Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: - зобов`язати відповідача вибачитися перед ним у присутності свідків за приниження честі та гідності, за те, що зламала життя, розповсюдивши відомості, що не відповідають дійсності, у антисоціальний спосіб використовувала його морально-етичні цінності, отримуючи при цьому матеріальну винагороду; - визнати, що такими діями та словами відвідач нанесла образу його честі та гідності; - зобов`язати відповідача пройти примусову перевірку у психолога на предмет небезпечності її поведінки для суспільства, а також стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що тривалий час перебував у особистих стосунках із відповідачем, мав намір з нею одружитися. Для реалізації майбутнього вкладав значні кошти та допомагав у вирішенні життєвих проблем. Разом з тим, відповідач не мала серйозних намірів щодо побудови подальшого спільного життя, неодноразово прилюдно ображала позивача, намагалася його підставити, у стосунках перебувала з метою отримання матеріальної вигоди. На даний час у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122, частиною першою статті 125 КК України. Підставою внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей стала побутова суперечка, що виникла між відповідачем та її батьками та переросла фактично у замах на життя позивача. Діями відповідача, що виразилися в образах, використанні та звинуваченні у вчинення кримінальних правопорушень позивачу завдано душевних страждань. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - Хайнак Т.Л. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у особистих стосунках, у подальшому між ними виник конфлікт до вирішення якого залучені, зокрема працівники поліції, про що свідчать численні висновки за результатами перевірки про зверненню [PERSON] від 09 жовтня 2015 року, 17 січня 2017 року, 28 лютого 2017 року, 26 квітня 2017 року, 07 липня 2020 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказав, що відповідач розповсюдила відносно нього неправдиві відомості та нанесла йому образу. На підтвердження факту нанесення образи та розповсюдження відомостей позивачем додано копію фотозображення особи з надписом та зазначенням місця проживання позивача та його особистого номеру телефону. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного за-хисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 11, 15 Цивільного кодекс України (далі - ЦК України) цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які о хороняються цивільним законодавством. Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Так, кожен здійснює згідно зі статтею 297 ЦК України особисте немайнове право на повагу до своєї гідності та честі відповідно до статті 13 цього Кодексу з розрахунку на недоторканність, в тому числі, своєї гідності, яка, належачи до морально-етичної категорії, під собою має на увазі, зокрема, самоповагу людської особистості, включаючи думку про себе і пов`язані з цим емоції, які складають суб`єктивну емоційну оцінку власної значущості для суспільства. Тому абсолютному праву на повагу до гідності кореспондує обов`язок утримуватися від характеристики людини, протилежної її баченню своєї внутрішньої цінності, що не відповідає усвідомленому нею своєму призначенню в житті, інакше людина потерпає від приниження у власних очах, завданого посяганням у формі образи, в якій знайшов прояв неповаги до її гідності, що відповідно до змісту цього права, способу його порушення та спричинених цим наслідків зумовлює спрямованість вимоги про принесення вибачень на відновлення поваги до гідності у відповідній людській спільноті, можливість якого допускається спеціальними правилами частини другої статті 275 ЦК України, окрім способів захисту за статтею 16 ЦК України. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При розгляді даної справи по суті позивач не надав доказів поширення у будь-який спосіб відповідачем жодної інформації щодо позивача, у тому числі такої, яка б принижувала його честь та гідність, стосувалася його особистих немайнових прав та охоронюваних законом інтересів. Копію фотозображення з відповідним надписом, суд не може вважати належним та достатнім доказом. У даному випадку питання щодо дійсності та достовірності інформації судом не вирішується з огляду на недоведеність її наявності та розповсюдження. При розгляді даної справи по суті позивачем не доведено порушення відповідачем його особистих немайнових прав, завдання шкоди немайновим благам, а також необхідності їх захисту у спосіб зобов`язання принести вибачення. Щодо вимоги про зобов`язання відповідача пройти перевірку у психолога, то у її задоволенні також слід відмовити, оскільки звернення за відповідною допомогою є правом особи, здійснюється добровільно з власної усвідомленої згоди та не може бути реалізовано у примусовий спосіб. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову за недоведеністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed