Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У вересні 2021року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Позов мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час перебування в якому у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Позивач зазначає, що вихованням доньки займається саме вона, донці створені максимально комфорті умови для розвитку та навчання, комфортні умови проживання. Разом з тим, зазначила, що її мати бабуся доньки має намір продати квартиру у місті Фастів, в якій зареєстрована [PERSON] , у зв`язку із чим, потрібно зняти з реєстрації доньку та зареєструвати її у місті Києві. Проте, відповідач відмовляється надати їй відповідний дозвіль на зняття доньки з місця реєстрації вимагаючи від неї відмову від аліментів за отримання такого дозволу. Посилається на те, що визначення місця проживання доньки разом з нею, в даному випадку необхідно встановити в інтересах дитини для полегшення реалізації її законних прав, та для отримання певних благ дитини. Оскільки, відповідач не має на меті вирішувати питання про визначення місця проживання дитини в добровільному порядку, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглянути справу у підготовчому судовому засіданні без його участі. Зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд провести підготовче засідання без її участі та прийняти рішення на користь дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2016 року було розірвано. Вказане заочне рішення набрало законної сили 10 жовтня 2016 року. Під час перебування у шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про її народження Серія [NUMBER] виданим 23 листопада 2012 року. Як вбачається з наявної в матеріалах копії будинкової книги про реєстрацію місця проживання в будинку [ADDRESS] , малолітня [PERSON] , зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] , в даному будинку, який на праві приватної власності належить гр. [PERSON] . Відповідно до\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання\~\~сімейних\~\~відносин\~\~має\~\~здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.ч.1-3\~ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Ч. 1 та ч. 2\~ст. 160 СК України\~закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів\~Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини та забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини та визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , не буде суперечити інтересам дитини, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved