Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона та її син [PERSON], на підставі ордеру на право заняття жилої площі №1958 від 17.09.1974, виданого на ім'я її покійного чоловіка [PERSON], проживали у квартирі [ADDRESS] 20.05.2011 її син уклав шлюб з відповідачем, після чого зареєстрував місце проживання останньої у вказаній вище квартирі. З початку травня 2017 року її син та відповідач припинили сімейні відносини, відповідач, зібравши усі свої речі та спільно нажите подружжям майно, виїхала з квартири та про місце свого проживання не повідомляла. [INFO] син позивача [PERSON] помер, відповідач на його похоронах присутня не була. У листопаді 2017 року вона з'явилася до спірної квартири та заявила про своє бажання у ній проживати, однак позивач їй у цьому відмовила та більше її не бачила. Факт реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] порушує права позивача, оскільки вона, як єдиний фактичний користувач цієї квартири, вимушена сплачувати більшу вартість житлово-комунальних послуг. З цих підстав, посилаючись на те, що відповідач була відсутня за місцем своєї реєстрації більше шести місяців, просила суд визнати її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Тітова М.Ю. від 14.12.2017 у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду. Крім того, у грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення, в якому провила вселити її до квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що у грудні 2014 року вона на правах дружини [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі. У травні 2017 року вона вимушена була поїхати до Російської Федерації, де проживає її мати [PERSON], 1934 року народження, оскільки остання є людиною похилого віку, хворіє на невиліковну хворобу та потребує сторонньої допомоги. Під час перебування позивача у Російській Федерації вияснилося, що її мати не має документів, що підтверджують зміну нею прізвища та багато чого не пам'ятає, у зв'язку з чим, з метою встановлення опіки над матір'ю, позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Такі обставини затримали її повернення до Києва. 17.10.2017 вона повернулася до місця свого проживання, однак колишня свекруха [PERSON] до квартири її не впустила, змінила замки на вхідних дверях та перешкоджає її проживанню у квартирі. У зв'язку із такими неправомірними діями відповідача, позивач залишилася без житла, ночує у подруг та не може скористатись своїми особистими речами, що там залишилися. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М. від 16.01.2018 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.04.2018 об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення. Позивач та її представник [PERSON] у суді первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували. Відповідач та її представник [PERSON] у суді свої вимоги за об'єднаним позовом підтримали та просили задовольнити, а у задоволені первісного позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 17.09.1974 [PERSON] та членам його сім'ї: дружині [PERSON], сину [PERSON] видано ордер № 1958 на право заняття квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). 20.05.2011 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після чого [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]». [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). За даними Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі [ADDRESS], станом на 10.11.2017 зареєстровано дві особи: [PERSON] (позивач за первісним позовом) та [PERSON] (відповідач за первісним позовом). У відповідності до положень ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] 11.12.2014 з дотриманням встановленого законом порядку, і цього факту сторони не заперечують. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач [PERSON] зазначила те, що на початку травня 2017 року її син та відповідач припинили сімейні відносини, відповідач виїхала із вищевказаної квартири разом з усіма своїми речами та до листопада 2017 року вселитися не намагалась, тобто не проживає у квартирі більше шести місяців. Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач посилалась на поважність причини її відсутності у спірному житловому приміщенні, оскільки в травні 2017 року вона вимушена була виїхати до Російської Федерації, де проживає її тяжко хвора мати [PERSON], яка є непрацездатною та потребує постійної допомоги. Такі обставини підтверджуються копіями виписок з історії хвороби [PERSON] та копією довідки, виданої [PERSON] про те, що вона являється інвалідом другої групи та потребує сторонньої допомоги. Факт перебування відповідача на території Російської Федерації підтверджується копією її закордонного паспорту, з відміток на якому вбачається, що 20.05.2017 [PERSON] виїхала в напрямку Російської Федерації та повернулася на територію України 17.10.2017. До того ж, на даний час [PERSON] являється опікуном недієздатної матері [PERSON], [INFO], та проживає по тимчасовій реєстрації разом з нею на території Російської Федерації. З огляду на викладене, суд вважає поважними причини відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації. Належних доказів протилежного позивачем не надано. Між тим, свідки, допитані у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] підтвердили пояснення [PERSON], а свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтримали пояснення відповідача, що останній чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. Крім того, суд зазначає, що доводи позивача щодо відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки з таких вбачається, що відповідач виїхала зі спірного приміщення 20.05.2017 (в свою чергу, позивач конкретну дату її виїзду не зазначила, а лише посилалась, що це був початок травня 2017 року), та 06.11.2017 (про що позивач не заперечувала) [PERSON] прийшла до неї в квартиру з проханням у ній жити. Отже, з моменту її виїзду не пройшло шести місяців, а тому відсутні будь-які підстави вважати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом вище, [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] та має право користування цим житловим приміщенням, однак позивач чинить їй перешкоди у такому праві, що не заперечувалося нею під час розгляду справи. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про вселення до спірного приміщення є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved