Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: визнати незаконною відмову Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни у видачі [PERSON] постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; зобов`язати Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковську Олену Олегівну вирішити питання про видачу [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у встановленому законодавством порядку, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 вересня 1945 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, що складається з кооперативної квартири в житлово-будівельному кооперативі «Кристал» № 134, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вона є спадкоємцем за заповітом, який оформлений 21 грудня 1991 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. Інших спадкоємців немає. Позивач звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка, однак листом від 14.02.2019 року № 57/01-16 їй було повідомлено, що наявні в спадковій справі документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємця зі спадкодавцем, а саме свідоцтво про шлюб від 21 вересня 1945 року, в якому зазначені прізвища чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », актовий запис № 903, нотаріус як податковий агент зобов`язана при видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті гр. [PERSON] , застосувати та подати відомості до податкової служби за ставкою 5% позивача [PERSON] чоловіком якої є [PERSON] , а не померлий [PERSON] . Також, приватний нотаріус зазначив, що з метою можливості оподаткування спадщини за 0% ставкою, позивач має право звернутися до суду для встановлення факту визнання спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] законним подружжям, у разі відсутності зазначеного рішення суду, свідоцтво про право на спадщину буде видано за ставкою 5% відповідно до Податкового кодексу України. 21 лютого 2019 року позивач звернулась із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Листом від 26 березня 2019 року 2019 № 133/02-14 Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна надала роз`яснення, в якому зазначила, що згідно відповіді завідувача Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., [PERSON] , який помер [INFO] , залишив інший заповіт, який посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 19 травня 1995 року за реєстром № 2-691 від імені [PERSON] , належну йому квартиру [ADDRESS] заповідав: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, у якому його прізвище зазначено, як [PERSON] , а не [PERSON] . Тому необхідно звернутися до суду для встановлення належності цього заповіту померлому. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі № 204/1350/19 заяву позивача було залишено без розгляду, оскільки з заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу спадщини та окрім заявниці є інші спадкоємці. Також, роз`яснено позивачу, що він має право подати позов на загальних підставах. 11 червня 2019 року [PERSON] складено заяву, яка засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. та зареєстрована в реєстрі за № 1111, про те, що він не претендує на спадщину та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, яке належало померлому, було видано на ім`я [PERSON] повністю. Спадкоємець [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. Для встановлення місця мешкання спадкоємця [PERSON] , представником позивача було направлено адвокатські запити до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області. Проведеною перевіркою встановлено, що громадянка [PERSON] зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться. Листом від 31 жовтня 2019 року позивач просила Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковську Олену Олегівну повідомити [PERSON] про відкриття спадщини за останньою відомою адресою чи зробити виклик спадкоємця [PERSON] шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповіді на даний лист позивач від відповідача не отримав. Позивач на адресу Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. було направлено лист з проханням видати їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно - квартиру (чи її частку), яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] . Листом від 13 липня 2020 року № 156/02-14 Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна надала відповідь, у якій зазначила аби позивач звернулася до суду в рамках окремого провадження та підтвердити факт того, що позивач та померлий були подружжям. У відповідь на вказаний лист позивачем направлено на адресу Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. завірену копію ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 у справі № 204/1350/19, якою заяву позивача про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду, оскільки вбачається спір про право. З огляду на вищевикладене, позивач просила Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковську О.О. видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно - квартиру (чи її частку), яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] . Листом від 27.07.2020 року № 173/02-14 Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. надала відповідь про те, аби позивач вкотре звернулася до суду в рамках окремого провадження та підтвердила факт того, що позивач та померлий були подружжям. Проте, позивач не може знову звернутися до суду з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, оскільки це суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Отже, між сторонами виник спір щодо неправомірності відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Не видаючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. порушує законні права та інтереси позивача як спадкоємця. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача - [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., 21 грудня 1991 року за № 2-5947, після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим 25 січня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною було заведено спадкову справу № 06/2019. Однак, листом № 57/01-16 від 14 лютого 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. було повідомлено [PERSON] про те, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54873461 є інший заповіт, який посвідчений 19 травня 1995 року за реєстровим № 2-691 від імені [PERSON] . Посилаючись на ст.ст. 174.2.1, 174.4 Податкового кодексу України зазначено, що з огляду на наявні в спадковій справі документи, що підтверджують родинні стосунки спадкоємця зі спадкодавцем, а саме свідоцтво про шлюб від 21 вересня 1945 року, в якому зазначені прізвища чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », актовий запис № 903, нотаріус як податковий агент зобов`язана при видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті гр. [PERSON] , застосувати та подати відомості до податкової служби за ставкою 5% заявника [PERSON] чоловіком якої є [PERSON] , а не померлий [PERSON] . Також, роз`яснено, що з метою можливості оподаткування спадщини за 0% ставкою, заявник має право звернутися до суду для встановлення факту визнання спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] законним подружжям. У разі відсутності зазначеного рішення суду, приватний нотаріус буде мати можливість видати свідоцтво про право на спадщину за ставкою 5% (а.с. 9). Також, листом № 133/02-14 від 26 березня 2019 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. було повідомлено [PERSON] про те, що згідно відповіді завідувача Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., померлий залишив інший заповіт, який посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 19 травня 1995 року за реєстром № 2-691 від імені [PERSON] , належну йому квартиру [ADDRESS] заповідав: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, у якому його прізвище зазначено, як [PERSON] , а не [PERSON] . Тому, [PERSON] необхідно звернутись до суду для встановлення належності цього заповіту померлому (а.с. 10). [PERSON] звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (справа № 204/1350/19). Однак, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року заяву [PERSON] , заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна про встановлення факту, що має юридичне значення, - було залишено без розгляду та роз`яснено заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах (а.с. 11). Вказана ухвала суду набрала законної сили 15 травня 2019 року. З вказаної ухвали вбачається, що підставою для залишення вищевказаної заяви [PERSON] було те, що з даної заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу спадщини та окрім заявниці є інші спадкоємці. Після цього, 10 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. з листом, в якому просила видати їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно - квартиру (чи її частину), яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с. 12). Однак, листом № 156/02-14 від 13 липня 2020 року «щодо надання відповіді» приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. повідомила [PERSON] про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на майно померлого їй необхідно з`явитись особисто та надати наступні документи: заповіт оригінал; свідоцтво про шлюб оригінал; документ, що підтверджує право власності на квартиру оригінал; технічний паспорт на квартиру оригінал. Для отримання рішення суду, яке просить надати нотаріус, [PERSON] необхідно звернутись до суду в рамках окремого провадження та підтвердити факт того, що [PERSON] та померлий були подружжям, оформивши заяву (яка не буде позовною) за правилами викладеними у ст.ст. 256-259 ЦПК України (а.с. 13). У пункті 1 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначено у частині 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат». Так, відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. [PERSON] 23 липня 2020 року знову звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. з листом, в якому повідомила, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі № 204/1350/19 її заява про встановлення факту, що має юридичне значення, була залишена без розгляду, оскільки вбачається спір про право. У зв`язку з цим просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно - квартиру (чи її частину), яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с. 14). Але, листом № 173/02-14 від 27 липня 2020 року «щодо надання відповіді» приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. повідомила [PERSON] про те, що у наявних документах, які надавались нотаріусу для огляду, та які підтверджують родинні стосунки [PERSON] зі спадкодавцем, а саме свідоцтво про шлюб від 21 вересня 1945 року, в якому зазначені прізвища чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », актовий запис № 903, та відмови від спадщини другим спадкоємцем за заповітом (дата реєстрації заяви 20.08.2019 р.), а також неприйняття спадщини третім спадкоємцем за заповітом, [PERSON] необхідно надати рішення суду на підтвердження факту, що померлий є чоловіком [PERSON] . Представник [PERSON] двічі звертався до суду з позовною заявою за правилами позовного провадження про встановлення права власності [PERSON] на спадкове майно, зловживаючи правом на звернення до суду на судовий захист нібито порушених прав [PERSON] , які не є порушеними, що є неправомірним та безпідставним. Для отримання рішення суду, яке просить надати нотаріус, [PERSON] необхідно звернутись до суду в рамках окремого провадження та підтвердити факт того, що [PERSON] та померлий були подружжям, оформивши заяву (яка не буде позовною) за правилами викладеними у ст.ст. 256-259 ЦПК України (а.с. 15). При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що посилання приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. на ст.ст. 256-259 ЦПК України є безпідставними, оскільки вказані норми жодним чином не стосуються розгляду справи судом в порядку окремого провадження та відносяться до розділу ІІІ ЦПК України «Позовне провадження». Розгляд же судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження регламентований ст.ст. 315-319 ЦПК України. Більш того, в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі № 204/1350/19, якою було залишено без розгляду заяву [PERSON] , заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна про встановлення факту, що має юридичне значення, [PERSON] було роз`яснено, що вона має право подати позов на загальних підставах, оскільки з заяви вбачається спір про право. Також слід зазначити, що оскільки ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року по справі № 204/1350/19 набрала законної сили, то повторне звернення [PERSON] з такою ж заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі статті 186 ЦПК України. [PERSON] звернулась до Міністерства юстиції України та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зі скаргою на відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій просила: провести перевірку правомірності дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни щодо дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій; зобов`язати Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковську Олену Олегівну видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно - квартиру (чи її частку), яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 18-19). 21 серпня 2020 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] було надано відповідь № П-2946-06, в якій зазначено, серед іншого, що зі звернення [PERSON] вбачається, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. в порушення статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій необґрунтовано відмовила у видачі постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 22-23). У зв`язку з цим, у вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. Так, у частині 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» закріплено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Аналогічні положення закріплені також у п. 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, де визначено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як вже було зазначено вище, [PERSON] неодноразово письмово зверталась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни з листами, в яких просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною в порушення вимог ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на вимогу [PERSON] так і не було протягом трьох робочих днів винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з належним викладенням причини відмови в письмовій формі і роз`ясненням порядку її оскарження. Вказана постанова, незважаючи на вимогу [PERSON] , не надана відповідачем позивачу і до теперішнього часу. Такі дії відповідача є незаконними. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Аналогічні положення закріплені у главі 14 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку, що слід визнати незаконною відмову Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської Олени Олегівни у видачі [PERSON] постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 06/2019, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на отримання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з належним викладенням причини відмови в письмовій формі і роз`ясненням порядку її оскарження, а тому суд також вважає за необхідне зобов`язати Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковську Олену Олегівну вирішити питання про видачу [PERSON] постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 06/2019, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, та

Outcome: approved