Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі КНП ММР «Міська лікарня №3» витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 8107,82 грн. та судові витрати на користь прокуратури Миколаївської області у розмірі 1 921,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2019 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі, від відбування якого останнього звільнено на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком. Згідно обставин справи відповідач, діючи умисно, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] у вигляді одного удару в область шостого підребер`я зліва з рановим каналом, що проникає до плевральної порожнини. У період з 22.06.2019 по 01.07.2019 потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ММР «Міська лікарня №3», у зв`язку з чим, вказаним закладом понесено витрати на його лікування у сумі 8 107,82 грн. Вказану шкоду відповідач у добровільному порядку не відшкодував. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.02.2020 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи по суті, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом було встановлено, що 22.06.2019 приблизно о 00:20 годині, знаходячись біля магазину «Гастроном 24 години», розташованому за адресою: буд. 15/1 по вул . Крилова в м. Миколаєві , між [PERSON] та [PERSON] на фоні раптово виниклих неприязних стосунків, виник словесний конфлікт, під час якого [PERSON] наніс один удар рукою в обличчя [PERSON] . Після цього останній, діючи умисно, наніс потерпілому один удар ножем в область шостого підребер`я зліва з раньовим каналом, що проникає до плевральної порожнини. Згідно висновку судово-медичної експертизи №521 від 24.07.2019 вказані тілесні ушкодження віднесені до категорії тяжких тілесних пошкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено міру покарання у виді 5 років позбавлення років. На підставі статті 75 КК України, [PERSON] , звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на останнього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільні позови під час розгляду кримінального провадження не заявлялися. Вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2019 в апеляційному порядку не оскаржувався, за такого, набрав законної сили. Суд враховує, що згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті спричинених тілесних ушкоджень у період з 22.06.2019 по 01.07.2019 потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікування у КНП ММР «Міська лікарня №3», у зв`язку з чим, вказаним закладом понесено витрати на його лікування у сумі 8 107,82 грн., до складу яких входять: заробітна плата 4143,51 грн., нарахування на заробітну плату 911,61 грн., господарські витрати 2 320,38 грн., харчування 71,64 грн., медикаменти 660,68 грн., що підтверджується довідкою від 22.07.2019 за №48/01-06. Судом встановлено, що вказані витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані. Так, відповідно до вимог пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Таким чином, для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача витрат понесених на лікування потерпілого [PERSON] , внаслідок вчинення ним злочинного діяння, оскільки вирок яким його засуджено набрав законної сили, а факт понесення витрат на лікування потерпілого знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Оскільки, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області підлягають стягненню 1921 грн. судового збору.

Outcome: approved