Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання частки в квартирі особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначає, що 02.03.2019 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, а 10.09.2019 року ними придбано за 1 217 002 грн. 40 коп. квартиру [ADDRESS] , яку за спільною згодою оформлено на відповідачку. Оскільки для придбання квартири ним використані власні заощадження зароблені до укладення шлюбу з [PERSON] у сумі 40 200 доларів США, що на час придбання квартири за курсом НБУ становило 1 055 231 грн. 91 коп., [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 4/5 частину квартири [ADDRESS] . У поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Спірну квартиру вона придбала за особисті кошти. Сам факт зняття [PERSON] готівки в касі банку на передодні укладення договору купівлі-продажу не свідчити про те, що саме ці кошти були витрачені ним на придбання квартири. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, позов просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами (п 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Судом установлено, що відповідно до банківського документу JPMorgan Chase Bank, 3901 Main St Flasing NY USA, щодо переказу грошових коштів від 26.11.2018 року [PERSON] ( [PERSON] ) перерахував на рахунок [NUMBER] [PERSON] ( [PERSON] ) 15 000 доларів США (з.б. а.с. 39). Згідно із банківським документом JPMorgan Chase Bank, 3901 Main St Flasing NY USA, щодо переказу грошових коштів від 28.11.2018 року [PERSON] ( [PERSON] ) перерахував на рахунок [NUMBER] UKRSIBBANK [PERSON] ( [PERSON] ) 20 000 доларів США (а.с. 39). Як вбачається із виписки АТ «Урсиббанк» за картковим рахунком [PERSON] № [NUMBER] , 27.11.2018 року зараховані грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, а 28.11.2018 року - 20 000 доларів США, а 03.12.2018 року 35 000 доларів США були перераховані на інший рахунок клієнта - відділення (з.б. а.с. 38). Відповідно до виписки АТ «Урсиббанк» за накопичувальним рахунком [PERSON] № [NUMBER] за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року станом на 29.12.2018 року залишок коштів становив 35 000 доларів США, 16.01.2019 року після зарахування 5 000 доларів США - з урахування курсової різниці залишок склав 40 000 доларів США 22 центи, після нарахування процентів 31.01.2019 року та 28.02.2019 року залишок на картковому рахунку становив 40 000 доларів США 73 цента (а.с. 40). 02.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище якої після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 02.03.2019 року Центральним відділом реєстрації шлюбів ГТУЮ у м. Києві (а.с. 5). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Враховуючи, положення ст. 190 ЦК України, згідно з якими грошові кошти, що зберігаються у безготівковій формі на рахунках у банках є майном, а також ту обставину, що позивач є власником цього рахунку, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти у іноземній валюті набуті [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] є його особистою приватною власністю. Як вбачається зі змісту виписок АТ «Урсиббанк» по рахункам [PERSON] , а саме картковому рахунку № [NUMBER] та накопичувальному рахунку № [NUMBER] наступні поповнення грошових коштів відбувались вже після укладення шлюбу з [PERSON] , а тому ці кошти не є особистою власністю позивача. Згідно виписок АТ «Урсиббанк» по картковому рахунку № [NUMBER] та накопичувальному рахунку № [NUMBER] [PERSON] 12.04.2019 року переказує з накопичувального на картковий рахунок 15 000 доларів США, а 15.04.2019 року 25 200 доларів США. Відповідно до довідки АТ «Урсиббанк» № 62-1-13/34-246 [PERSON] орендував у період з 10.04.2019 року по 15.07.2019 року депозитну скриньку (а.с. 37). 16.04.2019 року [PERSON] знімає з карткового рахунку 40 200 доларів США, що підтверджується випискою АТ «Урсиббанк» по цьому рахунку (а.с. 38). 10.05.2019 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за умовами якого продаж цього нерухомого майна вчинено за 1 317 002 грн. 40 коп. (а.с. 6-8). Під час судового розгляду відповідачка [PERSON] у порушення вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України не надала суду будь-яких доказів на підтвердження наявність у неї грошових коштів набутих до шлюбу чи наявність доходу як до так і після укладення шлюбу, у розмірі, достатьому для придбання спірної квартири, а тому суд критично ставиться до її доводів про те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти. Враховуючи, що після укладення шлюбу та придбання спірної квартири пройшов незначний час, а саме два місяці вісім днів, доказів того, що подружжя [PERSON] у цей період мало дохід у сумі 1 317 002 грн. 40 коп. або [PERSON] мала така грошову суму до укладення шлюбу, набула її за належним чином оформленим договором дарування чи прийняла у спадок суду не надано, [PERSON] мав у власності грошові кошти набуті до укладення шлюбу у сумі 40 000 доларів США 73 цента, що станом на день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири за курсом НБУ становило 1 049 619 грн. 16 коп. (40 000, 73 х 26,24), суд вважає доведеним ту обставину, що для придбання спірної квартири 10.05.2019 року були використані в тому числі грошові кошти 1 049 619 грн. 16 коп., що є еквівалентом 40 000 доларів США 73 центів, які належали [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] й були зняті ним з банківського рахунку 16.04.2019 року. При цьому суд вважає правдивими пояснення [PERSON] про те, що до дня укладення договору купівлі-продажу грошові кошти зберігались у депозитній скрині АТ «Урсиббанк», оскільки це узгоджується з наявними в матеріалах письмовими доказами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. З огляду на те, що під час розгляду справи установлено, що спірну квартиру придбано подружжям [PERSON] за 1 317 002 грн. 40 коп., з яких 1 049 619 грн. 16 коп. грошові кошти, що належали [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що особиста приватна власність позивача в цій квартирі визначається за вартісним показником об`єкта нерухомості на час його придбання, виходячи з наступного розрахунку: 1 049 619 грн. 16 коп. х 100 / 1 317 002 грн. 40 коп., що дорівнює 79,69 %, які для визначення ідеальної частки підлягають округленню до найближчої одиниці, що становить 80/100 та шляхом скорочення на 10, а потім на 2 ідеальна частка визначається у розмірі 4/5. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому суд відхиляє доводи відповідачки про те, що [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту, оскільки [PERSON] не визнає право особистої власності позивача на частку в спірній квартирі, а тому це право позивача відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України підлягає судовому захисту. Оскільки позов підлягає задоволенню, то сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Також з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу, а саме 13 700 грн. 00 коп.

Outcome: approved