Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач припинив приймати участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, зазначила, що відповідач повністю відчужився як батько до свого сина, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, зовсім не виявляє батьківських почуттів, тому просить суд позбавити батьківських прав відповідача. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 17.03.2020 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.03.2020 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних доказів до матеріалів справи не долучив, при цьому, в судовому засіданні категорично заперечував щодо задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Протокольною Ухвалою суду від 26.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Присутній у судовому засіданні відповідач не заперечував щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на сина, натомість, щодо позбавлення батьківських прав категорично заперечував, посилаючись на те, що між сторонами існує спір, оскільки позивач чинить перешкоди відповідачу у побаченнях з дитиною. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надала висновок органу опіки та піклування від 17.08.2021 року щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого є позивач, а батьком - відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження від 206.05.2014 року, серія [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що, на думку суду, є достатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач подала позов 12.12.2019 року, що підтверджується відбитком реєстраційного штемпеля на першому аркуші позовної заяви. Враховуючи викладене, аліменти підлягають стягненню на користь позивача з дня подання позовної заяви до суду, тобто, з 12.12.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд зазначає таке. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.08.2021 року вирішено недоцільно позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] та попереджено відповідача про відальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на думку сторони позивача, підтверджують ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, відповідач сина не утримує та не виховує. Вказані покази свідків не мають вирішального значення при встановленні підстав для позбавлення батьківських прав відповідача та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Разом із тим, на думку суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд доходить висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає приймати участь у вихованні сина, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Тому суд вважає, що зазначене свідчить про те, що відповідач проявляє бажання та намагання брати участь у вихованні дитини. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення його батьківських прав щодо сина може свідчити про його інтерес до дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у цій частині позовних вимог відмовити. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У порядку статті 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial