Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про припинення дії, яка порушує право, відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за [PERSON] визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS]. Інша ? частина від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] належить колишньому чоловіку позивача [PERSON] Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2013 позивача було вселено у належну їй ? частину від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити їй перепони у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності. Позивачка зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно, яке згідно технічному паспорту є квартирою [ADDRESS]. Вказана квартира має загальну площу 39,3 кв.м. та складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору та тамбуру. Згідно рішення суду від 11.09.2013 АНД ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 11.04.2014 року [PERSON] передав позивачу ключі від вхідних дверей. Відповідачка по справі [PERSON] є дружиною співвласника домоволодіння [PERSON], а відповідачка [PERSON] є його донькою, вони всі разом проживають у домоволодінні. Відповідачі відмовляються звільнити належну позивачу ? частину будинку, при цьому не пускають позивача в будинок, перешкоджають користуватися ним. 21.05.2014 державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ здійснювалося повторне вселення позивача до спірного будинку. [PERSON] підписав акт про вселення. Однак, після вселення позивача до будинку, її меблі, побутова техніка були винесені з квартири на подвір'я за відсутності позивача. Також були встановлені замки на вхідних дверях та навісний замок на ворота, ключі від яких співвласник надати позивачу відмовився. Речі позивача, а саме меблі, побутова техніка з травня 2014 року знаходяться на подвір'ї спірного домоволодіння. Крім того неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяні моральні страждання, а тому позивачка просить припинити дію, яка порушує її право власності, шляхом усунення перешкод у користуванні належної їй ? частини квартири [ADDRESS], двору та господарських споруд; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, надала письмові заперечення, в яких просила в позові відмовити, з обставин викладених у них. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за [PERSON] визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS]. Інша ? частина від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] належить колишньому чоловіку позивача [PERSON] Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2013 позивача було вселено у належну їй ? частину від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перепони у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом також встановлено, що між сторонами виникли неприязненні стосунки з приводу користування нерухомим майном - 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з чим кожна із сторін зверталася до правоохоронних органів, до суду тощо. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт чинення перешкод [PERSON] у володінні та користуванні її власністю - ? частиною від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] з боку відповідачів. Так, свідок [PERSON] показав, що в травні 2014 року він перевозив меблі [PERSON] до домоволодіння [ADDRESS]. Відповідачі не пускали їх до будинку, відштовхували [PERSON], нецензурно лаялися. Ті меблі, які були привезені - стіл, телевізор, велике дзеркало, кутовий диван, пральна машинка, ковдри, опинилися на вулиці, а увечері цього дня пішов дощ. Свідок [PERSON] суду показала, що на прикінці травня 2014 року вона повинна була зустрітися з [PERSON] за адресою - [ADDRESS]. Коли вона прийшла, то побачила, що меблі [PERSON] відповідачі викидають з будинку на вулицю, останні нецензурно лаялися на позивача. Свідок [PERSON] суду показав, що коли він з [PERSON] прийшли до будинку, то відповідачі нецензурно лаялися, в будинок не пускали, порвали куртку, штовхалися. Свідок [PERSON] суду показав, що у нього склалися неприязненні стосунки з відповідачами. Останні не дають користуватися будинком, ані його, ані [PERSON] до будинку не пускають. Судом також встановлено, що мало місце спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], що підтверджується актом судово-медичного дослідження від 10 липня 2014 року (а.с.25). Відповідно до ст.376 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні її власністю - ? частиною від 18/30 частин домоволодіння [ADDRESS] та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності та стягнути з відповідачів на користь позивача спричинену їй моральну шкоду по 2000 грн. 00 коп. з кожної, враховуючи принцип розумності та справедливості. В іншій частині позову - відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної.

Outcome: partial