Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Т.М.М.» (Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Т.М.М.» на свою користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я у розмірі 120 000,00 грн. (а.с.1-2). Свої вимоги Позивач обгрунтовує тим, що з 01.06.2007 року по 30.10.2009 року він працював на посаді арматурника в Фірмі «Т.М.М.»-ТОВ. Під час роботи 17.01.2008р. в результаті нещасного випадку на виробництві позивач отримав виробничу травму, а саме: відкритий перелом дистальних фаланг 3-5 пальців лівої кисті з пошкодженням сухожильних розгиначів, внаслідок якої позивач знаходився на лікуванні більше 3 місяців. За результатами огляду МСЕК від 11.04.2008 року позивачу встановлено втрату 15% професійної працездатності, яка існує до теперішнього часу. Позивач вважає, що пошкодженням здоров'я на виробництві йому спричинено моральну шкоду, оскільки він тривалий час знаходився на лікуванні, стан здоров'я не покращився, непокоять нестерпні фізичні болі в 3-5 фалангах лівої кисті, до цього часу порушена нормальна життєдіяльність, змінився звичайний спосіб життя, Позивач позбавлений можливості виконувати певні роботи у побуті та змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва (суддя Осаулов А.А.) від 05.01.2015р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.17). Відповідач подав суду заперечення (а.с.27-28), в яких зазначив, що причиною нещасного випадку на виробництві є те, що Позивач приступив до роботи на круглопиляльному верстаті без завдання безпосереднього керівника робіт та без права роботи на ньому, чим порушив п.1.6.3. Інструкції з охорони праці № 57 для арматурника, затвердженої наказом генерального директора від 13.12.2006р. № 57-ВТВ, що підтверджується Актом № 1/08 про нещасний випадок на підприємстві, пов'язаний з виробництвом від 21.01.2008р. Відтак, вина Відповідача у нещасному випадку, що стався з Позивачем, відсутня, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог. Рішенням суду від 07.04.2015р. позовну заяву [PERSON] до Фірми «Т.М.М.» товариство з обмеженою відповідальністю про відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення (а.с.36-37). Не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.2015р. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду м. Києва (а.с. 43-46), який своєю ухвалою від 11.06.2015р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилив, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015р. залишив без змін (а.с.64-66). В липні 2015 року [PERSON] звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2015р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015р. (а.с.69-72). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.2015р. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.06.2015р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.95-96). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Т.М.М.» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, визначено [PERSON] (а.с.98), яка прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду у судовому засіданні. Товариством з обмеженою відповідальністю - Фірма «Т.М.М.» подано доповнення до заперечення (а.с.109-110), в яких зазначено, що 30.05.2007р. в комісії Учбового комбінату «Славутич» [PERSON] пройшов перевірку знань, умінь і навичок при виконанні арматурних робіт (протокол від 30.05.2007р. № 637-2007). 08.01.2008р. Позивач пройшов повторний інструктаж за інструкцією з охорони праці № 57 для арматурника, в п.1.6.3. якої вказано, що арматурник повинен виконувати тільки ту роботу, яка доручена керівником робіт та по якій проінструктований. Згідно вимог інструкції з охорони праці № 20 для столяра (затверджена наказом генерального директора Фірми «Т.М.М.» - ТОВ від 13.12.2006р. № 57-втв), має право виконувати роботи на деревообробних верстатах тільки столяр. Навчання, перевірки знань та інструктажів з питань охорони праці при роботі на круглопиляльному (деревообробному) верстаті, або за професією столяр, [PERSON] не проходив. Згідно пояснень виконроба [PERSON], який на той час був безпосереднім керівником робіт, 17.01.2008р. о 8год. він видав завдання [PERSON] на демонтаж опалубки і перевіряв виконання цього завдання о 11 год. і [PERSON] працював на демонтажі, а не на круглопиляльному верстаті. Окрім того, згідно пояснень [PERSON] він приступив до роботи на круглопиляльному верстаті за власною ініціативою і винним у нещасному випадку вважає тільки себе. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.06.2007 року по 30.10.2009 року [PERSON] працював на посаді арматурника Фірми «Т.М.М.»-ТОВ, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] (а.с.3-4). 17.01.2008 року в результаті нещасного випадку на виробництві [PERSON] отримав виробничу травму - травма лівої кисті. Згідно Акту форми Н-5 від 20.01.2008р. розслідування нещасного випадку, що стався 17.01.2008 року о 12 год. 30 хв. в Фірма «Т.М.М.»-ТОВ (а.с.5-6) та Акту за формою Н-1 № 1/08 від 20.01.2008р. про нещасний випадок на підприємстві, пов'язаний з виробництвом затверджений генеральним директором Фірма «Т.М.М.» - ТОВ [PERSON] 21.01.2008р. (а.с.7-9), за поясненнями [PERSON] та свідків нещасного випадку, 17.01.2008р. о 8 год. виконроб Фірми «Т.М.М.» - ТОВ [PERSON] видав завдання бригаді, до складу якої входить [PERSON] на монтаж опалубки для влаштування монолітної плити перекриття над 14-м поверхом на відмітці +43. Дома № 2 між вісями 1-7хА-К та демонтаж опалубки для влаштування монолітної плити перекриття над 13-м поверхом дома № 2 між вісями 1-7кХ-У. [PERSON] отримав завдання на демонтаж опалубки перекриття над 13-м поверхом. Незважаючи на завдання [PERSON] самостійно приступив до монтажу опалубки перекриття над 14-м поверхом. О 12 год. 30 хв. [PERSON] вирішив відрізати частину фанерного листа на круглопиляльному верстаті, який був встановлений на змонтованій опалубці на відмітці +43.100 у вісях 2-3хЖ-И. За поясненнями потерпілого, при різанні фанери на верстаті, йому стало погано і його ліва рука мимоволі потрапила під пилку. [PERSON] спустився вниз до приміщення виконробів і повідомив про нещасний випадок виконробу [PERSON], який на власному легковому автомобілі негайно відвіз потерпілого до травматологічного відділення ЦРП Голосіївського району, де йому була надана перша медична допомога. О 13 год. [PERSON] машиною швидкої допомоги був направлений в хірургічне відділення Київської міської клінічної лікарні № 3, де він був прооперований. Причинами нещасного випадку в Акті Н-1визначено: 1) основна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці [PERSON] арматурником Фірми «Т.М.М.» - ТОВ - виконання роботи на круглопиляльному верстаті без завдання безпосереднього керівника робіт та без права роботи на ньому (порушення п.1.6.3. Інструкція з охорони праці № 57 для арматурника, затверджена наказом генерального директора від 13.12.2006р. № 57-ВТВ»); 2) супутня - невиконання посадових обов'язків [PERSON] виконробом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ - недостатній контроль з боку керівників робіт за дотриманням робітниками вимог інструкцій з охорони праці (порушення п.2.2.6. Посадова інструкція виконроба, затверджена наказом генерального директора від 19.03.2007р. № 49-ОП. Так, особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, вказані в Акті Н-1, внаслідок яких стався зазначений нещасний випадок є [PERSON] арматурник Фірми «Т.М.М.» - ТОВ та [PERSON] виконроб Фірми «Т.М.М.» - ТОВ. Станом на час розгляду справи Акт форми Н-5 від 20.01.2008р. розслідування нещасного випадку, що стався 17.01.2008 року о 12 год. 30 хв. в Фірма «Т.М.М.»-ТОВ та Акт № 1/08(форми Н-1) від 20.01.2008р. про нещасний випадок на підприємстві, пов'язаний з виробництвом, затверджений генеральним директором Фірма «Т.М.М.» - ТОВ [PERSON] 21.01.2008р., не скасовані та до них не внесено змін, зокрема і в частині визначення винних в настанні нещасного випадку осіб, що також підтверджується довідкою Головного управління Держпраці у Київській області від 09.11.2016р, № 5.3/11726 (а.с.111). За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності визначено, що Позивачем внаслідок травми на виробництві втрачено 15% професійної працездатності з 11.04.2008р. до 01.05.2009р., з 01.05.2009р. до 01.05.2011р., з 01.05.2011р. до 01.06.2013р., з 01.06.2013р. до 01.08.2014р., з 01.08.2014р. до 01.08.2015р., а з 01.08.2015р. - довічно, що підтверджується відповідними виписками з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної здатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги (а.с.10-14,103). Положеннями ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 2 ст. 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підстави виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України № 6-54цс11). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними (п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року). Відповідно до ч.2 п.4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 визначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, оскільки серед причин настання нещасного випадку, що стався 17.01.2008р. з [PERSON] на Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ визначено зокрема і невиконання виконробом вказаного підприємства - [PERSON] своїх посадових обов'язків щодо здійснення достатнього контролю додержання робітниками вимог інструкцій з охорони праці, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю - Фірми «Т.М.М.» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, - є законними та підлягають частковому задоволенню. Так, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1994р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні Позивач зазначив, що в зв'язку із втратою працездатності на 15% йому виплачувалась щомісячна соціальна допомога близько 120 грн., а на даний час - близько 250 грн., що не є компенсацією завданої йому моральної шкоди. Водночас, весь час з моменту отримання виробничої травми Позивач вимушений був проходити відповідні щорічні огляди, підтверджувати здоров'я, що зумовило вимушені зміни у його житті. Частинами 3,4 вказаної вище ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, суд, враховуючи, ступінь втрати працездатності Позивачем, яка є стійкою та не підлягає відновленню, з урахуванням наявності не тільки вини Позивача в настанні вказаного нещасного випадку, а й відповідального працівника Фірма «Т.М.М.» - ТОВ, який за своїми посадовими обов'язками повинен був попередити отримання Позивачем виробничою травми при достатньому контролі за виконанням останнім інструкцій з охорони праці, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, застосовуючи принцип співмірності, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 30 000,00 грн. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial