Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У грудні 2015 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй квартирою № 54 по вул. 4 Поздовжній, 85 в м. Миколаєві. Позов обґрунтувала тим, квартира є її власністю згідно свідоцтва від 14 грудня 2015 р. про право на спадщину після смерті сестри. Відповідач приходиться спадкодавцю онуком і не проживає в квартирі понад 5 років. Для того щоб зняти його з реєстрації, то вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, уточнила, що просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом на підставі ст. 405 ЦК України (а.с.21). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт не проживання відповідача в квартирі понад 1 рік. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, приходить до переконання про передчасність позову. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2015 р. виданого за реєстровим № 340 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] позивачка є спадкоємицею за заповітом померлої 26 квітня 2015 р. [PERSON] і набула за цим свідоцтвом у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 6,7). В даній квартирі у відповідності до довідки ЖЕК від 21 грудня 2015 р. зареєстрований з 07 грудня 2006 р. відповідач, який приходився померлій [PERSON] онуком (а.с. 8,.20). Висновком ДІМ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 23 червня 2015 р. установлено, що [PERSON] за даною адресою не проживає (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. До цих правовідносин належить застосовувати ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зміст положення цієї статті дозволяє дійти висновку, що для її застосування потрібна сукупність: 1) право власності, 2) не проживання в житлі понад рік без поважних причин. Позивачка прийняла спадщину, яка відкрилася 26 квітня 2015 р. після смерті попереднього власника [PERSON] та зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] не зверталася за життя до суду із позовом до [PERSON] про припинення його право користування квартирою з будь-яких підстав. Тому період відсутності [PERSON] до відкриття спадщини не зараховується до 1 річного строку відсутності без поважаних причин в спірному житлі, оскільки позивачка не є процесуальним правонаступником, її права та обовязки випливають із факту набуття права власності, захист її порушеного права через можливе лише по спливу 1 річного строку після набуття права власності. Тому звернення до суду до спливу 1 річного строку від моменту набуття права власності і відсутності відповідача в спірному житлі є передчасним, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed