Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що відповідачем було направлено лист голові КДКА, в якому викладено інформацію стосовно позивача, яка є неправдивою, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач звинуватила позивача, який є адвокатом, та захищав інтереси матері відповідача - [PERSON], у низьких моральних якостях та фактично у вчиненні правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність. Вважає, що викладені в листі відомості принижують його честь як громадянина, гідність як сімейної та моральної людини, і ділову репутацію адвоката, що спричинило йому моральну шкоду. З урахуванням наведеного позивач просив визнати письмову інформацію, від [INFO] року, яка викладена на паперовому носії [PERSON] на ім'я голови КДКА Київської області [PERSON], а саме: «…Мною було повідомлено адвоката [PERSON], що дані його пропозиції є прямим порушенням закону, та те, що його дії містять ознаки кримінального злочину, після чого [PERSON] почав погрожувати, застерігав мене від написання скарг, я знову його просила припинити мене залякувати та погрожувати мені…»; «...в одній із телефонних розмов [PERSON] запропонував мені поїхати з ним до готелю, подальша розмова з його боку була про мої фізичні дані, розпитував чи я є вродлива, та як я виглядаю...»; «отримання шляхом шахрайських дій грошових коштів у сумі 25 тис.доларів США» такою, що завдала шкоду його честі, гідності та діловій репутації та стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію за спричинення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Також зазначав про те, що відповідач надала недостовірну інформацію, яка завдала йому шкоди, принизила його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки він ніколи не запрошував відповідача до готелю, не телефонував їй, гроші ніколи не вимагав, а запис, наданий відповідачем, змонтований. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечувала, зазначивши, що доводи, викладені в позовній заяві, є такими, що не відповідають дійсності та є недостовірними. Свої заперечення обгрунтувала тим, що відповідач, який представляв інтереси її матері - [PERSON], неодноразово телефонував до неї з пропозиціями вирішити питання щодо квартир, які були предметом спору в суді між нею та [PERSON], зокрема, підписати «договір-гарантію адвоката», а у випадку, якщо її представник не підпише такий договір за невиконання нею укладеного договору та не зняття з реєстраційного обліку у квартирі по [ADDRESS] відповідач буде зобов'язана сплатити [PERSON] 25 тис. доларів США. Також зазначала про те, що позивач запрошував її до готелю для вирішення спірних питань, погрожував, тощо, у зв'язку з чим відповідач звернулася до КДКА Київської області, де було відкрито дисциплінарне провадження відносно адвоката [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON], який є чоловіком відповідача, в судовому засіданні показав, що 16.04.2015 року він був свідком телефонної розмови його дружини з представником [PERSON] - [PERSON], який пропонував їй зустрітися в готелі та підписати договір дарування з умовами, які її не влаштовують, запитував як вона виглядає, розмова була агресивна, були погрози та розмови про те, що у разі відмови підписати договір, вона буде винна 25 тис.доларів США. Допитаний в якості свідка [PERSON], який є другом та кумом [PERSON], в судовому засіданні показав, що коли вони разом з відповідачем їхали в машині, він особисто чув, як хтось телефонував [PERSON] та запитував про її зовнішність, пропонував зустрітися в готелі, зі слів відповідача він неодноразово пропонував невигідні для неї пропозиції, зокрема, і питання щодо квартири по судовій справі. Зазначив, що чув розмову один раз, все інше зі слів відповідача. Особа, яка телефонувала, проявляла агресію, були присутні погрози, застереження від написання скарг. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Беручи до уваги зазначені конституційні та конвенційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до ст. 14 вказаного Закону поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошеної інформації. Статтею 26 Закону України «Про інформацію» джерелами інформації є передбачені або встановлені Законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. При цьому, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст. ст. 200, 201 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, ім'я (найменування), інші блага, які охороняються цивільним законодавством. До способів захисту немайнових прав відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є адвокатом, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 397, що видано на підставі рішення Луганської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 25 від 15.05.1996 року (а.с. 11). Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом . Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був представником (адвокатом) гр. [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], які діяли також в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування квартирою та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], які діяли також в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою. Отже, підстава звернення позивача до суду з даним позовом та предмет спору у даній справі безпосередньо пов'язані із здійсненням адвокатської діяльності позивача - професійної діяльності адвоката. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій, незалежно від форми власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. 02 липня 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області [PERSON] зі скаргою щодо дисциплінарного проступку з боку адвоката [PERSON] та надання роз'яснення щодо правомірності вживання адвокатом понять «адвокатська гарантія», «слово адвоката», укладення договору-зобов'язання між відповідачем у цивільній справі та представником позивача, тощо (а.с. 6-8). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що у скарзі на ім'я голови КДКА Київської області [PERSON] відповідачем викладено інформацію стосовно позивача, яка є неправдивою, не відповідає дійсності та є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а саме: «…Мною було повідомлено адвоката [PERSON], що дані його пропозиції є прямим порушенням закону, та те, що його дії містять ознаки кримінального злочину, після чого [PERSON] почав погрожувати, застерігав мене від написання скарг, я знову його просила припинити мене залякувати та погрожувати мені…»; «...в одній із телефонних розмов, [PERSON] запропонував мені поїхати з ним до готелю, подальша розмова з його боку була про мої фізичні дані, розпитував чи я є вродлива, та як я виглядаю...»; «отримання шляхом шахрайських дій грошових коштів у сумі 25 тис.доларів США». Натомість, відповідно до ст. 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом. Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарне провадження складається з таких стадій: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі. Статтею 38 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено порядок перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката , за результатами якої членом дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури складається довідка, яка має містити викладення обставин, виявлених під час перевірки, висновки та пропозиції щодо наявності підстав для порушення дисциплінарної справи , а ст. 39 цього Закону визначено, що за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. В довідці Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 27 жовтня 2015 року щодо здійснення дисциплінарної перевірки стосовно адвоката [PERSON], яка міститься в матеріалах справи, зазначено про наявність підстав для порушення щодо адвоката дисциплінарної справи (а.с. 126-128). Згідно з рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 21 жовтня 2015 року за скаргою [PERSON], виходячи з матеріалів, отриманих в ході здійснення дисциплінарної перевірки, на підставі ст.ст. 33-39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 7, п.4, ст. 11, п.п. 2-4, ст. 50 Правил адвокатської етики, Дисциплінарною палатою порушено дисциплінарну справу відносно адвоката [PERSON] (а.с. 129-131). Згідно з копією рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 26 травня 2016 року скаргу адвоката [PERSON] залишено без задоволення, а рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 21.10.2015 року про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON] залишено без змін (а.с. 122-123). Даних про рішення, прийняте дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за результатами розгляду дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON] про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи, матеріали цивільної справи не містять. Слід також зауважити, що Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що інформація, викладена відповідачем [PERSON] в скарзі на ім'я голови КДКА Київської області, що є предметом спору у даній справі, водночас, є предметом розгляду дисциплінарної справи, порушеної дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області відносно адвоката [PERSON], про результати розгляду якої в матеріалах справи відомості відсутні. Таким чином, у цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про результати розгляду компетентним органом скарги [PERSON] та відповідної оцінки доводам, викладеним у цій скарзі, і чи є ця інформація предметом судового захисту. Саме по собі звернення відповідача до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області зі скаргою, в якій міститься зазначена інформація, яка, в свою чергу, потребує перевірки компетентним органом, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою права на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката. З огляду на вимоги чинного законодавства, встановлені обставини справи та наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed