Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позивачем позовної заяви і до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.07.2002. Від шлюбу народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Хоч син сторін і є повнолітнім, проте самостійно утримувати себе не може, так як навчається на першому курсі у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» на денній формі навчання на контрактній основі. Вартість навчання за рік складає 33300 грн. Розмір доходів позивачки не дозволяє їй в повному обсязі утримувати сина сторін, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом до відповідача, який за своїм матеріальним станом спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження у справі звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалами судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2021 та від 03.03.2021 відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Окрім того, відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що майновий стан відповідача та наявність ще однієї дитини, наявність непрацездатних батьків, якими опікується відповідач (матір інвалід І групи), тому вважає, що у разі задоволення судом позовних вимог частково в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1500,00 грн. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.07.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 13.07.2002. У сторін від шлюбу народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 21.12.2016 та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 31.01.2003. Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначає позивач, їх спільні діти від шлюбу проживають разом із матір`ю - позивачем у справі, та перебувають на її повному утриманні, та ці доводи стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовані. Відповідач у відзиві зазначає, що в жовтні 2020 року позивач подала на розлучення та заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів доходу (справа № 752/25193/20), що не спростовано позивачем. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] навчається на першому курсі у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» на денній формі навчання на контрактній основі, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги № 3/83с від 24.09.2020. В зазначеному договорі вказано, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 133200 грн, а за 2020-2021 навчальний рік 33300 грн. Стаття 6 СК України визначає, що правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В ч.2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. В п.20 ПП ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини. Як вбачається з матеріалів справи відповідач офіційно працює у Фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді деревообробник будівельний з окладом згідно штатного розкладу, що становить 6500 грн, що підтверджується довідкою Фізичної особи-підприємця [PERSON] № 01 від 15.02.2021, Наказом № 01-К від 08.02.2021, штатним розкладом та довідкою № 01 від 15.02.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При вирішенні спору, суд враховує наступні обставини, а саме, те, що [PERSON] є повнолітнім, навчається і те, що батьки мають змогу утримувати його в період навчання, оскільки обоє є працездатними особами. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, так як обов`язок по її утриманню покладається на обох батьків. Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Встановивши, що син сторін, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідності стягнення аліментів. Для забезпечення рівності балансу забезпечення прав всіх учасників процесу необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно. Такий висновок буде відповідати принципу рівності можливостей сторін у справі (позивача та відповідача) та необхідного забезпечення їхнього обов`язку по утриманню дочки, що покладений на них діючим законодавством. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині позовних вимог про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позивачем позовної заяви і до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивачем даний позов поданий до суду 09.12.2020 року, тому з вказаної дати суд стягує аліменти.

Outcome: partial