Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що у провадженні Апеляційного суду Київської області перебувала справа №372/2028/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування. Представником [PERSON] у справі був адвокат Грапенюк С.С.. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія №5066/10, видане КДКА Київської області від 13 вересня 2012 року), що діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року, що був укладений між [PERSON] та адвокатом Грапенюк С.С., ордеру серії КС №003365 від 25 квітня 2018 року. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] страждає на психічний розлад з 2012 року, який впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, разом з тим [PERSON] та адвокат Грапенюк С.С., всупереч психічним розладам [PERSON], уклали договір про надання правової допомоги. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року укладений між адвокатом Грапенюк Семеною Семенівною, що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія №5066/10, видане КДКА Київської області від 13 вересня 2012 року, і [PERSON] та ордер серія КС №003365 від 25 квітня 2018 року, що виданий [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року. На адресу Шевченківського районного суду м. Києва від адвоката Грапенюк С.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що посилання позивача на те, що наявність у [PERSON] психічного розладу, що встановлений висновком судово-психіатричної експертизи №5 від 09 лютого 2017 року, у момент укладення договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року є хибним, оскільки під час проведення судово-психіатричної експертизи в межах розгляду справи №372/2028/16-ц не ставилося питання про те, чи страждала [PERSON] на психічний розлад при підписанні договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року. Окрім того оскаржуваний позивачем договір жодним чином не впливає на права та інтереси позивача та жодним чином не порушує права позивача. На підставі викладеного у відзиві, відповідач Грапенюк С.С.. просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між адвокатом Грапенюк Семеною Семенівною, що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія №5066/10, видане КДКА Київської області від 13 вересня 2012 року, і [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на майно. На підставі договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року [PERSON] було видано ордер серія КС №003365 від 25 квітня 2018 року для представництва її інтересів у Апеляційному суді Київської області. В провадженні Апеляційного суду Київської області, а потім і в провадженні Київського апеляційного суду, перебувала цивільна справа №372/2028/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на майно. В межах розгляду даної цивільної справи призначалися судово-психіатричні експертизи. Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 5 від 9 лютого 2017 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології, складеного на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року про призначення судово-психіатричної експертизи, [PERSON] під час укладання оспорюваних правочинів 31 липня 2013 року виявляла ознаки тяжкого психічного розладу, що при співставленні з діагностичними стандартами та діючого в Україні Міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду (МКХ-10) відповідає діагнозу: «Рекурентний депресивний розлад. Поточний депресивний епізод з психотичними симптомами» (F 33.3). За своїм психічним станом [PERSON] під час підписання правочинів від 31 липня 2013 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] страждає на психічний розлад «Рекурентний депресивний розлад». [PERSON] на момент підписання договорів дарування 31 липня 2013 року житлового будинку та земельної ділянки страждала на психічне захворювання «Рекурентний депресивний розлад. Поточний депресивний епізод з психотичними симптомами». [PERSON] на момент підписання 31 липня 2013 року договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року, за клопотанням [PERSON] було призначено повторну судово-психіатричну експертизу. За результатом проведення зазначеної експертизи було складено висновок судово-психіатричного експерта № 681 від 18 жовтня 2018 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, згідно якого [PERSON] станом 31 липня 2013 року страждала психічним розладом у вигляді Рекурентного депресивного розладу, поточний епізод важкий з психотичними симптомами (F 33.3). Рекурентний депресивний розлад, згідно з медичною документацією під експертної, був діагностований у неї у листопаді 2012 року. [PERSON] за своїм психічним станом на момент укладення договорів дарування від 31 липня 2013 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Стаття 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України). Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.4 ст.14 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 202 ЦК України). Частина 1 статті 6 ЦК України передбачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України). У відповідності до положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (в редакції чинній на час укладення договору) визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012 затверджені Правила адвокатської етики. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У відповідності до ч.1 статті 27 зазначеного Закону, Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Згідно з частиною 3 статті 27 Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27 Закону). Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч.2 ст.651 ЦК України). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст.651 ЦК України). Частина 2 статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Стаття 32 Правил адвокатської етики визначає, що в договорі про надання правової допомоги має бути передбачено право клієнта в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку; в договорі можуть бути визначені умови виплати гонорару за таких обставин; Адвокат не має права вчиняти тиск на клієнта з метою перешкодити реалізації цього права; водночас адвокат, котрому став відомий намір клієнта розірвати договір з ним, повинен пояснити клієнту можливі наслідки цього для перспективи подальшого виконання його доручення, з'ясувати причини, що потягли ініціювання клієнтом розірвання договору, і якщо вони пов'язані з помилковим уявленням клієнта про хід захисту (представництва) його інтересів або обумовлені недоліками в захисті (представництві) клієнта адвокатом, які можуть бути усунені, - пояснити це клієнту і обговорити з ним можливість збереження договору, якщо це об'єктивно відповідає інтересам клієнта. Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні судової-психіатричної експертизи в межах розгляду цивільної справи №372/2028/16-ц експерту не ставилося питання чи могла [PERSON] на момент підписання договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2018 року усвідомлювати значення своїх дій, що унеможливлює суд встановити дійсні обставини при укладенні такого договору. Відповідно аналізу вищевказаних правових норм, договір про надання правової допомоги може бути розірваний за ініціативою обох сторін договору або з ініціативи клієнта без пояснення будь-яких причин. Позивач у справі не є стороною укладеного договору про надання правової допомоги, а тому позбавлена можливості оспорювати дійсність такого договору. Окрім того, укладений між [PERSON] та адвокатом Грапенюк С.С. договір про надання правової допомоги не впливає на права та законні інтереси позивача у справі та жодним чином не порушує майнові чи немайнові права позивача. Враховуючи викладені обставини справи правові підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], Грапенюк Семени Семенівни про визнання правочину недійсним відсутні.

Outcome: dismissed