Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, в якій просила суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок № 10/1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами по вул. Тернопільській в м. Миколаєві. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона є власником спірного будинку, який було нею придбано в березні 1991 року у агрофірми ім. К.Маркса. В 2012 році при намаганнях позивача здійснити приватизацію земельної ділянки, розташованої під спірним будинком, було зясовано, що право власності на вказаний будинок за [PERSON] не зареєстровано. Позивач стверджує, що будинок № 10/1 по вул. Тернопольській в м. Миколаєві є її власністю, однак відсутній правовстановлюючий документ, в звязку із чим, просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на зазначене нерухоме майно. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, просив справу слухати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] з 29 липня 1975 року по 06 вересня 1079 та з 23 лютого 1988 року працювала в радгоспі імені [PERSON] різноробочою (а.с. 9-10). 17 липня 1978 року з метою забезпечення позивачу та її родині належних умов проживання радгоспом ім. Карла Маркса надано ордер на право вселення родини в складі 4 осіб до квартири № 2 житлового будинку № 10 по вул. Центральної Усадьби в м. Миколаєві (а.с.11). В подальшому вулиця Центральної Усадьби перейменовано на Тернопільську. Відповідно до довідки голови профкому радгоспу ім. Карла Маркса в 1961 році будинку розташованому по вул. Тернопільська було присвоєно будівельний номер 10 та в 1996 році було проведено впорядкування нумерації будинків по вул. Тернопільська, в звязку із чим присвоєно номер 110 кв.1 та 110 кв.2. (а.с.12) Згідно квитанції прибуткового касового ордеру № 71 агрофірми ім. К. Маркса від 02.03.1991 року [PERSON] здійснено повний розрахунок за вказаний будинок (а.с.13). Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців юридична особа радгосп ім. К. Маркса реорганізовано в агрофірму ім. К. Маркса в 1989 році. Згідно рішення XVI сесії XVI скликання Жовтневоъ районноъ ради народних депутатів від 20.11.1992 року юридична особа агрофірма ім. К. Маркса реорганізовано в колгосп ім. К. Маркса. Відповідно розпорядження Представника Президента України в Жовтневому районі № 79 від 07.06.1994 року юридична особа колгосп ім. К. Маркса перереєстровано в асоціацію ім. К. Маркса. Згідно п. 18 Статуту асоціація ім. К. Маркса є правонаступником прав та обовязків колгоспу ім. К. Маркса. Суд встановив, що у правонаступника радгоспу ім. К. Маркса асоціації ім. К.Маркса відсутні документи, які підтверджують передачу житлових будинків на баланс інших юридичних осіб. Спірний житловий будинок радгоспу ім. К. Маркса не передавався на баланс наступних правонаступників, оскільки фактично перейшов у власність позивача, оскільки останньою здійснено за нього плату. Згідно листа Корабельної районної ради народних депутатів м. Миколаєва № 2-13/342 від 21.04.1994 року заселені будинки і квартири, які раніше належали радгоспу ім. К. Маркса можуть бути приватизовані (а.с.15). В звязку із вказаним, позивачка звернулася до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради із заявою про приватизацію житлового будинку № 110 по вул. Тернопільській в м. Миколаєві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак [PERSON] було відмовлено у приватизації спірного майна, оскільки вказаний будинок не відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва (а.с.17). Згідно довідки КП «Миколаївське МБТ» від 13 листопада 2013 року № 1780 станом на 28 грудня 2012 року користувачем житлового будинку № 10/1 (минула адреса вул. Тернопільська, 110) є [PERSON]М.(а.с.48). Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років. Ст. 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтвердився факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved