Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON], за участю заінтересованої особи - Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що до 12.09.2001 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від якого мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], що зареєстрований разом з нею за адресою: [ADDRESS]. В 2012 році син поїхав навчатися до м.Донецька, до вересня 2014 року періодично приїжджав додому. З початку проведення АТО на території Донецької області він виїхав до м.Донецька, з того часу зв'язок між ними втрачений. Заявник зазначає, що з приводу розшуку сина зверталася в правоохоронні органи, але ій було розяснено, що на тимчасово окупованій території України здійснити розшук не можливо. Вона є особою з інвалідністю 2 групи, встановити місцезнаходження сина власними силами не має можливості. В той же час, заявнику приходиться нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг,\~відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в помешканні. Самостійно зняти [PERSON] з реєстрації вона не може, тому просить визнати його безвісно відсутнім. Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року залучено в якості заінтересованої особи - Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. \~Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Представники заінтересованих осіб - Військово-цивільної адміністрація міста Торецьк Донецької області та Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують. \~Вислухав пояснення заявника, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч.3\~ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється\~Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 1\~статті 306 ЦПК України\~у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З аналізу указаних норм суд дійшов висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно з ст. ст.\~76, ч.2 ст.\~294 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати\~необхідні докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом заявник по справі є матірю [PERSON] (а.с.6,7). Заявник по справі та її син [PERSON] зареєстровані в [INFO] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою б/н від 17.09.2018, виданою КП «Торецьккомсервіс» Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області та відмітками в паспортах про реєстрацію місця проживання заявниці та її сина (а.с.3- зворот, 4а, 7- зворот). Проте, син заявника в 2014 році виїхав за межі міста Торецька. З цього часу відомостей про його місце знаходження (перебування) у заявника по справі не має, з ним втрачено будь - який зв'язок. Згідно з інформацією Управління соціального захисту населення Військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області [PERSON], [INFO] по Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб не значиться (а.с.22). Відповідно до інформації, наданої Торецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області від 03.10.2018 № 01-01/1565 (а.с.23), Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2018 № 4414/02 на обліку в зазначених установах [PERSON], [INFO] не перебуває, ніякого виду пенсій, страхових виплат та державної допомоги не отримує (а.с.23,24). За відомостями Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 18.01.2019 №1047/202/1619 [PERSON], [INFO] в розшуку не значиться (а.с.56). Відповідно до відповіді Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.10.2018 №3804/15.16-30 вбачається, що актові записи на [PERSON], [INFO] за період часу з 01.01.2014 року по теперішній час відсутні (а.с.25). Факт відсутності [PERSON] за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою [ADDRESS] також підтверджено відповідним актом та поясненнями сусідів (а.с.5,27,28). Надані докази, які були досліджені в судовому засіданні, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують відсутність [PERSON] за місцем проживання з 2014 року та неможливість встановлення його місця перебування вжитими заходами державних органів. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦК України\~у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи те, що останні відомості про місце перебування [PERSON] за останнім відомим місцем перебування відносяться до січня 2014 року, то безвісно відсутнім його слід визнати з 01.02.2014 року. З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджуються доказами, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності і ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved