Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 25 вересня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складений відповідний актовий запис №1863. Під час шлюбу у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, у зв`язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем вона не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, розірвати. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.10.2021 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , а також вказала, що надання строку на примирення є недоцільним, оскільки з липня 2021 року вони з відповідачем проживають окремо, майже не спілкуються та їх взаємовідносини не передбачають можливості досягнення примирення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо розірвання шлюбу, однак клопотання про надання строку на примирення не заявляв, вказав лише, що не бажає розлучення та вважає, що шлюб можна зберегти, оскільки у них із позивачем є спільна дитина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що з 25 вересня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1863 (а.с.4). Під час шлюбу у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується наданими ними поясненнями в ході розгляду справи, фактично припинені шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивачка наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем не має. Спір щодо поділу спільного майна подружжя, як убачається зі змісту поданого позову відсутній та доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також надані пояснення сторін, які зводяться виключно до взаємних обвинувачень в частині причин припинення шлюбних відносин та виникнення конфліктних ситуацій й відповідно не містять намагань та бажання досягнення примирення та збереження шлюбу, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, яка беззаперечно виключала можливість досягнення примирення, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved