Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 05.11.2010 року, який було розірвано 13.04.2016 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що під час шлюбу вона та відповідач придбали квартиру № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську (Дніпро). Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки з відповідачем виник спір щодо поділу спільного майна, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро. Представник відповідача просив позов залишити без задоволення. Суду пояснив, що спірна квартира була придбана за грошові кошти матері відповідача, яка в свою чергу отримала їх від своєї рідної тітки після продажу останньою житлового будинку в м. Дніпрі. Позивач та відповідач спільних коштів на придбання квартири не мали, при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири позивач була обізнана про те, за чи кошти придбавалася квартира, на квартиру не претендувала, про що свідчить її згода на розпорядження квартирою, зробленою у приватного нотаріуса . Представник органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради просив позов про поділ спільного майна подружжя задовольнити. В свою чергу [PERSON] звернувся до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою виселення, зняття з реєстрації. В обгрунтування позову зазначив, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька, [PERSON] Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали квартиру № 85 в будинку № 106 у по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську ( Дніпро) проте за кошти, подаровані його матірю. Квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, належить [PERSON] на праві особистої приватної власності . Подружнє життя у сторін не склалося, в 2016 році сторони розлучилися, дружина продовжує проживати в належній на праві особистої приватної власності позивачу квартирі, до квартири його не впускає, створює перешкоди у володінні та користуванні житлом. Зважаючи на викладене вище, [PERSON] просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири ; зобовязати [PERSON] знятися з реєстрації. В судовому засіданні представник [PERSON] просив позов задовольнити. [PERSON], її представник просили позов залишити без задоволення. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу вона разом з малолітньою дитиною деякий час проживали в квартирі №85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро, проте змушена була виїхати з квартири в кінці липня 2017 року, оскільки позивач всіляко перешкоджав їй у проживанні, створюючи перешкоди. Зважаючи на те, що квартира є вільною та [PERSON] не перешкоджає позивачу у володінні та користуванні нею, відповідач просить позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстрації залишити без задоволення. Представник органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради просив позов про виселення залишити без задоволення. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2010 року, який було розірвано 13.04.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. 24.03.2014 за договором купівлі-продажу на імя [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. 19.09.2015 року [PERSON] подала заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] , в якій вона відповідально стверджує, що нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] набута у власність [PERSON] 24.03.2014 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], придбана за його власні кошти та не є спільною сумісною власністю подружжя, а також в майбутньому надала згоду на її відчуження, яку 05.10.2016 року відкликала. Показами свідків: [PERSON] встановлено, що [PERSON] є рідною тіткою матері [PERSON] [PERSON], інших родичів не має. За домовленістю зі своєю племінницею, [PERSON] продала за договором купівлі-продажу належний їй на праві власності житловий будинок разом із земельною ділянкою, розташований в АНД районі м. Дніпра за 37\~000, 0 доларів США та ці кошти віддала своїй племінниці для придбання житла [PERSON] Показами свідка [PERSON] встановлено, що спірна квартира була придбана за кошти її тітки, [PERSON], яка продала свій будинок та потім переїхала до неї проживати, оскільки інших родичів у тітки немає. В квартиру заселилися [PERSON] та члени його сімї: дружина [PERSON] та їхня малолітня дочка: [PERSON] Відповідно до показів свідка [PERSON], [PERSON] знає з часу, як навчалися в школі міліції, з його дружиною [PERSON] познайомився пізніше, після того, як [PERSON] та [PERSON] одружилися. З самого початку створення сімї, свідок не знав де живе сімя [PERSON], а потім після того, як [PERSON] попросив його зайнятися продажем будинку на Амурі у м. Дніпрі, він дізнався, що після продажу будинку була придбана квартира для [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її подругою, разом працювали та про купівлю квартиру вона обізнана. Свідок зазначили, що спірна квартира придбавалася також за гроші [PERSON], які та позичила у неї в сумі 10\~000, 0 доларів США для купівлі квартири. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її дочкою. Після народження дитини, батьки [PERSON] почали збирати та відкладати кошти на придбання житла для молодої сімї. Для цього вони давали [PERSON] кошти, які той переводив у долари США та також відкладав на квартиру. Дочка разом зі своїм чоловіком бажали придбати двокімнатну квартиру, їм в цьому обіцяли допомогти батьки [PERSON] Згідно статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Правила віднесення майна до особистої приватної власності одного з подружжя визначається статтею 57 СК України. Стаття 62 СК України встановлює підстави збільшення вартості майна, яке відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя. В судовому засіданні позивач не заперечувала, що кошти, за які придбавалося спірна квартира належали матері відповідача, спільні кошти на придбання квартири сторони не витрачали. Суд вважає, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки придбавалася за кошти після продажу тіткою житлового будинку, не є спільними майном подружжя.. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона отримала в позику грошові кошти на придбання квартири, оскільки відповідач про ці кошти не був обізнаний, доказів про їх використання в інтересах сімї в судовому засіданні надано не було. Так, як позивачка не надала доказів придбання спірної квартири за спільні кошти, а також доказів про те, що вартість спірної квартири істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо поділу квартири , які спільного майна подружжя задоволенню не підлягають, Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації, задоволенню також не підлягають виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наведене вище дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як убачається з позовної заяви, [PERSON] ставить питання про усунення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири [PERSON], в той час як після розірвання шлюбу [PERSON] разом з дитиною, [PERSON] добровільно виселилася зі спірної квартири, в квартирі не проживає. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях представників позивача та відповідача, самою [PERSON], які зазначили, що на даний час в квартирі ніхто не проживає, відповідач добровільно виселилася з квартири. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, суд вважає, що підстави для знаття з реєстрації місця проживання [PERSON] відсутні, оскільки позивач не ставить питання про позбавлення відповідача права користування житлом, виселення з квартири не є підставою для зняття з реєстрації в розумінні ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: dismissed