Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України в Подільському районі міста Києва про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року стягнуто з КП «Київпастранс» на його користь 366 364 грн. 68 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 370 грн. 38 коп. витрати, повязані з проведенням діагностичних робіт та зберігання автомобіля. 01 червня 2012 року Соломянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду. Позивач зазначив, що 07 червня 2012 року постановою Головного державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Дубаса А.М. відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом. Вказав, що протягом більше як двох років державним виконавцем не здійснено жодних ефективних заходів для виконання зазначеного рішення суду. Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року було визнано бездіяльність державного виконавця протиправною та зобовязано останнього здійснити усіх передбачених законом дій з метою виконання виконавчого листа. Крім того, представники позивача неодноразово звертатися до Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю та корупцією щодо численних порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також недбалого виконання службових обовязків. Зазначив, що саме внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Хлистуненка С.С., він як стягувач, пережив надзвичайно велику кількість стресів та душевних переживань, що дуже відобразилося на його звичайному режимі життя. Посилаючись на те, що умисними протиправними діями, рішеннями та бездіяльністю державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві йому заподіяна істотна моральна шкода, яка полягає у спричиненні йому психоемоційних травм та сильних душевних страждань, великої кількості затраченого часу та сил для відновлення його порушених прав, позивач просив стягнути з ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві на свою користь завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 тис. грн., шляхом списання коштів з Державного бюджету України та стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Хлистуненка С.С., він як стягувач, пережив надзвичайно велику кількість стресів та душевних переживань, що дуже відобразилося на його звичайному режимі життя. Відсутність можливості отримати присуджені судом кошти, сильно його пригнічує та ставить у скрутне фінансове становище. Вказав, що особливого душевного болю йому завдає той факт, що навіть не дивлячись на всі вжиті ним та його представником заходи, державний виконавець фактично не здійснював ніяких дій для стягнення коштів з боржника (а.с. 127). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві направили до суду заяву, в якій просять слухати справу у відсутність їх представника та відмовити у задоволенні позову [PERSON] (а.с. 114). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2012 року стягнуто з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] 366 364 грн. 68 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 370 грн. 38 коп. витрати, повязані з проведенням діагностичних робіт та зберігання автомобіля. 01 червня 2012 року Соломянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду. 07 червня 2012 року постановою Головного державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві Дубаса А.М. відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом (а.с. 106). Виконавчий лист тривалий час перебував на виконанні та добровільно рішення суду боржником виконано не було. З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2013 року представник позивача звернувся із заявами та клопотаннями до державного виконавця щодо вилучення готівкових коштів з кас боржника, щодо наявності у боржника нерухомого майна та рахунків у банках, накладення на них арешту ( а.с. 13-30). З матеріалів виконавчого провадження ВП № 32894209 вбачається, що у ньому відсутні будь-які дані про те, що інформація щодо якої звертався представник позивача до держаного виконавця перевірялася та розглядалася, а з витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень серії ВП № 32894209 вбачається, що жодної дії державним виконавцем щодо виконання виконавчого листа не здійснено. Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року було визнано бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобовязано останнього здійснити усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій з метою виконання виконавчого листа № 2-988/11 ( а.с. 34-37). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, як пояснював у судовому засіданні представник позивача, що вони неодноразово зверталися у різні інстанції щодо тривалого виконання рішення суду. Відомості щодо вчинення злочинів державним виконавцем Хлистуненком С.С. внесені до ЄРДР за № 1203110070006181 від 16 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України ( а.с. 38). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Частиною 1 ст. 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, з урахуванням викладеного, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 2) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р. з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При визначенні розміру моральної шкоди, яка була заподіяна [PERSON] суд враховує, що було визнано протиправними дії державного виконавця щодо невиконання виконавчого листа, було встановлено надмірно тривалий час виконання рішення у справі позивача, щодо стягнення коштів, та відповідно до ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, врахувавши відсутність доказів у матеріалах виконавчого провадження щодо належного його виконання, враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 000,00 грн., котрі підлягають стягненню з держави на користь позивача, шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі до 10 000 грн. 00 коп. Згідно розяснень у п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідачі звільнені від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір [PERSON] у розмірі 243 грн. 60 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial