Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У грудні 2014 року позивач предявив через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту свого права власності на квартиру [ADDRESS] з підстав того, що він несе тягар обовязків з утримання майна та оплати комунальних послуг також і за проживання відповідача, яка була членом сім?ї колишнього власника та після продажу квартири за договором від 16 жовтня 2014 року з реєстрації в квартирі не знялася, хоч не проживала в квартирі задовго до її продажу, забрала речі і переїхала до іншого помешкання за невідомою адресою, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю квартирою №32 по пр. Кірова, 84 в м. Дніпропетровську, шляхом зняття з реєстрації в цій квартирі, а також стягнути на свою користь понесені судові витрати. Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Третя особа на стороні позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, пояснивши, що вона є колишнім власником квартири, де у 2009 році зареєструвала свою онуку відповідача у справі, яка в квартирі не проживає з травня 2012 року і де проживає наразі невідомо, тому після продажу квартири відповідач з реєстрації в цій квартирі не знялася, проте її житлові права не порушуватимуться у разі задоволення позову, оскільки остання має на праві власності житло 1/3 частку в квартирі [ADDRESS]. Відповідач заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду відповідно до ст.74-77 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, свого представника до суду не направила, про розгляд справи в його відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого за відсутності заперечень з боку позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Третя особа ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, свого представника не направив, причин неявки суду не повідомив, що у відповідності зі ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи позовної заяви в межах заявлених вимог, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2014 року, укладеного між [PERSON], як продавцем та покупцем [PERSON], посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №979, продавець передали у власність покупцю належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], а покупець сплатив 280366,00 грн. (а.с.3). Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 жовтня 2014 року за позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділ ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 16 грудня 2014 року відповідач зареєстрована в [INFO] з 24 червня 2009 року (а.с.11). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі щонайменше з вересня 2012 року по жовтень 2014 року, про що свідчать акти обстеження квартири, посвідчені посадовою особою КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР від 07 вересня 2012 року, 10 січня 2013 року, 15 листопада 2013 року, 20 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року, які долучені до матеріалів справи (а.с.20, 21, 23, 35, 36). Крім того, після продажу третьою особою позивачу квартири 16 жовтня 2014 року ні третя особа [PERSON], ні відповідач квартирою не користуються, у звязку з виконанням умов договору купівлі-продажу, оскільки ключі від квартири передані позивачу та відповідач і третя особа ключів від квартири не мають. Одночасно судом встановлено, що відповідач, окрім місця реєстрації проживання, має на праві власності житло - 1/3 частку квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 28 квітня 2006 року (а.с.39). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, і передбачають використання власником житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Одночасно судом встановлено, підстави для користування спірною квартирою згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідача відсутні, оскільки такий з позивачем не укладався, а відповідач, прав користування як член сімї власника житла за ст. 405 ЦК України не набувала, оскільки після відчуження належної третій особі [PERSON] квартири 16 жовтня 2014 року статусу члена сімї позивача не набувала, у звязку з чим підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою відсутні. Разом з тим, Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач, залишаючись після 16 жовтня 2014 року безпідставно зареєстрованою у належній на праві власності позивачу квартирі, створює йому перешкоди у здійсненні прав власника, в тому числі, в майновому утриманні житла, за користування яким позивач несе витрати і за відповідача, тому права позивача за ст. 16 ЦК України підлягають захисту в судовому порядку з ухваленням рішення про усунення позивачу перешкод у користуванні власністю зі зняттям відповідача з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. В порядку розподілу судових витрат згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved