Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У грудні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки, визнати право власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк», виселити відповідача з реєстрації місця проживання та перебування та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи, зобов'язати відповідача передати позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей, документи, що характеризують об'єкт нерухомості та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 грудня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11099284000, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 150 000 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 20 грудня 2013 року та зі сплатою 12,3% річних. З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] 20 грудня 2006 року укладено договір іпотеки № 47363, відповідно до якого відповідач надав позивачу в заставу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 184 293,20 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 3 листопада 2014 року становить 1 189 122 грн. 35 коп. Крім того, 8 грудня 2011 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та позивачем ПАТ «Дельта Банк» укладено договір відступлення права вимоги, за яким АКІБ «УКРСИББАНК» передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 11099284000 від 20 грудня 2006 року, іпотечним договором. Тому, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просив звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в порядку заочного провадження у відсутність відповідачів та у його відсутність. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 грудня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11099284000, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 150 000 доларів США з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 20 грудня 2013 року та зі сплатою 12,3% річних (а.с. 7-14). Отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 15). З мето забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 47363, відповідно до якого відповідач надав позивачу в заставу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу (а.с. 17-20). Проте, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 184 293,20 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 3 листопада 2014 року становить 2 386 734 грн. 42 коп. (а.с. 16). Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у разі: невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання. Відповідно до п. 4.5 договору про іпотеку звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку» та законодавства України. У виконання п. 5.1 договору іпотеки позивачем надіслано на адресу відповідача письмове повідомлення від 20 жовтня 2014 року з вимогою виконати зобов'язання у повному обсязі та у разі ігнорування даної вимоги попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону та запропоновано звільнити квартиру (а.с. 26-30). Разом з тим, відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Проте, суду не надано відповідачем доказів, що предмет іпотеки є єдиним нерухомим майном, що перебуває у його власності та використовується ним як місце постійного проживання. Таким чином, дія положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до вказаних правовідносин не застосовується. Оскільки позичальник-відповідач не виконав свого зобов'язання за кредитним договором, то стягувач набув права звернення на предмет іпотеки. Судом також встановлено, що 8 грудня 2011 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та позивачем ПАТ «Дельта Банк» укладено договір відступлення права вимоги, за яким АКІБ «УКРСИББАНК» передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 11099284000 від 20 грудня 2006 року, іпотечним договором (а.с. 31-33). Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув права звернення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову, у зв'язку з чим судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду відповідно до положень ст. 88 ЦПК України йому відшкодовується відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved