Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28310323 від 18.02.2016, про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ); скасувати запис про право власності за номером 13314173 (Розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) від 16.02.2016, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович, про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ); визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після чого відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав позивач дізналась, що квартира [ADDRESS] , яка належала батьку позивача, на підставі договору дарування від 30.01.2007 належить [PERSON] . Зазначений договір був укладений на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 11.11.2004. 26.04.2017 Голосіївський районний суд м. Києва у справі № 752/14166/16-ц постановив заочне рішення, відповідно до якого визнано недійсним Дублікат одговору купівлі-продажу квартири від 11.11.2004 та визнано недійсним договір Дарування від 30.01.2007. 22.11.2017 позивачем отримано відповідь від Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відмову в скасуванні державної реєстрації права власності, з огляду на те, що приватний нотаріус, який видав Дублікат та приватний нотаріус, який посвідчував договір дарування, припинили свою діяльність, так і не передали справи до Державного нотаріального архіву. На звернення позивача державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори відмовила з огляду на те, що в реєстрі активний запис, а саме зареєстровано право власності на квартиру за іншою особою, а саме за [PERSON] . Отже наявність запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] є перешкодою для оформлення у власність спадкового майна квартири. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом порушених прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Новак А.В. від 09.01.2018 відкрито провадження по даній справі, призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» № 586 від 05.05.2018 здійснено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Новак А.В. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 08.05.2018 прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» № 3973 від 08.11.2018 здійснено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . В лютому 2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку, будь-які заяви, пояснення на позов не подавала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Представник Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації надала письмові пояснення на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, копії матеріалів спадкової справи № 16/2016, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим РАЦС Московського РВК 26.01.1983. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, про що 15.12.2015 складено відповідний актовий запис № 18725 та зареєстровано у Відділі державної реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті батька позивача - [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкуванням за ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). За статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач як донька спадкодавця звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та проханням видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 25.06.1998, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карасієм В.Я. зареєстровано в реєстрі № 640. Відповідно до вимог чинного законодавства України, які діяли у 1998 році право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 8214 від 27.07.1998. Разом з тим, позивач звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав дізналась, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 30.01.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрований № 357, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.12.2017. Зазначений договір був укладений на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири від 11.11.2004. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2017 у справі №752/14166/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин Олег Петрович про визнання правочинів недійсним, визнання права на вступ у спадщину - задоволено частково. Визнано недійсним дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., та зареєстрованого в реєстрі за № 640, на купівлю квартири [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , що укладений 30.01.2007 між [PERSON] і [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Олегом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 357 від 30.01.2007. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 04.09.2017. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 22.11.2017 позивачем від Головного територіального управління юстиції у м. Києві отримано лист № 21433/4-17, в якому зазначено, що приватний нотаріус, який видав Дублікат та приватний нотаріус, який посвідчував договір дарування припинили свою діяльність, так і не передали справи до Державного нотаріального архіву. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2017, спадкове майно складається із квартири за адресою: м. Київ, пров. Жуковського Василя, буд. 13/16, кв. 52 , яка належала померлому, ні підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я. 25.06.1998, за реєстровим № 640, але право власності зареєстровано за іншою особою, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.12.2017. Також було виявлено арешти, реєстраційний номер обтяження: 13314348; підстава: постанова, серія та номер: ак2308852, видана 20.02.2006, накладена ДВС у Голосіївському р-ні м. Києва; власник: [PERSON] ; об`єкт обтяження: нерухоме майно та реєстраційний номер обтяження: 13314304; підстава: ухвала, серія та номер: 2-2154/8, видана 21.02.2005, Голосіївським районним судом м. Києва. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів («Brumarescu v. Romania», №28342/95, §61, ЄСПЛ, від 28.10.99). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції містить 3 окремі норми: перша, що виражається в 1-му реченні абз.1 та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в 2-му реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в абз.2, визнає право договірних держав серед іншого контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків утручання в право мирного володіння майном, повинні тлумачитись у світлі загального принципу, закладеного 1-ю нормою. Перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти («East West Alliance Limited v. Ukraine», №19336/04, §166 - 168, ЄСПЛ, від 23.01.2014). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував у схожих фактичних обставинах порушення ст.1 Першого протоколу конвенції (рішення у справі «Gladysheva v. Russia», від 6.12.2011; «Pchelintseva and others v. Russia» від 17.11.2016). У даній справі право власності позивача на спадкове майно, що має їй вільно належати у володінні та розпорядженні, має бути відновлено в судовому порядку, адже його порушення відбулось в тому числі, і в зв`язку із недотриманням національного законодавства при здійсненні реєстрації обтяження без ідентифікуючих ознак особи, майно, якої обтяжується. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Суд встановив, що позивачка, є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, що підтверджується спадковою справою. Але, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус їй відмовила, у зв`язку з тим, що право власності на спадкову квартиру зареєстровано за іншою особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1998, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я. та зареєстрований за № 640. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2017 у справі №752/14166/16-ц, яке набрало законної сили 04.09.2017 визнано недійсним дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., та зареєстрованого в реєстрі за № 640, на купівлю квартири [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , що укладений 30.01.2007 між [PERSON] і [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Олегом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за № 357 від 30.01.2007. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Таким чином, для оформлення позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька, слід скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем- 2 [PERSON] , який набув право власності на квартиру на підставі договорів з дня її вчинення, які в судовому порядку визнані недійсними. Відповідно до положень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, [PERSON] , Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved