Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просила перевести на неї права та обов'язки співвласника боржника - [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], зменшивши суму боргу відповідача перед позивачем на 150 000,00 грн. Крім того, [PERSON] просила визнати за нею право власності на квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно рішень Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2016 № 761/34404/15-ц та від 17.06.2016 № 761/4882/16-ц відповідач боргує позивачу 114 197,81 грн. Крім того, позивач понесла витрати на ремонт квартири та встановлення бойлеру у квартиру в якій ? частину квартири [ADDRESS] належить відповідачу і який зобов'язався відшкодувати позивачу дані витрати у розмірі 37 860,00 грн. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 152 057,81 грн. Як зазначає позивач, [PERSON] пропонувала здійснити продаж ? частину вищезазначеної квартири для погашення частини вказаного боргу, та зверталася до відповідача з пропозицією придбати у нього квартиру, а також пропонувала відповідачу купити у неї належну їй половину квартири. Враховуючи на те, що відповідач не здійснив купівлю-продаж частини квартири, а також те, що виділ в натурі цієї частки неможливий без порушення інтересів іншого співвласника-боржника у вказаній квартирі, позивач просила перевести на неї права та обов'язки співвласника-боржника з проведенням перерахунку заборгованості, проте відповідач категорично відмовився. Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач на підставі ст. ст. 338 366, 371, 392 ЦК України, просить задовольнити позов. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали з викладених підстав. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 12 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справу до розгляду по суті. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позову виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31.05.2016 № 761/34404/15-ц, що є чинним на час розгляду справи, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] Володимирівни101 850,23 грн. основного боргу та 1018,50 грн. судових витрат, про що відкрите відповідне виконавче провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51835042, від 03.08.2016 р. Згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.06.2016 № 761/4882/16-ц, що є чинним на час розгляду справи, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10980,26грн. основного боргу та 348,82 грн. судових витрат, про що відкрите відповідне виконавче провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51552247 від 04.07.2016 р. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках кожному квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.2007 року. Із договору № 71/13 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 19.04.2013 року, із договору № 77/13 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 07.05.2013 року та із договору № 131/14 на виконання ремонтно-будівельних робіт від 07.05.2013 року вбачається, що квартирі [ADDRESS] були проведені ремонтно-будівельні роботи на загальну суму 37 860,00 грн. Як зазначає позивач, відповідач зобов'язувався відшкодувати [PERSON] дані затрати у повному обсязі, проте на момент розгляду справи цього не здійснив. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем на момент розгляду справи становить 152 057,81 грн., з яких 37 860,00 грн. заборгованість по ремонтно-будівельним роботам та 114 197,81 грн. заборгованість по рішенням судів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача із пропозицією здійснити продаж зазначеної частки вказаної квартири для погашення частини боргу, та з пропозицією придбати у позивача його частку квартири. Проте, позивач продаж вказаної частини квартири не здійснив (доказів протилежного суду не надано). Судом оглянутий у судовому засіданні висновок вартості незалежної оцінки квартири [ADDRESS], з якого вбачається, що вартість усієї квартири становить 300000,00 грн. Представником відповідача не надавались у судовому засіданні дані про іншу вартість спірної частини квартири. Не заявлялось ним і клопотань про витребування відповідних доказів чи призначення експертиз. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин між сторонами склалися правовідносини щодо отримання позивачем з відповідача належних йому грошей, що регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 366 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до статті 371 Цивільного кодексу України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, та норми права, які їх регулюють, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим задовольняє позов в частині переведення на [PERSON] права та обов'язки співвласника - боржника [PERSON] на якій ? частину квартири [ADDRESS], зменшивши суму боргу [PERSON] перед [PERSON] у розмірі - 150 000 грн. 00 коп. Щодо позовної вимоги в частині визнання права власності варто вказати, що згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу позов в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі ст. 392 ЦК України не підлягає до задоволення, оскільки, позивачем не доведено підстав передбачених ст. 392 ЦК України, за яких можливо задовольнити позов в цій частині. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню в частині переведення на [PERSON] права та обов»язки співвласника-божника [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], зменшивши суму боргу відповідача перед позивачем в розмірі 150 000 грн. 00 коп., натомість в частині вимог визнання права власності позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки право власності на частину квартири на даний час ніким не оспорюється та не визнається, правовстановлюючі документи наявні у позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1517,00 гривень. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial