Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 134 400,00 грн, посилаючись на те, що 30.10.2019 р. між ними укладено договір позики шляхом складення розписки, за умовами якого [PERSON] взяв у нього в борг 72 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 05.12.2019 р., 05.11.2019 р. між ними укладено договір позики шляхом складення розписки, за умовами якого [PERSON] взяв у нього в борг 60 000,00 грн терміном до 06.11.2019 р. з умовою повернути 62 400,00 грн, втім в зазначені строки відповідач кошти не повернув. Ухвалою суду від 31.08.2020 р. задоволено заяву [PERSON] скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2020 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. У судовому засіданні 27.11.2020 р. о 15:00 год., проведеному за участі представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві; представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись не їх необґрунтованість, за клопотанням представника позивача у судовому засіданні оголошено перерву на 22.01.2021 р. на 14:00 год. 22.01.2021 р. представник відповідача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вона ж подала заяву про відвід судді, який вирішено ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2021 р. У судове засідання на 24.02.2021 р. на 11:00 год. позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлений, його представник [PERSON] завернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, суд, враховуючи клопотанняпредставника позивача [PERSON] від 24.02.2021 р., заяву представника позивача [PERSON] від 22.01.2021 р., оскільки учасники справи, їх представники були належним чином повідомлені про судове засідання, нез`явлення позивача, відповідача не перешкоджає вирішенню спору та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30.10.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики шляхом складання розписки, за умовами якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 72 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 05.12.2019 р., що підтверджується розпискою, оригінал якої представлено позичальником, такий наявний у матеріалах справи. Встановлено, що 28.12.2020 р. [PERSON] перерахував на користь [PERSON] 62 000,00 грн, що підтверджується дублікатом квитанції № ICKTJ228OZDJE.1 від 28.12.2020 р., призначення платежу: повернення та закриття боргу відповідно до розписки, разом з тим, доказів повернення решти грошових коштів у сумі 10 000,00 грн [PERSON] не надав. Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до статті 1049 ЦК України. Із наданої позивачем до позовної заяви розписки вбачається, що відповідач отримав від нього в борг 72 00,00 грн, означена розписка підтверджує укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] і отримання останнім коштів у визначеній сумі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа № 6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач виконав умови договору частково, залишок суми отриманих грошових коштів за договором від 30.10.2019 р. у сумі 10 000,00 грн підлягає стягненню з відповідача. З приводу стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 62 400,00 грн, то суд звертає увагу на те, що, виходячи з вимог статтей 1046, 1047 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 р. (справа № 6-1967цс15), де зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 62 400,00 грн позивач надав незасвідчену копію розписки від 05.11.2019 р. та у позовній заяві стверджував, що оригінал означеної розписки наявний у відповідача [PERSON] (а.с. 6, 13). Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 62 400,00 грн слід відмовити. У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у виді судового збору в розмірі 720,00 грн. відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 757/65928/19-ц, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, втім, враховуючи клопотання відповідача [PERSON] про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з яким погоджується, витрати на професійну правничу допомогу адвоката Тернового Р.Б. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача саме в розмірі 350,00 грн На підставі викладеного,

Outcome: partial