Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

У вересні 2020 року представник заявниці адвокат Рябоконь С.В. звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] із вказаною заявою, в якій просив\~ встановити факт проживання [PERSON] однією родиною з батьком [PERSON] , [INFO] , на момент його смерті [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе майно заповів позивачці. Батько за життя проживав за адресою: [ADDRESS] разом з нею за вказаною адресою з 26.09.2014 року. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Заявниця звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала документ, який би підтверджував факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підставі викладеного, просив встановити вказаний факт, що має юридичне значення. Представник заявниці адвокат Рябоконь С.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заявниці, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, в яких визнала позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] . Заявниця [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 26.07.2010 року. [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 26.07.2010 року. За життя [PERSON] склав заповіт від 31.07.2010 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С., зареєстрований в реєстрі за № 3-1485, яким заповідав все своє майно [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2015 року відділом управління РАЦС Республіки Саха, Якутія по Мірнинському району РФ, актовий запис №13. Листом приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупінової Н.Є. від 29.07.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що заявницею не надано документів, які б підтверджували факт спільного проживання з [PERSON] . Згідно адресної довідки від 05.06.2020 року, складеної начальником ВПМ ВМВС Росії по Мірнинському району, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Сартана м. Маріуполя Донецької області, в період з 26 вересня 2014 року по 08 січня 2015 року проживав разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знятий з міграційного обліку за місцем перебування 08 січня 2015 року, у зв`язку із смертю. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, має для заявника важливе юридичне значення, а саме для оформлення спадщини за законом. Приписами ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Ст. 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв`язку з провадженням по справах про спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 496 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 16 листа ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13, права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння в правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкування справ залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України, об`єкт також залишається незмінним спадщина (сукупність об`єктивних прав та обов`язків спадкодавця). Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 9 Конституції України). Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»). До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнаролні поговори України»). Враховуючи викладене, а також думку представника відповідача, яка визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне встановити факт сумісного проживання однією родиною [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , [INFO] , по день його смерті [INFO] .

Outcome: approved