Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди та просив: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем у письмових заявах від [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], а саме: «що зав.кафедрою «Механіки та опору матеріалів Навчально-наукового технічного інституту Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON] є корупціонером, хабарником, який організував, та успішно керує групою викладачів корупціонерів, що приймають заліки та іспити за гроші - хабарі» недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON]; зобов'язати відповідача впродовж 15 календарних днів, з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати поширену ним інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме шляхом направлення Президенту України, прем'єр-Міністру України, Генеральному прокурору України, міністру Внутрішніх справ України, голові Антикорупційного комітету України, голові Комітету з питань науки і освіти Верховної Ради України [PERSON], Ректору Національного університету біоресурсів і природокористування України, директору Ніжинського агротехнічного Інституту (філіал НУБіПУ), директору Інституту проблем міцності НАН України, прокурору м. Києва, Голові комітету Верховної Ради України по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією, письмової заяви від свого імені зі спростуванням недостовірної інформації наступного змісту: «Спростування. Мною, професором [PERSON] в заявах від [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], які надіслані на Ваше ім'я, була поширена недостовірна інформація про зав.кафедрою «Механіки та опору матеріалів Навчально-наукового технічного інституту Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON]». Також просив стягнути моральну шкоду, пов'язану з розповсюдженням вказаної інформації в розмірі 45 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані інформація, яку просить спростувати позивач є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує честь, гідність, ділову репутацію позивача. До судового засідання представник позивача не з'явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі ст. 224 ЦПК України у відсутність відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] у письмових заявах від [INFO], [INFO], [INFO], [INFO] на адресу Президента України, прем'єр-Міністра України, Генерального прокурора України, міністра Внутрішніх справ України, голови Антикорупційного комітету України, голови Комітету з питань науки і освіти Верховної Ради України [PERSON], Ректора Національного університету біоресурсів і природокористування України, директора Ніжинського агротехнічного Інституту (філіал НУБіПУ), директора Інституту проблем міцності НАН України, прокурора м. Києва, Голови комітету Верховної Ради України по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією була розповсюджена інформація про позивача [PERSON] такого змісту: «що зав.кафедрою «Механіки та опору матеріалів Навчально-наукового технічного інституту Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON] є корупціонером, хабарником, який організував, та успішно керує групою викладачів корупціонерів, що приймають заліки та іспити за гроші - хабарі» (а.с. 9-21). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Розповсюджена інформація відповідачем не є оціночним судженням, оскільки її можна перевірити на предмет її відповідності дійсності (перевірку істинності фактів) і спростувати. А тому, вона не відноситься до оціночних суджень на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». . Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідач, поширивши інформацію про позивача у листах від [INFO], [INFO], [INFO], [INFO] на адресу Президента України, прем'єр-Міністра України, Генерального прокурора України, міністра Внутрішніх справ України, голови Антикорупційного комітету України, голови Комітету з питань науки і освіти Верховної Ради України [PERSON], Ректора Національного університету біоресурсів і природокористування України, директора Ніжинського агротехнічного Інституту (філіал НУБіПУ), директора Інституту проблем міцності НАН України, прокурора м. Києва, Голови комітету Верховної Ради України по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією не довів її достовірність. З урахуванням наведеного, інформація, викладена в цих листах є судом визнається недостовірною на підставі ст. 277 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що слід зобов'язати відповідача [PERSON] протягом 15 календарних днів, з дня набрання рішення суду законної сили, спростувати поширену ним інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, а саме шляхом направлення Президенту України, прем'єр-Міністру України, Генеральному прокурору України, міністру Внутрішніх справ України, голові Антикорупційного комітету України, голові Комітету з питань науки і освіти Верховної Ради України [PERSON], Ректору Національного університету біоресурсів і природокористування України, директору Ніжинського агротехнічного Інституту (філіал НУБіПУ), директору Інституту проблем міцності НАН України, прокурору м. Києва, Голові комітету Верховної Ради України по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією, письмової заяви від свого імені зі спростуванням недостовірної інформації наступного змісту: «Спростування. Мною, професором [PERSON] в заявах від [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], які надіслані на Ваше ім'я, була поширена недостовірна інформація про зав.кафедрою «Механіки та опору матеріалів Навчально-наукового технічного інституту Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON], а саме: «що зав.кафедрою «Механіки та опору матеріалів Навчально-наукового технічного інституту Національного університету біоресурсів і природокористування України [PERSON] є корупціонером, хабарником, який організував, та успішно керує групою викладачів корупціонерів, що приймають заліки та іспити за гроші - хабарі». Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, котру зазнав позивач через розповсюдження про нього недостовірної інформації, то суд, з урахуванням глибини, тривалості душевних страждань, принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 3 000 грн. відповідно до положень ст. 280 ЦК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача н користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру (визнання інформації недостовірної та її спростування) та 30 грн. за вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial