Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй належить ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, за реєстром № 2-297. [PERSON] належить ? частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори , за реєстром № 2-300. За вищезазначеною адресою фактично проживає [PERSON] та [PERSON], а також зареєстрований відповідач [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] є власником ? частини будинку та в ньому зареєстрована інша особа, у позивача виникають проблеми, як з розпорядженням своєю власністю, так і з додатковими витратами на його утримання оскільки комунальні платежі нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Згідно акту депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, [PERSON] на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року не проживає. Враховуючи викладене та посилаючись на норми ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивач [PERSON] просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на проживання, право реєстрації місця проживання та користування жилою площею за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розмір житлової площі - 46,6 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 лютого 2005 року, серії ВСА № 245319, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, за реєстром № 2-297. [PERSON] належить ? частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розмір житлової площі - 46,6 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 лютого 2005 року, серії ВСА № 245321, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори , за реєстром № 2-300. За вищезазначеною адресою фактично проживає [PERSON] та [PERSON], а також зареєстрований відповідач [PERSON]. Згідно акту депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, [PERSON] на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року фактично не проживає та цей факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року № 5754-1478 [PERSON], [INFO] дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] з 07 квітня 2005 року і що з нею зареєстровані ще дві особи. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS], і тому втратив право користування жилим приміщенням у жилому будинку, факт відсутності якого підтверджується Актом депутата Боярської міської ради від 13 грудня 2017 року, [PERSON] на спірній житловій площі починаючи з грудня 2016 року фактично не проживає та цей факт підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON], та підлягає зняттю з місця реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Outcome: approved