Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У вересні 2020 до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] , в особі представника [PERSON] , з позовом до [PERSON] про стягнення коштів переданих у позику у розмірі 10 000 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2019 між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики № 1, згідно якого позикодавець передає у власність позичальника грошову суму у розмірі 12 000 дол. США, що становить 318 600, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у вказаному розмірі, в терміни та на умовах, передбачених договором в повному обсязі до 31.12.2019 включно. Місце виконання зобов`язань - м. Київ, вул.. Бориспільська, 26-Д. На підтвердження отримання коштів відповідачем було написано дві розписки: 14.06.2019 на суму 5 000 дол. США, та 20.06.2019 на суму 5 000 дол. США. Відповідач не повернув кошти, не відповідає на телефонні дзвінки, уникає зустрічі, намагання урегулювання спору в досудовому порядку були марні. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2020 позовну заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. При цьому, ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу. Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики № 1, згідно якого позикодавець передає у власність позичальника грошову суму у розмірі 12 000 дол. США, що становить 318 600, 00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у вказаному розмірі, в терміни та на умовах, передбачених договором в повному обсязі до 31.12.2019 включно. Місце виконання зобов`язань - [ADDRESS] . На підтвердження отримання коштів відповідачем було написано 14.06.2019 розписку про отримання суми 5 000 дол. США, та 20.06.2019 - суми 5 000 дол. США. З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконується, відповідачем жодних доказів на спростування цієї обставини суду не надано. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписки [PERSON] , які посвідчують передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів наданих у позику у розмірі 10 000 доларів США суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №340/385/17 провадження № 14-495цс19, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанції зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. [PERSON] в позовних вимогах просить суд стягнути борг у розмірі 10 000 доларів США. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем за подачу позову судовий збір в розмірі 2 835,00 грн. У стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів на їх підтвердження. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved