконання зобов`язання боржником рішення суду підтверджується у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постанові Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019,№310/5419/15-ц від 11.07.2018, №463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018,№361/7939/2015-ц від 06.08.2018. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відтак, у разі неповернення або невчасного повернення суми боргу, індекс інфляції, три відсотки річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, тому ці суми підлягають нарахуванню саме з моменту вступу в законну силу рішення суду про стягнення з відповідача коштів у розмірі, тобто з 25.02.2015, по день фактичного повернення цього боргу 11.06.2020 Судом враховано, що період з 25.02.2015 по 29.01.2019 рішення суду відповідач взагалі не виконував. З 30.01.2019 по 11.06.2020 відповідачем рішення суду виконувалось частково, шляхом утримання 20% розміру заробітної плати та перерахуванням 25.02.2020 одноразової суми 40363,64 грн. та 11.06.2020 суми в розмірі 34273,04грн. Разом з тим, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів, заявлений позов позивачем подано поштою 31.08.2020. Боржником сплачено кошти за рішенням суду 11.06.2020. Відтак, з врахуванням строку позовної давності, заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню з 31.08.2017 по 11.06.2020. Відтак, за вказаний період інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 17683,89 грн., 3% річних в сумі 6487,38 грн. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору в розмірі 840,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4800 грн., що підтверджені квитанцією. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved