Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служи у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - Служба у справах дітей та сім`ї, третя особа) із позовною вимогою, яку в подальшому скорегував, та просив суд (а.с. 60, т. 4): -визнати місцем проживання малолітньої [PERSON] (далі по тексту, [PERSON] , [PERSON] , дитина, дочка), [INFO] , місцем проживання її батька - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають спільну дочку - [PERSON] , яка народилася [INFO] . Позивач піклувався про відповідача коли вона була нею вагітна та після народження дитини, з якою в нього дуже приязні та теплі стосунки, дитина любить батька та завжди рада їх зустрічам. Дитина наразі проживає разом з відповідачем. З березня 2019 року поведінка відповідача стала незрозумілою, необґрунтовано агресивною та непослідовною. Так, наприклад:вона одночасно оскаржує рішення суду про визнання батьківства, та подає позов до суду про стягнення аліментів; чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною (безпідставно звертається до поліції, відмовляє в праві зустрічі з дитиною та у реалізації права дитини на медичне забезпечення та утримання дитини). Наносить дитині психологічну шкоду (відповідач написала заяву в садок, що позивач стороння особа, відповідач свариться з бабусею); шкодить інтересам дитини (за останній рік відповідач часто відмовлялась від позивача приймати придбані ним для дочки продукти харчування, засоби гігієни та іграшки); відповідач приділяє дитині неналежну увагу у її розвитку (дитині потрібен логопед, добір у вазі та у рості відповідно до її віку, відповідач проти того, щоб дитина за рахунок позивача, відвідувала приватні медичні заклади, гуртки чи секції); відповідає дає пріоритет своїм емоціям над інтересами дочки; відповідач алкогольно залежна. Позивач зазначає, що не дивлячись на заборони відповідача бачити дочку, він як міг реалізовував своє право (ходив в садок, спілкувався з матір`ю відповідача, звертався до садку про надання дозволу на спілкування з дочкою). Позивач протягом 1,5 років старався досудово врегулювати спір, проте відповідач відмовляється. Позивач має високоморальні принципи, намір придбати квартиру, в якій зараз проживає та в якій зробив кімнату для дочки, працевлаштований, має гнучкий графік роботи та матеріально забезпечений. Позивач хоче, щоб мати приймала участь у вихованні дитини, проте вважає, що коли дитина буде проживати разом з ним, дитині буде краще. Позивач готовий всім забезпечувати дитину, проте не у заявлених відповідачем в іншій справі аліментів, оскільки він сумнівається, що ці грошу підуть на дитину. Також дитині з батьком буде краще, у зв`язку з наявністю ризиків захворювання перенесеного відповідачем під час вагітності, а також можливого рецидиву хвороби у відповідача, позивач оплачує зберігання пуповинної крові дитини протягом більше чотирьох років (а.с. 1-5, т. 1). Ухвалою суду від 02.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження в підготовче засіданні, залучено третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї, та зобов`язано третю особу подати висновок щодо розв`язання спору. У грудні 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Відзив обґрунтований наступними обставинами. За час спільного проживання позивача з відповідачем народилася дочка, проте з липня 2016 року сім`я припинила своє існування. Відповідач весь свій час присвятила догляду, піклуванню та утриманню дочки, позивач одноособово визнав місце проживання дитина разом з матір`ю та поклав на неї обов`язок утримувати та піклуватися дочкою на протягом майже п`яти років. У 2015 році позивача депортовано було з України на п`ять років, але через рік він повернувся. Позивач не піклувався про відповідача під час вагітності, не цікавився протягом чотирьох років життям дитини. Відповідач не перешкоджала у спілкуванні позивача та його родичів з дочкою, оскільки як вказує позивач він відпочивав разом з дитиною у Грузії та Туреччині. Відповідач мала невиліковну хворобу у зв`язку з чим отримала 1 групу інвалідності, виховувала дитину як мати-одиначка, отримувала субсидії від держави для забезпечення існування себе та малолітньої дочки. Позивач не утримував дочку, грошей добровільно не надавав, одягу не купував, до лікарів не звертався, з 2019 року лише почав доводити свою спроможність в утриманні дочки та перейматися її вихованням та здоров`ям. Що стосується одягу та продуктів з магазину « Антошка », то ці чеки, відповідач дала позивачу з надією, що він хоч якість кошти відшкодує на утримання дочки. У 2018 році дочка вже не користувалася памперсами, тому не відомо кому позивач їх купував. Позивач не пропонував відповідачу продукти. Відповідач не заперечує, що позивач іноді щось купував для дочки. В березні 2019 році дочка їй повідомила, що вона з батьком була у лікарні, проте висновки за результатами не відповідають дійсності. Позов позивача про визнання батьківства відповідач підтримала в цій частині, але угоду не підписала, бо в ній вказані недостовірні відомості. Відповідач вважає, що дії позивача спрямовані на те, щоб забрати дитину та вивезти закордон. Відповідач немає алкогольної залежності. Позивач у позовній заяві вводить суд в оману, оскільки гроші почав перераховувати лише за рішенням суду про стягнення аліментів від 11.09.2020. Відповідач працює та утримує заробітну плату в середньому 14 600 щомісяця, має власну квартиру. У грудні 2020 року позивач подав клопотання про залучення доказів (а.с. 59, т. 2), які суд ухвалою від 08.12.2020 долучив до матеріалів справи. У грудні 2020 року позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що повністю спростовує доводи відповідача викладені у відзиві. Відповідь на відзив обґрунтована наступними обставинами. Позивач прилітав на територію України протягом 2013-2020 роках. Позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання від 04.03.2019, а потім нову від 24.01.2020, яка діє до 13.12.2022. Незважаючи на те, що сторони разом не проживали, а позивач є громадянином іншої держави та з моменту народження дитини і до 2019 року його основним місцем роботи та проживання в цілому було в іншій країні, з моменту вагітності відповідача у 2015 році позивач перебував в Україні 1354 днів (за період з 2015 до моменту подачі відзиву відповідачем 01.12.2020) та знаходився поряд з дочкою. Він повністю змінив своє життя заради дитини, її майбутнього здоров`я. Під час вагітності відповідача стосунки між ними вже були напружені. Позивач під час вагітності відповідача відвозив її до лікарень, шукав лікарів. Відвозив відповідача до пологового будинку, був присутній на пологах та забирав відповідача з дочкою з пологового будинку. Останні два роки відповідач чинила перешкоди позивачу та його родичам спілкуватися з дочкою. Дитина для відповідача це предмет маніпуляції для отримання коштів як з батька, так і з держави. З моменту народження дитини у сторін були нормальні стосунки, тому він не зберіг доказів утримання дитини. З 2016 року позивач перерахував на утримання дочки на ім`я матері відповідача близько 390 000 грн. Рішенням суду від 11.09.2020 встановлено факт утримання дочки позивачем. Дочка спостерігалася в приватних клініках (2016-2017 року включно), позивач це організовував та оплачував. Відповідач не виконував рекомендації лікарів щодо лікування дитини, та позивач з 14.06.2019 немає жодної інформації щодо стану здоров`я дитини. З дитиною повторюється ситуація, що й з відповідачем, коли вона хворіла, а він вмовляв її лікуватися традиційно. Відповідач відмовилась від підписання договору про спільну участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідач не ініціює спілкування, а навпаки не надає позивачу належно виконувати свої батьківські обов`язки. У березні 2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 16, т. 3) в якому вказала, що будь-яких доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкування з дочкою та її лікуванні позивач суду не надав. Відповідач не залишала собі докази утримання дитини, оскільки проживає з дитиною. Вона своєчасно, як мати дитини, проводить обстеженні та лікування дочки. Позивач не утримував її під час вагітності, а інколи приймав участь у її лікуванні. Ухвалою суду від 01.04.2021 витребувано у Дарницькому УП ГУНП у м. Києві належним чином завірені копії заяв відповідача відносно позивача. Ухвалою суду від 01.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 63, т. 3). У квітні 2021 року на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали відповідно ухвали суду від 01.04.2021 (а.с. 72, т.3). У жовтні 2021 року позивач подав додаткові пояснення (а.с. 103, т. 4) в яких вказав, що зокрема на підставі медичної книжки дитини, можна констатувати, що дитина потребує систематичного, регулярного та кваліфікованого медичного догляду, необхідність якого ігнорує та не визнає відповідач, чим неналежно виконує свої обов`язки та наражає дочку на небезпеку, сприяє погіршенню її здоров`я. Позивач в свою чергу буде належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. 19.10.021 року в судовому засіданні були допитані в якості свідків позивач та відповідач, та свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.4). В судове засідання, яке відбулось 10 грудня 2021 року, позивач не прибув, перед початком судового засідання його представник подав заяву, що через смерть бабусі дитини (матері відповідача) позивач не може взяти участь у судовому засіданні. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що позивач був належним чином повідомлений у відповідності до вимог ЦПК України про час та місце судового розгляду справи, свою правову позицію він та його представник виклали у заявах по суті, а також під час проведення попередніх судових засідань, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони позивача та відмовляє у задоволенні клопотання його представника про відкладення розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Третя особа, в судове засідання не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, суд з`ясувавши думку сторін провів засідання без її участі. Суд, заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2021 (а.с. 63, зворотня сторона, т.4). Дочка з народження проживала разом з відповідачем, що встановлено із матеріалів справи та пояснень сторін. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.09.2020, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 4 111 грн. 75 коп. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2020 року і до досягнення нею повноліття. Зі змісту цього рішення судом встановлено, що [PERSON] надавав [PERSON] матеріальну допомогу на утримання їх спільної доньки, але [PERSON] бажає отримувати аліменти визначені судом, при цьому відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, судом встановлено, що [PERSON] надавав матеріальну допомогу на утримання [PERSON] , тому надані позивачем з цього приводу докази та спростування їх відповідачем суд не розглядає. Відповідно до висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30.03.2021 № 101-2187/02 судом встановлено, що вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії (протокол від 11.03.2021 № 5), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] (а.с. 48, т.3). З цього висновку судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , його житло з усіма комунальними зручностями, чисте та охайне, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 11.03.2021, судом встановлено, що рекомендовано Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації, як органу опіки та піклування надати до суду висновок про недоцільність визнання місця проживання дитини з батьком; звернути увагу матері дитини на необхідність вчасно проходити медичний огляд з дитиною, виконувати рекомендації лікарів - вузьких спеціалістів; директору Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва взяти на контроль сім`ю [PERSON] та у разі необхідності надати соціальні послуги (а.с. 11, т.4). Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка позивач, суду показав, що з 2020 року по 2021 рік йому фізично не давали відвозити дитину до лікаря, після вчинення перешкод відповідачем у спілкуванні з дочкою, він ніколи не покидав спроб у спілкуванні з нею, купував продукти для дочки і залишав у сусідів, в нього є нерухоме майно в Грузії та Росії. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка відповідач, суду показала, що вона все життя присвячує для своєї дитини, вона зверталась до правоохоронних органів, оскільки в один з днів позивач брав дитину на прогулянку і вчасно не повернув, позивач приходить до дитини в будь-який час, дочка два рази на тиждень відвідує підготовчі заняття, особисто вона ніяких коштів від позивача не утримувала, вона не обмежувала спілкування позивача з дитиною, усі обстеження з дитиною вона пройшла, ліки купував позивач, та є ліки які вона докупувала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що дитина приходила на прийом охайною, позивач опікувався здоров`ям дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що позивач забезпечував матеріально дитину, одного разу бачив як відповідач не давала дитину позивачу для прогулянки та вони через це посварилися. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що останній раз коли бачив відповідача, вона була вагітна, на його переконання дитина повинна проживати з батьками, позивач завжди гарно заробляв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що були моменти коли відповідач не давала дитину позивача, причини йому невідомі, одного разу він передавав ліки, примирити сторін хотіли всі рідні, він вважає, що дитина повинна проживати разом з матір`ю, у квартирі відповідача гарні умови. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що була в гостях у відповідача, умови в неї прекрасні, відповідач влаштувалась на роботу вагітною з метою заробити гроші для утримання дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вважає, що дитина повинна проживати разом з матір`ю, проте батько зобов`язаний бути в житті дитини, сторони дуже люблять дитину та не можуть поділити її між собою, дитина охайна, бувають сезонні в неї захворювання, дитина з матір`ю ходить на заняття перед шкільною програмою, дитина гарно розвинута, та вже дуже гарно розмовляє після занять з логопедом, дитину забезпечують двоє батьків, позивач опікується дитиною, як часто вони бачаться вона не знає, до лікарів позивач і відповідач ходять разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що подарувала для відповідача (дочки) трьохкімнатну квартиру, у дитини є своя окрема кімната, [PERSON] є дуже веселою, привітною, вона навчається, готується до школи, почала гарно малювати та зобразила всю родину, позивач позичав у неї кошти у 2016 та 2017 році, та повернув усю суму відразу, позивач часто приходить до дитини, визначеного часу у нього немає, якщо бере погуляти, то дитину повертає в будь-який час, рамок в часі ані вона, ані відповідач не ставлять позивачу, позивач буває приходить два рази на тиждень, а буває і кожного дня, все залежить від нього, були випадки коли позивач забирав дитину на ночівлю, до лікарні брав з дозволу відповідача та неї. Відповідач зверталась до Дарницького УП ГУНП у м. Києва із заявами від 26.06.2019, 21.08.2019, 02.09.2019 щодо позивача, проте поліція ознак кримінального правопорушення не виявила. З матеріалів справи та показів свідків судом встановлено, що аргументи позивача, що відповідач має алкогольну залежність, наносить психологічну шкоду дитині, та неналежним чином виконує батьківські обов`язки, під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли. Отже, з досліджених судом матеріалів справи та показів свідків, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні відносини, заручником ситуації, яка склалася, опинилася малолітня дитина, [PERSON] , 2016 року народження. Спільна дочка [PERSON] є малолітньою, мала проблеми у мовленні, часто хворіла, та мала проблеми із здоров`ям з самого народження, відвідувала лікарів як з матір`ю та як і з батьком, відвідує садок та гурти та навчання дошкільної програми, з народження проживає з матір`ю (відповідачем). Позивач є громадянином Російської Федерації, має посвідку на тимчасове проживання в Україні, дата закінчення якої 13.12.2022 року, є засновником та керівником ТОВ «Ізі Кепітал», відповідно до довідки вих. № 02/07 від 02.07.2020 отримує мінімальну заробітну плату на цій посаді, є директором компанії «Ізі Солюшенс ЛТД», де заробітна плата за його посадою становить 1 500,00 долів США на місяць, станом на липень/серпень 2020 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має гарний стан здоров`я, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується позитивно, проживає на підставі безстрокового договору безоплатного користування (позички) від 17.03.2020. Відповідно до довідки вих. № 16 від 31.08.2020 Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) «Монтессорі-Сад» Дарницького району в м. Києві позивач характеризується як гарний батько, дитина з ним з радістю спілкується (а.с. 62). [PERSON] (відповідач) є громадянкою України, працює фахівцем в ТОВ «Сільпо-Фуд», характеризується позитивно з місця роботи, отримує дивіденди у розмірі 12 000 грн, отримує нормальну заробітну плату, має у власності квартиру в якій проживає та зареєстрована: [ADDRESS] , де й проживає з дочкою, яка також там зареєстрована, умови належні, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, не має інвалідності. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В цілому матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які можуть забезпечити дитини обоє батьків, істотно не відрізняється, у обох батьків гарні стосунки з малолітньою [PERSON] . Позивач та відповідач не мають мети не виконувати свої батьківські обов`язки, піклуються про дитину та її майбутнє, відповідач та позивач вважають, що повинні брати однакому участь в утриманні, вихованні, лікуванні та розвитку дитини. Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач має намір чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 364/1139/19 (провадження № 61-11271св20) вказано, що: «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина перша статті 81 ЦПК України). В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, враховуючи малий вік дитини, проживання дівчинки на протязі всього життя з матір`ю, суд вважає, що дитина має проживати разом з матір`ю, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання з матір`ю, врахувавши висновок органу опіки та піклування, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. На час ухвалення рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з матір`ю, у звичному для неї середовищі. Суд зазначає при цьому, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого його батьківських прав у вихованні, утриманні та спілкуванні з дитиною. Оскільки цивільний позов залишається без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України, в такому разі понесені судові витрати позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed