Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У вересні місяці 2014 року позивачі звернулися із позовом до суду, яку мотивують тим, що в зареєстрованому шлюбі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували з 24 вересня 1996 року. Їх сім»я фактично розпалась з січня 2005 року, і вони з означеного часу спільно не проживали. З липня місяця 2005 року вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], народження якої зареєстровано відділом РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва відповідно до актового запису про народження за №1968 від 29.07.2006 року. Однак відомості про батька зазначені відповідач [PERSON], хоча в дійсності батьком цієї дитини він не являється. Батьківство відповідача [PERSON] щодо дитини зареєстровано на підставі того, що дитина народилась до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, Шлюб із ним розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 червня 2006 року. Ці відомості про батька дитини внесені органом РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва на підставі актового запису про укладення шлюбу від 26.09.1996 року та вона повідомила позивача [PERSON] про внесення до актового запису про народження дитини відомостей про батька [PERSON], і він дізнався з її слів про це у листопаді 2006 року після розірвання шлюбу [PERSON] з його дружиною [PERSON] В даний час між ними укладено шлюб 10 березня 2009 року. [PERSON] визнає його, [PERSON] батьківство щодо цієї дитини. Просять визнати [PERSON] татьком [PERSON], [INFO] та зобов»язати відділ РАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини. В судове засідання позивачі в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримують заявлений позов та просять його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував про задоволення позову, посилається на те, що він дійсно батьком цієї дитини не являється. Представник відділу РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку, надав суду належно завірену копію актового запису про народження дитини. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника та просить відмовити позивачам у задоволенні позову у зв»язку із тим, що позивачі наголошують в позові на тому про те, що [PERSON] дізнався про те, що він є батьком дитини у листопаді місяці 2006 року. Для вирішення спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно частини 1 статті 138 Сімейного кодексу України при цьому не звертають увагу на те, що у частині 3 цієї статті законодавець встановлює, що для оспорювання батьківства свого чоловіка матері дитини надається позовна давність теж у один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Як вбачається із актового запису про народження №1968, державна реєстрація народження [PERSON] відбулася 29.07.2006 року. Суд, заслухавши доводи позивачів та відповідача, заперечення щодо задоволення позову представника відділу РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24 вересня 1996 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2006 року шлюб між ними розірвано. Із матеріалів справи убачається, і цього не заперечує відповідач [PERSON] та підтверджує позивач [PERSON] у позовній заяві, що з липня 2005 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах із позивачем [PERSON] та від цього шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується копією актового запису про народження дитини, актовий запис за №1968, вчинений відділом РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва. Виходячи із доказів наданих позивачами видно, що позивач [PERSON] дізнався про те, що він є батьком цієї дитини у листопаді місяці 2006 року від матері дитини. Матір дитини, позивач [PERSON] знала про це з часу проведення державної реєстрації народження доньки, [PERSON], яка проведена 29.07.2006 року та сама цього не заперечувала у ході попереднього розгляду справи. Представник відділу РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва подав заяву те, що внаслідок спливу річного строку звернення до суду, позивачам слід відмовити у задоволенні позову. Відповідно до частини 1 статті 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком має право пред»явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. За частиною 2 означеної норми закону до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Тому з цього часу протягом одного року позивач мав право пред»явити до суду позов про оспорювання батьківства. Однак такий позов ним заявлений лише 02 вересня 2014 року. Відповідно до частини 1 статті 138 Сімейного кодексу України жінка, яка народила дитину в шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка. Вимога матері про виключення з актового запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня народження дитини. Позивачі [PERSON] з часу вчинення актового запису про народження доньки до суду про оспорювання батьківства та з позовом не звернулась та пропустила строк звернення до суду за захистом такого права. Позивач [PERSON] з листопада 2006 року дізнався про своє батьківство, до суду не звернувся, позов позивачами поданий до суду 02 вересня 2014 року. Позивачі не просять поновити пропущений ними строк звернення до суду та не наводять поважних причин його пропуску. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed