Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок раніше належав [PERSON] . Окрім позивача та членів її родини у будинку зареєстрована дочка колишнього власника будинку [PERSON] - [PERSON] . Однак, відповідач у будинку вже понад 16 років не проживає, речі її у будинку відсутні, за місцем своєї реєстрації не з`являється, витрати по утриманню будинку не несе та не сплачує за комунальні послуги. Де фактично мешкає відповідач, позивачу не відомо. Реєстрація відповідача у будинку позивача є протиправною та такою, що чинить останній перешкоду у вільному користуванні та розпорядженні свої майном. За таких обставин, позивач звертається із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 17). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Також, у заяві просить здійснювати розгляд справи за її відсутності та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується: копією договору міни, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області Єлістратовою С.В. та укладений 19 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] ; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 квітня 2019 року (а.с. 5-7). Відповідно до довідки № 1291, виданої 21 серпня 2019 року виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, [PERSON] зареєстрована, але не проживає у [ADDRESS] (а.с. 10). 26 серпня 2019 року депутатом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області здійснено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт (а.с. 8). У ході такого обстеження встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що в будинку не проживала, не проживає та немає спільних речей у власності [PERSON] . Участі у сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає та протягом 16-ти років у будинку не проживає. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 27.09.2019 р. [PERSON] з 08.06.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 16 ЦК України передбачено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із положеннями ст.ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із матеріалів справи встановлено, що будинок знаходиться у власності позивача, відповідач права власності на будинок чи його частку не має, не є родичем позивача, у будинку була зареєстрована з 08.05.2005 року як родичка колишнього власника будинку, однак вже на протязі шістнадцяти років у будинку не проживає, не користується ним як своїм житлом, у будинку відсутні її речі, не несе витрат на утримання будинку. З огляду на викладені обставини, та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також те, що відповідач без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації, а факт реєстрації перешкоджає позивачу вільно користуватися, володіти та розпоряджатися її майном, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання відповідача такою, що втратила право користування даним будинком. На підставі викладеного, та

Outcome: approved