Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У грудні 2020 року позивач пред`явив через суд зазначений позов до [PERSON] та [PERSON] на предмет захисту свого права власності на квартиру [ADDRESS] з підстав того, що він несе тягар обов`язків з утримання майна та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з ним відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які вселилися та зареєстровані у квартирі як дружина сина [PERSON] та її син, проте після розірвання шлюбу, починаючи з 30 жовтня 2015 року у квартирі не проживають, комунальні послуги не оплачують, мешкають у іншому житлі, тому позивач, посилаючись на ч.2 ст. 405, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, які втратили право на користування його квартирою. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 11 січня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка. Відповідачі свій відзив не подали, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляли і про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем їх постійного проживання (перебування), а також за повідомленим представником позивача фактичним місцем проживання останніх. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та наполягав на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, пояснивши, що дійсно після розірвання шлюбу за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, приблизно наприкінці 2015 року вона разом з сином від першого шлюбу [PERSON] вибула з квартири колишнього тестя по [ADDRESS] та з того часу, забравши свої речі, мешкає в квартирі родичів, не здійснюючи спроб проживання у квартирі позивача. Також пояснила, що її син [PERSON] наразі постійно проживає в державі Ізраїль і у зв`язку з карантином не має змоги прибути в Україну для того, щоб знятись з реєстрації у цій квартирі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув та про відкладення розгляду не клопотав, у зв`язку з чим, суд за згодою представника позивача та іншого відповідача вважає за можливе провести розгляд у його відсутності. Суд, заслухавши усні пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13 листопада 2012 року № 473 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26 серпня 2011 року, належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.10, 11) та узгоджується з актуальними даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 січня 2021 року (а. с. 33-34). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2008 року перебували у шлюбі, що зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1010, та який розірваний на підставі рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року, що набрало законної сили 22 серпня 2015 року. За даними довідки № 1164 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 29 січня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п`ять осіб: [PERSON] , [INFO] - уповноважений власник, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - онука, [PERSON] , [INFO] - онук, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15), що повністю узгоджується відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 13 грудня 2019 року про місце реєстрації відповідачів (а.с.25, 26). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] не користуються з 30 жовтня 2015 року, тобто більше року до дня звернення з позовною заявою, про що свідчить акт про непроживання останніх у цій квартирі, складений 11 березня 2020 року сусідами [PERSON] , [PERSON] та засвідчений головою ОСББ «Поля-59» [PERSON] (а.с.16), сукупно з поясненнями про визнання позову відповідача [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Оскільки іншого відповідачами не доведено, то за встановлених судом обставин підстави для користування спірним житловим приміщення у квартирі [ADDRESS] згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідачів відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування житлом не зобов`язальне позадоговірне, а на обмеженому речовому праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156 і ст. ст. 157, 162 ЖК УРСР. Відтак, оскільки відповідачі відсутні у спірній квартирі більше одного року і не користуються нею, хоч об`єктивно мають таку можливість, то суд дійшов висновку, що сервітут ними не використовується без поважних причин більше строку його збереження за особами, на підставі чого згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України сервітут відповідачів припинився, а відповідачів по суду належить визнати такими, які втратили право користування спірним житловим приміщенням у зазначеній квартирі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України внаслідок задавненості користування, у зв`язку з чим належить прийняти згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем [PERSON] в частині вимог, пред`явлених до неї. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, а тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ухвалене судом у цій справі рішення є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів за заявою позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved