Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У грудні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором №МL-300/683/2007 від 11.12.2007р. в розмірі 18310,68 доларів США, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до умов Кредитного договору ML-300/683/2007 від 11.12.2007р. відповідачу-1 [PERSON] AT «ОТП Банк» (яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») надано кредит в розмірі 50000,00 доларів США. У відповідності до пп. 1.1. даного Кредитного договору, Банк зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у Кредитному договорі. Посилаючись на ст.1054 ЦК України, зазначили, що свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу-1 кредит, що підтверджується кредитною заявкою та випискою з поточного рахунку відповідача. Згідно ч. №2 Кредитного договору, повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати платежів у розмірі, строки, що визначені у Додатку №1 до Кредитного договору, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором з відповідачем-2 - [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки № 8К-300/683/2007 від 11.12.2007р. зі змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідач-2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем-1 всіх боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором. На сьогоднішній день відповідач-1 не виконує обов'язки по кредитному договору, досудові вимоги від 23.10.2015р. не виконані, у зв'язку з чим станом на 20.10.2015р. виникла заборгованість за Кредитним договором № ML-300/683/2007 від 11.12.2007р. в розмірі 18 310,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (2161,7536 грн. за 100 дол. США) станом на 20.10.2015 складає 395 831,78 грн., з урахуванням: залишок заборгованості за кредитом - 16 804,06 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -1 506,62 доларів США. На даний час свої зобов'язання перед Банком відповідач-1 не виконав. Відповідно до договорів Поруки порукою за цими Договорами забезпечуються вимоги позивача щодо сплати відповідачем-1 кожного і всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. Згідно з п. 1.2. Договору поруки, банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до обох одночасно. Посилаючись на ст.554 ЦК, зазначили, що оскільки відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем, то вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором пред'являються позивачем солідарно до обох відповідачів. Тому, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» був вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 27 квітня 2016 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи - Національний Банк України, [PERSON] про захист порушених прав споживача, визнання дій протиправними та правочину недійсним. В обгрунтування зазначила, що 11.12.2007 року позивач та відповідач склали й підписали текст кредитного договору №ML-300/683/2007, який є договором споживчого кредитування в значенні, встановленому Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки його цільовим призначенням є «споживчі цілі» - оплата за придбання нерухомості. Посилаючись на ч.1,3 ст.215, ч.1,3 ст.203 ЦК України, зазначила, що вважає, що даний кредитний договір як правочин, не відповідає законодавству і її внутрішній волі. Цей правочин є несправедливим по відношенню до неї та вчинений відповідачем з порушенням принципу добросовісності. Дії відповідача під час укладення та виконання правочину є протиправними, що визначені законом як нечесна підприємницька діяльність. Внаслідок вчинення Кредитного договору її права як споживача є порушеними і такий правочин не може продовжувати бути чинним. Посилаючись на п.6 ч.1 ст.3 ЦК, ЗУ «про захист прав споживачів», рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, зазначила, що вказаний кредитний договір необхідно буде вважати недійсним, якщо його зміст не відповідає вимогам законодавства ч. 1 ст. 203 ЦКУ, зокрема принципам справедливості, розумності та добросовісності; нормам та положенням ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» та іншим актам цивільного законодавства. Будучи необізнаною в сфері фінансів та права, вона до останнього часу вважала відповідача добросовісним, покладалась на його публічний авторитет, і тому вважала, що Кредитний договір відповідає законодавству і що сторони в момент укладення Кредитного договору дотримувались всіх вимог законодавства. Також вона покладалась на державний контроль збоку НБУ і вважала, що діяльність відповідача належним чином підконтрольна. Але ж отримавши вимогу банку про погашення кредиту, вона усвідомила невідповідність правочину її внутрішній волі. Банк звернувся із позовом до суду про стягнення з неї значно вищої суми боргу, ніж вона очікувала. Звернувшись за правовою допомогою до фахівців вона зрозуміла, що Кредитний договір було укладено без дотримання вимог законодавства, внаслідок чого зміст Кредитного договору не відповідає закону і не може продовжувати бути чинним. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial