Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У жовтні 2013 року Прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області шостої сесії шостого скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року, визнання недійсними і скасування державних актів на право власності на земельні ділянки і скасування їх державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов'язання повернути земельні ділянки у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», посилаючись на те, що рішенням Київської обласної ради 27 жовтня 2005 року № 310-26-IVоголошено заказником, пам'яткою природи місцевого значення «Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га. Державному управлінню екології та природних ресурсів у Київській області рекомендовано затвердити положення, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду згідно з чинним законодавством, забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ, зазначених у додатку до цього рішення, під охорону підприємствам, установам та організаціям, у віданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань Києво-Святошинській райдержадміністрації, відповідним сільським радам (у віданні яких знаходиться об'єкт природно-заповідного фонду) винести в натуру межі заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ із встановленням державних межових та інформаційно-охоронних знаків, інформаційних щитів. У додатку до вказаного рішення вказано, що місцезнаходження Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», площею 13,0 га, Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області та знаходиться у її віданні. Відповідно до Охоронного зобов'язання, зареєстрованого в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Київській області за № ЗЛандМ 53-563 від 15 грудня 2005 року, землекористувачем є Лісниківська сільська рада, яка має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на території заказника та відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд», має винести в натуру межі природно-заповідної території, встановити державні межові, інформаційно-охоронні щити тощо. Вказаним Охоронним зобов'язанням забороняється, в тому числі і випасання худоби, сінокосіння та будь-які види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності заказника. На підставі рішення Лісниківської сільської ради 06 сесії 06 скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт серії ЯЛ № 427467 на земельну ділянку площею 0,1799 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468. На підставі заяви [PERSON] № 3447 від 10 серпня 2012 року та рішення Лісниківської сільської ради 06 сесії 06 скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року він отримав державні акти серії ЯМ « 898057 на земельну ділянку площею 0,1080 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5025 та серії ЯМ № 898058 на земельну ділянку площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026, що утворились в результаті поділу вищезазначеної ділянки площею 0,1799 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468. В подальшому між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0719 га від 18 вересня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 1493. На підставі вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт серії ЯМ № 600739 на земельну ділянку площею 0,0719 га за кадастровим номером 3222484501:01:001:5026. Прокурор Києво-Святошинського району Київської області зазначав, що накладенням схеми розміщення земельної ділянки ландшафтного заказника «Урочище Кирикове» на території с. Лісники, Лісниківської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером 3222484501:01:001:5025 площею 0,01080 га, 3222484501:01:001:5026 площею 0,0719 га та відповідно земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468 площею 01799 га [ADDRESS] надані частково за рахунок земель лісового заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Зазначене підтверджується і інформацією, наданою на вимогу прокуратури району начальником відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі від 15 жовтня 2013 року № 01-21/1620. Прокурор Києво-Святошинського району Київської області наголошував, що в порушення чинного законодавства України на підставі рішення Лісниківської сільської ради 06 сесії 06 скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року на ім'я [PERSON] видані державні акти серії ЯМ № 898057 на земельну ділянку площею 0,1080 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5025 та серії ЯМ № 898058 на земельну ділянку площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026, що утворились в результаті поділу вищезазначеної земельної ділянки площею 0,1799 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468. Як вбачається з Охоронного зобов'язання № ЗЛандМ 53-563 від 15 грудня 2005 року та чинного законодавства України зміна меж, категорії та статусу територій заказника проводиться виключно згідно рішення Київської обласної ради за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та на підставі відповідного експертного висновку. Тому Прокурор наголошував, що на підставі оскаржуваних рішень Лісниківської сільської ради 06 сесії 06 скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року на ім'я [PERSON] видані державні акти на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства без дотримання процедури зміни меж та статусу території природно-заповідного фонду. Враховуючи вказане, Прокурор Києво-Святошинського району Київської області зазначав, що надання [PERSON] у власність земельних ділянок, які не могли бути надані, можливість на даних земельних ділянках вести особисте селянське господарство, незважаючи на законодавчу заборону, безпосередньо порушують державні інтереси. Враховуючи викладене, Прокурор Києво-Святошинського району Київської області просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради 6 сесії 6 скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року, визнати недійсним та скасувати видані на ім'я [PERSON] державні акти серії ЯЛ № 427467 на земельну ділянку площею 0,1799 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468, серії ЯМ № 898057 на земельну ділянку площею 0,1080 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5025, серії ЯМ № 898058 на земельну ділянку площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026, та скасувати їх державну реєстрацію, визнати недійсним та скасувати виданий на ім'я [PERSON] державний акт серії ЯМ № 600739 на земельну ділянку площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026 та скасувати їх державну реєстрацію, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026 від 18 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1493, та зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,1080 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5025 за адресою: [ADDRESS] у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» та зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0719 га з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026 за адресою: [ADDRESS], у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». В судовому засіданні Прокурор Києво-Святошинського району Київської області поданий позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судовому засіданні поданий позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні поданий позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні поданий позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи Технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], розробленої фізичною особою-підприємцем [PERSON], вбачається, що [PERSON] на праві власності на підставі Рішення Лісниківської сільської ради № 20/14 6 сесії 6 скликання від 31 березня 2011 року, належить земельна ділянка площею 0,1799 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ЯЛ № 427467. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 898057 на ім'я [PERSON] земельна ділянка площею 0,1080 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на підставі Рішення Лісниківської сільської ради № 20/14 06 сесії 06 скликання від 31 березня 2011 року за заявою власника № 3447 від 10 серпня 2012 року належить [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки - 3222484501:01:001:5025. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 898058 на ім'я [PERSON] земельна ділянка площею 0,0719 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на підставі Рішення Лісниківської сільської ради № 20/14 06 сесії 06 скликання від 31 березня 2011 року за заявою власника № 3447 від 10 серпня 2012 року належить [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки - 3222484501:01:001:5026. 10 серпня 2012 року [PERSON] подав заяву про здійснення поділу належної йому земельної ділянки площею 0,1799 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, на дві окремі земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,1080 га, та земельну ділянку 0,0719 га, та надання йому відповідних державних актів. Відповідно до положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Вказане право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до вимог ст. 5 ЗК України забезпечення гарантій прав на землю є одним із принципів земельного законодавства. Правилами ст. 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності. За вимогами ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється, зокрема, шляхом передачі земельних ділянок у власність. З договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що 18 вересня 2012 року [PERSON] продав, а [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0719 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:5026, розташовану за адресою: [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 600739 на ім'я [PERSON] земельна ділянка площею 0,0719 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1490 від 18 вересня 2012 року, належить [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки - 3222484501:01:001:5026. Відповідно до інформації Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468 рішенням Лісниківської сільської ради від 31 березня 2011 року № 20/14 6-ї сесії 6-го скликання була передана у власність гр. [PERSON] В подальшому гр. [PERSON] поділив вказану земельну ділянку на земельні ділянки з кадастровими номерами 32224845501:01:001:5025 та 32224845501:01:001:5026. Земельну ділянку з кадастровим номером 32224845501:01:001:5026 гр. [PERSON] продав за договором купівлі-продажу 18 вересня 2012 року [PERSON] Земельна ділянка з кадастровим номером 32224845501:01:001:5025 перебуває у її власності. Відповідно до планово-картографічного матеріалу земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:1468 була відведена гр. [PERSON] частково за рахунок земель природно-заповідного призначення (Заказник місцевого значення урочище «Кирикове»). Відповідно до актів приймання-передачі межових знаків під нагляд та збереження власнику земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] гр. [PERSON] від 15 серпня 2012 року вбачається, що [PERSON] передані на зберігання межові знаки земельної ділянки площею 0,0719 га та земельної ділянки площею 0,1080 га у загальній кількості 18 шт. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», яка розташована в межах с. Лісники Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вказані роботи проводилися з метою встановлення і закріплення на місцевості меж земельної ділянки Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» на підставі Рішення Київської обласної ради четвертого скликання від 27 жовтня 2005 року № 310-26-IV «Про нововиявлені території та об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області». Відповідно до вказаного рішення Київської обласної ради вирішено оголосити заказниками, пам'ятками природи місцевого значення та заповідними урочищами території і об'єкти, що мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну і пізнавальну цінність, зокрема, Ландшафтний заказник «Урочище Кирикове» площею 13,0 га, що перебуває у віданні Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району. Також рекомендовано Державному управлінню екології та природних ресурсів в Київській області у тримісячний строк затвердити положення про відповідні заказники, вжити заходів щодо розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, та забезпечити передачу заказників, пам'яток природи, заповідних урочищ під охорону підприємствам, установам та організаціям, у віданні яких вони перебувають, з оформленням охоронних зобов'язань. Так, відповідно до Охоронного зобов'язання Державного управління екології та природних ресурсів в Київській області № ЗЛандМ 53-563 від 15 грудня 2005 року Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 13,0 га передано під охорону Ліснківській сільській раді в особі [PERSON], який має забезпечити додержання вимог заповідного режиму на території заказника. Відповідно до умов заповідного режиму на території Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» забороняється надання ділянок під будівництво, розорювання земель, розробка корисних копалин, порушення грунтового покриву, засмічення та забруднення території Заказника, влаштування сміттєзвалищ, меліоративні роботи, використання та зберігання отрутохімікатів, випасання худоби та сінокосіння на території заказника, влаштування місць відпочинку, розведення вогнищ, проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком технологічного і службового транспорту, інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати наукової та культурно-освітньої цінності заказника. В подальшому 24 липня 2012 року було складено Охоронне зобов'язання про передачу під охорону Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» площею 9,0373 га, оголошеного Рішенням Київської обласної ради четвертого скликання від 27 жовтня 2005 року № 310-26- IV «Про нововиявлені території та об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області», рішенням Київської обласної ради шостого скликання від 21 червня 2012 року № 365-19- VI «Про оголошення нововиявлених територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області та про деякі питання об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення». Відповідно до вказаного Охоронного зобов'язання встановлено заповідний режим, відповідно до якого на території ландшафтного заказника забороняється: розорювання земель, за винятком проведення протипожежних заходів; надання ділянок під будівництво та оренду; порушення грунтового покриву, гідрологічного режиму та меліоративні роботи; рубки головного користування та прохідні рубки; розробка корисних копалин, порушення умов гніздування птахів та поселень звірів; влаштування місць відпочинку та розведення вогнищ; використання та зберігання отрутохімікатів; засмічення та забруднення території ландшафтного заказника, влаштування сміттєзвалищ; проїзд всіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком службового транспорту та протипожежної техніки; мисливство та натаскування собак; використання природних ресурсів без встановлених та затверджених відповідно до чинного законодавства лімітів, та х порушенням умов і термінів їх використання; знищення або пошкодження інформаційно-охоронних, межових знаків та інформаційних щитів; інші види господарської діяльності, які можуть призвести до втрати природної і наукової цінності ландшафтного заказника. На виконання Рішення Київської обласної ради четвертого скликання від 27 жовтня 2005 року № 310-26-IV «Про нововиявлені території та об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області» було перенесено в натуру і погоджено межі земельної ділянки Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» в межах с. Лісники Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площею 9,0373 га, про що 07 жовтня 2011 року складено відповідний акт. Встановлено межові знаки в кількості 98 шт., 1 інформаційний щит та 2 інформаційно-охоронних знака, які передані представнику Лісниківської сільської ради, що є відповідальною за їх збереження. Відповідно до інформації, наданої Державною екологічною інспекцією України, земельні ділянки ландшафтних заказників, зокрема, «Урочище Кирикове», винесені в натуру на місцевості та мають присвоєні кадастрові номери. Положенням про ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове», погодженим Лісниківським сільським головою [PERSON] 20 грудня 2005 року, затвердженим Начальником Державного управління екології та природних ресурсів в Київській області 23 грудня 2005 року, встановлено, що Ландшафтний заказник місцевого значення «Урочище Кирикове» оголошено рішенням Київської обласної ради четвертого скликання від 27 жовтня 2005 року № 310-26- IV «Про нововиявлені території та об'єкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області», він входить до складу природно-заповідного фонду України та охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання Вказаний заказник створено з метою збереження унікального в природному відношенні для даної місцевості мальовничого ландшафту, де зростають червонокнижні види рослин - ковила волосиста. Вказаний заказник охороняється Лісниківською сільською радою і утримується на її кошти. Зазначене положення було оновлене за погодженням Голови Лісниківської сільської ради [PERSON] 02 серпня 2012 року та затверджене Начальником Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області 14 липня 2012 року, і відповідно до внесених змін загальна площа заказника становить 9,0373 га. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2013 року встановлено, що рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 101/1 від 30 березня 2012 року погоджено площу та межі ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» по уточнених обмірах, що становить 9,0373 га. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2013 року було залишено без змін. Рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області IV сесії сільської ради VI скликання № 12 від 22 лютого 2011 року вирішено надати дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1799 га в [ADDRESS], доручено землевпорядній організації розробити проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність та подати його на розгляд і затвердження сільської ради. Висновком Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області від 10 березня 2011 року № 2195 погоджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], гр. [PERSON], за умови використання земельної ділянки з дотриманням вимог чинного законодавства відповідно до проекту. Висновком Відділу містобудування і архітектури Києво-Святошинської РДА від 17 березня 2011 року № 1283 було погоджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], гр. [PERSON], за умови її використання відповідно до чинного законодавства. Зазначений проект землеустрою був також погоджений 16 березня 2011 року ДЗ «Києво-Святошинська районна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України. Висновком Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації від 17 березня 2011 року № 11а/1302/02 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI сесії сільської ради VI скликання № 20/14 від 31 березня 2011 року вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району, передати у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1799 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району, виготовити державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], технічну документацію із землеустрою передати на постійне зберігання в управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі, доручено управлінню Держкомзему у Києво-Святошинському районі внести зміни в земельно-кадастрову документацію. Відповідно до висновку про погодження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, здійснене за заявою [PERSON], встановлено, що земельна ділянка, надана для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (рілля), площею 0,1799 га, до природно-заповідного фонду не відноситься. У висновку зазначено, що власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення грунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель. При здійсненні діяльності, пов'язаної з порушенням поверхневого шару грунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару грунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація) або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей. Окрім вказаних застережень, обмеження та обтяження на даній ділянці, пов'язані з її належністю до земель природно-заповідного фонду, відсутні. Відповідно до наданої Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області інформації, земельна ділянка з кадастровим номером 3222484501:01:001:5026, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0719 га, за адресою: [ADDRESS], обліковується за [PERSON] У відповіді Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області також вказано, що попереднім власником земельної ділянки є [PERSON], і відповідно до наявних планово-картографічних матеріалів зазначена земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 322248451:01:001:1473 (Урочище «Кирикове»). У поданих суду запереченнях за позовну заяву відповідач [PERSON] не визнав поданий позов Прокурора Києво-Святошинського району Київської області, оскільки спірна земельна ділянка лише частково відведена йому за рахунок земель заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», а Прокурор у позові вимагає повного повернення земельних ділянок у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Окрім того, як зазначав [PERSON], Прокурором Києво-Святошинського району Київської області не надано доказів того, що спірні земельні ділянки, утворені внаслідок поділу, виділені саме за рахунок земель заказника. У поданих суду запереченнях проти позову Прокурора Києво-Святошинського району Київської області представник Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області посилався на те, що відведена у власність [PERSON] земельна ділянка розташована за межами Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», що підтверджується викопіюванням із генерального плану забудови с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області. Окрім того, представник відповідача Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області підтвердив, що Рішення Київської облесності ради дійсно зобов'язувало Лісниківську сільську раду винести в натурі (на місцевості) межі заказника, але такі дії можуть бути вчинені тільки на підставі технічної документації, а вона була виготовлена, а межі відповідно встановлені тільки в кінці 2011 року та після надання земельної ділянки [PERSON] Враховуючи вказане, представник Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області наголошував, що відсутні підстави вважати, що спірна земельна ділянка була надана [PERSON] саме за рахунок земель природно-заповідного фонду, оскільки на момент виділення земельної ділянки не існувало встановлених меж Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Згідно з вимогами ст. 121 Конституції України повноваження по здійсненню захисту інтересів держави в тому числі шляхом представництва її інтересів в суді, покладено на органи прокуратури. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Вимогами ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до положень ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та Законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в АРК - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів АРК, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно з вимогами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до правил ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За правилами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з правилами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним і скасовується. За вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених цим кодексом. Відповідно до положень п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування, органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Відповідно до п. 5 зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Так, Рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що оскаржується Прокурором Києво-Святошинського району Київської області, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, адже було прийняте щодо конкретного громадянина, застосувалося одноразово та було виконане після отримання та державної реєстрації державного акта на земельну ділянку. Так, в цей момент оскаржуване Рішення вичерпало свою дію, в силу закону є нечинним, а тому не може бути скасоване. За правилами ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Окрім того, оскаржуване рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо надання [PERSON] у власність земельної ділянки прийняте в межах компетенції зазначеної ради, отримання державного акту на вказану земельну ділянку, здійснення її поділу та укладення договору купівлі-продажу однієї із спірних ділянок відбувалося відповідно до чинного законодавства, тому суд не вбачає підстав для визнання державних актів на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 79 ЗК України формування земельної ділянки, в тому числі визначення її площі і меж, здійснюється за проектами землеустрою. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографічно-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Згідно з вимогами п. 1.6. розділу 1 та розділу 5 Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 85 від 26 серпня 1997 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31 жовтня 1997 року № 522/2326, чинного на момент проведення прокурорської перевірки, отримання достовірної інформації для вирішення питань щодо припинення права користування земельними ділянками, які використовуються не за цільовим призначенням, з порушенням земельного законодавства і встановлених вимог або нераціонально, а також вирішення питань щодо розбіжності місцеположення, форми або розміру ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні, та ділянки, яка раніше була надана у користування, - здійснюється за результатами інвентаризації земель. Документацію щодо інвентаризації земель підрядчик подає до міського управління, районного відділу земельних ресурсів. Міське управління, районний відділ земельних ресурсів розглядає подану документацію і у випадку позитивного висновку готує проект рішення відповідної ради про затвердження матеріалів інвентаризації для всіх землекористувачів (власників землі) конкретного кварталу. У разі прийняття негативного висновку управління, відділ земельних ресурсів повертає документацію на доопрацювання. На підставі погоджених міським управлінням, районним відділом земельних ресурсів матеріалів документації на кожний адміністративний район міста або населений пункт, який на має адміністративного поділу, підрядчик складає зведений звіт. Відповідно до вимог п. 2 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 513 від 23 травня 2012 року, інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів АРК, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою. Відповідно до положень п. 26 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 513 від 23 травня 2012 року, за результатами проведення інвентаризації земель виконавцем робіт складається технічна документація. Відповідно до вимог п.п. 9-11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронними та санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, приймають рішення про надання земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що передання у власність та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці площею 0,1799 га, в результаті поділу якої було утворено спірні земельні ділянки, відбулося 31 березня 2011 року, а межі Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове» були встановлені 07 жовтня 2011 року, тобто вже після надання земельної ділянки [PERSON], що унеможливлює накладення спірних земельних ділянок на територію земель Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Правилами ст. 387 ЦК України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Вимоги ст. 388 ЦК України встановлюють, що у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Правилами ч. 9 ст. 149 ЗК України встановлено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 1 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч.ч. 5-8 вказаної статті, та у випадках, визначених ст. 150 ЗК України. З наведених підстав, не підлягають задоволенню вимоги Прокурора Києво-Святошинського району Київської області щодо повернення спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] у власність Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове», оскільки сам Ландшафтний заказник не є суб'єктом права власності, а отже, не може мати право власності стосовно земельних ділянок. Також слід зазначити, що відсутні встановлені законодавством підстави для витребування земельних ділянок від добросовісних набувачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Згідно з правилами ст. 45 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» ландшафтні заказники загальнодержавного значення належать до природно-заповідного фонду України. За правилами ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. На землях природоохоронного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. З огляду на вимоги ст.ст. 26, 46 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на території заказника обмежується або забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. За правилами ст. 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зміна меж, категорії та статусу територій заказника проводиться виключно на підставі рішення Київської обласної ради за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та на підставі відповідного експертного висновку. Відповідно до вимог п. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 59-60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін виникає спір. Так, з матеріалів справи вбачається, що Прокурор Києво-Святошинського району Київської області не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що спірні земельні ділянки було надано саме за рахунок земель Ландшафтного заказника місцевого значення «Урочище Кирикове». Оскільки наявні в матеріалах справи відповіді Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про те, що спірна земельна ділянка була надана [PERSON] частково за рахунок земель природно-заповідного фонду, зроблені без передбаченої законодавством процедури інвентаризації земель, то суд не може прийняти вказані докази як належні та допустимі для встановлення обставин, які мають значення для ухвалення рішення по справі, адже надана Управлінням Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області інформація не підтверджена іншими доказами, зокрема, документом, що підтверджує проведену інвентаризацію та встановлені за її результатами дані. У липні 2014 року Прокурор Києво-Святошинського району Київської області з метою підтвердження позовних вимог подав до суду клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні запитання: 1) Чи відповідає вимогам земельного законодавства технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. 2) Чи відповідає вимогам земельного законодавства технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. 3) Чи дотримано Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області вимог земельного законодавства при затвердженні технічної документації на земельні ділянки з кадастровим номерами 3222484501:01:001:5025; 3222484501:01:001:5026; 3222484501:01:001:1468. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2014 року клопотання Прокурора Києво-Святошинського району Київської області про призначення судової земельно-техічної експертизи задоволено, проведення експертизи доручено експертам КНДІСЕ, затрати по проведенню експертизи покладено на Прокурора Києво-Святошинського району Київської області. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. У серпні 2014 року на адресу суду надійшло клопотання директора КНДІСЕ про погодження строку проведення експертизи та про забезпечення виконання попередньої оплати вартості експертизи, та повідомлено, що у випадку несплати експертизи ухвала суду про її призначення буде залишена без виконання. Відповідно до рахунку № 4177 від 29 липня 2014 року Прокуратура Києво-Святошинського району Київської області повинна сплатити 5 412 грн. 00 коп. за проведення експертизи. У жовтні 2014 року на адресу суду надійшов лист, у якому Директор КНДІСЕ повідомляв про те, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області про призначення земельно-техінчної експертизи залишається без виконання у зв'язку із нездійсненням оплати за проведення експертизи у встановлений строк. У листопаді 2014 року в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, у якому представник [PERSON] зазначав, що при зверненні із вказаним позовом до суду Прокурор поставив під сумнів легітимність рішень, прийнятих суб'єктами владних повноважень, та примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності, що належить до юрисдикції адміністративних судів, і тому для таких вимог встановлюється шестимісячний строк давності. Окрім того, представник відповідача [PERSON] наголошував, що особа протягом трьох років може звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Так, можливості визнання недійсним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень протягом трьох років Прокуророві не надано. Враховуючи викладене, представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позов Прокуратури Києво-Святошинського району Київської області у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.ст. 256-258 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог застосовується позовна давність в один рік, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації; про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; у зв'язку з недоліками проданого товару; про розірвання договору дарування; у зв'язку з перевезенням вантажу (пошти); про оскарження дій виконавця заповіту. Так, оскільки предмет даного спору не належить до вимог, щодо яких встановлено спеціальний строк позовної давності, суд відмовляє представнику відповідача [PERSON] у клопотанні про застосування строку позовної давності. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України у зв'язку із відмовою у задоволенні позову підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року.

Outcome: dismissed