Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначав, що 15 лютого 1998 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Круглицької сільської ради, про що вчинено відповідний актовий запис за № 2. Від вказаного шлюбу у них з відповідачкою є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя з відповідачкою не склалось з причини різних поглядів на сімейне життя, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені через несумісність характерів та різних поглядів на ведення спільного господарства. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечать його особистим інтересам та інтересам відповідачки. Тому посилаючись на вказане, а також на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачкою неможливе, суперечить його інтересам, просив укладений між ним та відповідачкою шлюб розірвати. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 4 листопада 2013 року провадження у справі на підставі ч. 5 ст. 191 ЦПК України зупинено та надано сторонам строк на примирення тривалістю три місця. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 4 лютого 2014 року провадження в справі відновлено та призначено судовий розгляд. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, у поданій заяві вказав на те, що підтримує поданий ним позов в повному обсязі та просить про розірвання шлюбу, оскільки наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав та примирення з відповідачкою досягти не вдалось. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 22, 24, 25, 26, 30, 31). Причину своєї неявки суд не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони з 15 лютого 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано виконавчим комітетом Круглицької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис № 2 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Також, в ході розгляду справи судом встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що також підтверджується письмовою заявою позивача, в якій він наполягав на розірванні шлюбу з відповідачкою, а також вказав на те, що наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав та примирення досягти вони з відповідачкою не змогли. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сімя розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою та наявність того, що наданий судом строк на примирення не призвів до поновлення між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам сторін, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірвати. Також на підставі положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачкою та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved