Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У грудні 2013 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У січні 2014 р. [PERSON] змінила і доповнила позовні вимоги до [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявник вказала, що з 20 лютого 1982 р. по 25 квітня 2001 р. сторони перебували у шлюбі, котрий був зареєстрований у встановленому законом порядку. За час подружнього життя вони з чоловіком збудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, яке належить їм на праві спільної сумісної власності: житловий будинок з господарськими-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок збудований на спільні кошти, викладене підтверджується довідкою БТІ від 03.03.1992 року, висновком БТІ від 22.10.2013 р., технічним паспортом на житловий будинок, записом про місце прописки в домовій книзі. Як стверджує позивач, відповідач [PERSON] 08 травня 1997 р. виписався з будинку і почав проживати окремо від сім'ї в м. Біляївка, Одеської області. В той же час позивач проживала разом з дітьми у вказаному будинку. З травня 1997 року вона доглядала за будинком, проводила поточні ремонти, газифікувала будинок, встановила метало пластикові вікна в кількості 5 штук на загальну суму 6.508 гривень, замінила вхідні двері, на що витратила 1.950 гривень, встановила дерев'яні внутрішні двері. Для підтримання домоволодіння в належному стані позивач фізично працювала та витрачала значні кошти. Вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозиціями, щоб він приймав участь у благоустрою будинку, допоміг газифікувати будинок, поновити огорожу, але відповідач говорив, що він залишив їй будинок і тепер це, мовляв, її проблеми, тому будь - якої участі в належному утриманні домоволодіння не приймав, хоча і не заперечував щодо проведення ремонтних робіт та підключення до централізованого газопостачання. Оскільки вказане домоволодіння зареєстроване на відповідача [PERSON], з яким позивач розірвала шлюб, виникла необхідність визначити частку домоволодіння, яка належить їй. Після розірвання шлюбу сторони неспроможні поділити спільне майно подружжя у добровільному порядку. Тому на підставі ст. ст. 60, 68-70, 89, 104-105, 110 СК України, ст. ст. 355, 368-369, 372 ЦК України заявник просить суд: поділити спільно придбане майно порівну, визнавши за позивачем право приватної власності на ? частину спірного домоволодіння без визначення частки у натурі на загальну суму 155.421 грн.; стягнути із відповідача на користь заявника 789 грн., понесені на виготовлення технічної документації, та 1.554,21 грн. судових витрат у справі, а всього стягнути 2.343,21 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали власні позовні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Проте відмовились від стягнення з відповідача на користь позивача 789 грн., понесених на виготовлення технічної документації, та 1.554,21 грн. судових витрат у справі. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви відповідача [PERSON], він визнає позовні вимоги повністю, просить суд розглянути справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких підстав. Згідно вимогам чинного законодавства: СК України: ч. 1 ст. 69 - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. ч. 1 ст. 70 - У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ЦК України: ч. 3 ст. 368 - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 1 ст. 370 - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; ч. 2 ст. 372 - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як витікає із пояснень позивача, її представника та наданих документів, з 20 лютого 1982 р. по 25 квітня 2001 р. сторони перебували у шлюбі, що був спочатку зареєстрований, а потім розірваний у встановленому законом порядку. За час подружнього життя вони збудували житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] на підставі договору про забудову. Вказане домоволодіння було збудоване на спільні кошти подружжя. Ще до офіційного розірвання шлюбу, 08 травня 1997 р., відповідач [PERSON] виписався з будинку і став проживати окремо від сім'ї в м. Біляївка, Одеської області. Тому позивач проживала разом з дітьми у вказаному будинку та з травня 1997 року доглядала за будинком, проводила поточні ремонти, газифікувала будинок, встановила метало пластикові вікна в кількості 5 штук на загальну суму 6.508 гривень, замінила вхідні двері, на що витратила 1.950 гривень, встановила дерев'яні внутрішні двері в будинку. Для підтримання домоволодіння в належному стані позивач фізично працювала та витрачала значні кошти. Хоча вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозиціями, щоб він прийняв участь у благоустрою будинку, допоміг газифікувати будинок, поновити огорожу, відповідач стверджував, що він залишив їй будинок і тепер це, мовляв, її проблеми, тому будь-якої участі в належному утриманні домоволодіння не приймав, але і не заперечував щодо проведення ремонтних робіт та підключення до централізованого газопостачання. Оскільки договір забудови було складено на ім'я відповідача, тому вказане домоволодіння зареєстроване на [PERSON], з яким позивач розірвала шлюб. Тому виникла потреба визнати за заявником право приватної власності на частину спільного майна подружжя. Оскільки сторони досягли згоди щодо запропонованої заявником вартості часток кожної із сторін у спільному майні подружжя, які повністю узгоджуються з наданими письмовими доказами дійсної (ринкової) вартості цього майна, суд погоджується з такою оцінкою і вважає її об'єктивною. За правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України суд прийшов до висновку, що у даному випадку частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними. Окрім пояснень позивача та її представника, вище згадані обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу, довідкою про склад сім'ї, довідкою БТІ від 03.03.1992 р., висновком БТІ від 22.10.2013 р., технічним паспортом на житловий будинок, записами про місце прописки (реєстрації) членів сім'ї в будинковій книзі та іншими матеріалами справи. Тому позов підлягає незаперечному задоволенню у повному обсязі. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами, оскілки позивач та її представник відмовилися у судовому засіданні від стягнення з відповідача зазначених витрат. На підставі наведеного, ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 57-63, 68-71, 73 СК України,

Outcome: approved