Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 7400 грн., з строком повернення 04.10.2020 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та свої зобов`язання за укладеним договором не виконав, борг складає 6350,00 грн. Зазначає, що йому було заподіяно моральну шкоду у вигляді душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та приниження його честі і гідності, тому оцінює розмір моральної шкоди в 5000 грн. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики в сумі 6350,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також судові витрати. Крім того просить повідомити на роботу лікаря про її поведінку в побуті. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала. Неодноразово подавала заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні, доказів на підтвердження останнього, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було оформлено письмовою розпискою, відповідно до якої позивачем відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 7\~740 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконала в повному обсязі, доказів іншого у матеріалах справи немає. Позивачем зазначено, що відповідач має заборгованість за договором позики в сумі 6350 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в цій частині. Стягненню підлягає сума 6350 грн. Позивачем в змісті позовної заяви зазначено, що йому було заподіяно моральну шкоду у вигляді душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та приниження його честі і гідності, тому оцінює розмір моральної шкоди в 5000 грн. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Факт, що\~ людина зазнала моральної шкоди необхідно довести та встановити \~її розмір. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди експертом враховується ступінь і характер моральних та фізичних страждань. \~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~103\~ЦПК України,\~суд призначає\~експертизу у\~справі за\~сукупності таких\~умов: для\~з`ясування обставин,\~що мають\~значення для\~справи,\~необхідні спеціальні\~знання у\~сфері іншій,\~ніж право,\~без яких\~встановити відповідні\~обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Суд не може брати на себе обов`язки експерта. Так, при визначенні розміру моральної шкоди\~в ході\~проведення психологічної експертизи, наявність у експерта - психолога спеціальних знань, умінь, навичок, дає можливість розрахувати розмір збитку беручи до уваги не тільки об`єктивні обставини, але і суб`єктивні якості особи. При\~проведенні психологічної експертизи, експертом використовуються психологічні методики, спрямовані на обстеження індивідуально - психологічних властивостей людини (характер і рівень протікання психічних процесів, особистісних властивостей) і емоційних проявів під впливом певних життєвих подій, а також методик, які дозволяють структурувати особистісні психологічні аспекти, враховуючи конкретні обставини. Так,\~відповідно до\~п.3\~Постанови \~ Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи, що позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи, беручи до уваги, що суд не може виконувати обов`язки експерта при визначені грошового еквіваленту моральної шкоди, що заподіяна позивачу, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоду в грошовому еквіваленті 5\~000 грн. Тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Щодо прохання позивача, зазначеного в змісті позовних вимог про повідомлення на роботу лікаря про її поведінку в побуті, то воно задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких доказів, щодо наявності спору позивача з лікарнею чи лікарем з приводу виконання професійних обов`язків, суду не надано. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial