Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У грудні 2012 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду із позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація», треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації із зазначеним позовом у якому просив визнати прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] такими, що не відбулися; визнати Акт про реалізацію арештованого нерухомого майна від 04.04.2012 року, складений старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кузьмишиним Е.М. недійсним; визнати свідоцтво про придбання нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сірай В.І., яким посвідчено право власності на спірну квартиру за [PERSON] недійсним; визнати за батьком малолітнього - [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. В процесі розгляду справи у січні 2013 року заступником прокурора Оболонського району м. Києва подано заяву про «уточнення позовних вимог» якою вимогу про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за батьком малолітнього - [PERSON] змінено на вимогу про визнання за малолітнім [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS]. Також, в процесі розгляду справи згідно із заявою на підставі ст. 45 ЦПК України до участі у справі в інтересах малолітнього [PERSON] допущений Уповноважений Верховної Ради України з прав людини. В обґрунтування позову вказували, що на виконання вироку Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року про визнання [PERSON] винуватим у вчинені злочину, засудження останнього до позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його особистою власністю відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все належне [PERSON] майно, в тому числі квартиру [ADDRESS]. В подальшому 27.12.2011 року спеціалізованою установою з продажу арештованого майна ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація» зазначену квартиру продано з прилюдних торгів. Оскільки на час проведення прилюдних торгів у квартирі [ADDRESS] значився зареєстрованим малолітній син [PERSON] - [PERSON], 2004 року народження, позивач вважає що виконавчу дію з реалізації арештованого майна проведено з грубим порушенням норм закону, оскільки при проведенні прилюдних торгів відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві не було отримано дозвіл на продаж зазначеної квартири від органу опіки та піклування Оболонської районної державної адміністрації, наслідком чого стало порушення права користування малолітньою дитиною зазначеним житлом. За таких обставин, позивач просив позов задовольнити. Справа судами розглядалася неодноразово. В судовому засіданні представник прокуратури Оболонського району м. Києва, представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, представник Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації позов підтримали та наполягали на його задоволенні вказуючи, що діють в інтересах малолітнього [PERSON] Представники відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві та товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецреалізація» в судове засідання не з»явилися, неодноразово викликалися та повідомлялись про час та місце розгляду справи, причин неявки до суду не повідомили. Представник [PERSON] проти позову категорично заперечив, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог прокуратури оскільки ні Закон України «Про виконавче провадження», ні інструкція про проведення виконавчих дій не містять норми, що вимагає попередньої згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію органами ДВС арештованого нерухомого майна у якому зареєстрована дитина. Більше того, поставив під сумнів правомірність представництва інтересів малолітнього [PERSON] прокуратурою з огляду на те, що у дитини є дієздатні батьки, крім того, дитина з 2008 року проживає з матір»ю [PERSON] у м. Новомиргород Кіровоградської області і про позовну заяву ініційовану прокуратурою останні дізнались лише на весні 2015 року. З огляду на наявні матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог, позицію сторін, враховуючи неодноразові неявки представників відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація» в судові засідання, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності останніх. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази у справі, судом встановлено наступне. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину та засуджено до 4 років позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його особистою власністю. На підставі виконавчого листа №1-138 від 21.06.2010 року відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на належну останньому квартиру [ADDRESS]. 27.12.2011 року спеціалізованою організацією з продажу арештованого майна ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація» зазначену квартиру продано з прилюдних торгів [PERSON] Згідно Акту про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна від 04.04.2012 року даний Акт складено старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Кузьмишиним Р.М. відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року №68/5 із зазначенням, крім іншого, організатора торгів, характеристики, початкової ціни реалізованого майна, відомостей про покупця та боржника, правових підстав для реалізації. П. 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27.10.1999 року встановлено вичерпний перелік підстав для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, зокрема: відсутності учасників прилюдних торгів; відмови всіх учасників, що надали цінові пропозиції й поетапно були визначені переможцями, від підписання протоколу прилюдних торгів або сплати належної грошової суми; ненадходження від жодного з учасників цінової пропозиції. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовою підставою для задоволення позовних вимог прокуратура вказує відсутність дозволу на продаж зазначеної квартири від органу опіки та піклування Оболонської РДА, при цьому не посилається на порушення жодного із пунктів Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що виключає можливість визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. 27.12.2011 року [PERSON] придбав з прилюдних торгів квартиру [ADDRESS], яка раніше належала на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів №0-11086 від 27.12.2011 року, свідоцтвом про право власності від 19.04.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №652. Згідно довідки Форма №3 від 10.04.2013 року в квартирі [ADDRESS] залишаються зареєстрованими [PERSON] - колишній власник, [PERSON] - фізична особа, [PERSON], [INFO] - син колишнього власника та зареєстровані у 2013 році [PERSON] - фізична особа та [PERSON], [INFO] - син фізичної особи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, прокуратурою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що сину колишнього власника - [PERSON], [INFO] чиняться перешкоди у користуванні квартирою після її придбання [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.05.2011 року по справі №2-813/11 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2011 року у справі №22-ц/2690/1031/2011 встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] однією сім»єю з 21.11.2003 року лише до 15.08.2008 року без реєстрації шлюбу. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердила, що з серпня 2008 року не проживала у спірній квартирі, оскільки саме батько, а ніхто інший позбавив дитину можливості проживати у помешканні. З 2008 року [PERSON] разом з дитиною проживали у м. Новомиргород Кіровоградської області, при цьому не звертались до прокуратури та не уповноважували на звернення до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] і, про позовну заяву ініційовану прокуратурою дізнались лише на весні 2015 року. Свідок [PERSON], який є дідусем неповнолітнього [PERSON] зазначив у судовому засіданні, що це саме він неодноразово звертався до правоохоронних органів, оскільки вважає незаконним реалізацію квартири і переймається, крім іншого, інтересами свого сина [PERSON], який позбувся своєї власності в результаті конфіскації. Після з»ясування вказаних обставин в судовому засіданні представником прокуратури Оболонського району м. Києва, представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, представником Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації не надано обґрунтувань, яким чином ініційовано даний позов без відома та згоди законного представника з яким проживає дитина і чому надається перевага правам та інтересам дитини яка була зареєстрована однак не проживала у даному приміщенні і не враховуються інтереси дитини - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає у спірному помешканні. Зі змісту ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, тощо. Таким чином, згідно Закону України «Про охорону дитинства» дозвіл органів опіки та піклування для укладення і посвідчення в нотаріальному порядку договорів на відчуження нерухомого майна необхідно лише тоді, коли неповнолітній дитині належить право власності на майно. Ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» на яку посилається позивач стосується виключно батьків, або осіб які їх замінюють при добровільному відчуженні майна, майнових або житлових прав дітей. Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину ст. 215 ЦК України. Зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, а отже підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №68/5 від 27.10.1999 року. Посилання ж позивача на п.3.7 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна не свідчать про порушення встановлених законодавством правил проведення торгів у даному випадку, оскільки даний пункт містить додаткові обставини щодо реалізації цілісного майнового комплексу підприємства чи його структурного підрозділу. Перелік документів необхідний для проведення прилюдних торгів визначений п. 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та п. 5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, при цьому не містить жодної інформації щодо обов»язкової наявності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна. Закон України «Про виконавче провадження», чинний на час реалізації конфіскованого майна не містив норм, що вимагали попередньої згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію органами ДВС нерухомого майна боржника в якому зареєстрована дитина. Посилання позивача на порушення державним виконавцем ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не свідчать про обов»язок державного виконавця отримувати дозвіл органу опіки та піклування на примусову реалізацію органами ДВС конфіскованого майна. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Такої думки дотримується й Верховний Суд України в своїх постановах від 24.10.2012 року №6-116цс12 та від 26.12.2012 року №6-140цс12, яка є обов»язковою для всіх судів України. Згідно Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, після повного розрахунку за придбане майно на підставі протоколу державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведений аукціон і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Тобто, сам по собі акт про проведені прилюдні торги є процесуальним документом посадової особи органу державної влади, у даному випадку державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Таким чином, вимога про оскарження акта про проведені прилюдні торги фактично є оскарженням дій державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Стаття 59 КК України визначає, що конфіскація майна це є покарання, яке полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна належить до числа безстрокових (одноактних) покарань і вважається виконаною з моменту вилучення майна та його передачі відповідним фінансовим органам держави. В роз»яснювальному листі директора Департаменту ДВС України вих. №25/7-33-41 від 20.01.2007 року зазначено, що при зверненні стягнення на майно боржника та реалізації такого майна спеціалізованими організаціями на публічних торгах державний виконавець не потребує попереднього погодження з органами опіки та піклування. При цьому головним аргументом даного правового висновку зазначено те, що звернення стягнення на майно боржника є правовим наслідком порушення останнім певного зобов»язання, і вказане повністю виключає волевиявлення боржника. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги прокуратури та твердження про необхідність отримання згоди від органу опіки та піклування на примусову реалізацію конфіскованого майна ставить під сумнів виконання вироку суду від 17.05.2010 року, який набрав законної сили та нівелює зміст і мету конфіскації за вироком суду. З огляду на зазначене, суд не знаходить підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed