Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У жовтні 2012 року ПрАТ Страхова компанія Теком звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить стягнути з останнього суму у розмірі 16822,25 гривень, а також судові витрати по справі, посилаючись на те, що вказане страхове відшкодування було виплачене позивачем у зв'язку із настанням страхового випадку, що стався з вини відповідача. У подальшому судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. 19 листопада 2013 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яким позовну заяву приватного акціонерного товариства Страхова компанія Теком до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства Страхова компанія Теком суму у розмірі 16310 гривень 69 коп., а також судові витрати. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року були скасовані та справа передана на новий розгляд. При новому розгляді справи представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 14\~094,08 гривень, та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши свої письмові пояснення, та просив справу слухати у його відсутність. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 травня 2010 року між ЗАТ Страхова компанія Теком (яке пізніше змінило назву на ПрАТ Страхова компанія Теком) та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ, відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України та повязані із володінням та/або користуванням та/або розпорядженням автомобілем MITSUBISHI LANCER, номер кузова/шасі JMYSRCS1A8U726886, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. 27 серпня 2010 року в місті Одесі на перехресті вулиць Щепкіна та Конної сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] ДТП трапилась з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 8 жовтня 2010 року. В результаті ДТП автомобіль [NUMBER], отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 001596. При цьому у довідці № 001596, договорі добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № ВНС 217188, державник номер автомобілю MITSUBISHI LANCER, належного [PERSON] зазначено як ВН0585СК, а у постанові Приморського районного суду м. Одеси від 8 жовтня 2010 року та поясненнях [PERSON], наданих ним співробітникам ДАІ на місті ДТП, державник номер цього транспортного засобу зазначено як ВМ0585СА. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2012 року було внесено зміну у постанову Приморського районного суду м. Одеси від 8 жовтня 2010, усунувши неправильність у написанні державного номеру автомобілю Мітсубісі потерпілої [PERSON], постановлено вважати правильним державний номер [NUMBER]. Крім того, у довідці № 001596 номер кузова вказаного автомобілю зазначено як 26886, у той час як в інших документах, копії яких наявні у матеріалах справи, цей номер зазначено як JMYSRCS1A8U726886. Надаючи оцінку даним розбіжностям у письмових доказах, які наявні у справі, суд доходить до висновку, що номер автомобілю MITSUBISHI LANCER, належного [PERSON], зазначено у поясненнях [PERSON], наданих ним співробітникам ДАІ на місті ДТП помилково, що підтверджується іншими матеріалами справи. Крім того, факт зазначення співробітниками ДАІ у довідці № 001596 лише останніх пяти цифр номеру кузову автомобілю [PERSON] жодним чином не спростовує ані факту спричиненні відповідачем шкоди автомобілю третьої особи, ані розміру цієї шкоди. Внаслідок зіткнення вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], склала 17747,00 гривень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 20 вересня 2010 року експертом автотоварознавцем [PERSON] (т.1 а.с. 26-31). Згідно рахунку № С-16002 від 28 вересня 2010 року ТОВ Адіс-Авто, виставлено [PERSON], загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], склала 16690,69 гривень. Згідно акту виконаних робіт № РС-0008636 від 23 грудня 2010 року ТОВ Адіс-Авто загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], склала 16690,69 гривень. Відповідно до ст. 8 Закону України Про страхування, при настанні страхового випадку страхова компанія сплачує страхувальнику страхове відшкодування. На виконання зазначеної вимоги закону та згідно з договором страхування № 207-10 Д/Т/АТ, та страхового акту № 557 від 12.10.2010 року позивачем платіжним дорученням № 6032 від 18 жовтня 2010 року здійснено виплату страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком шляхом оплати рахунку № С-16002 від 28 вересня 2010 року на користь ТОВ Адіс-Авто у розмірі 16310,69 гривень. Відповідно до п. 11.2.16 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 207-10 Д/Т/АТ, Страхувальник на вимогу Страховика зобовязаний передати у власність останнього ТЗ, складові частини, деталі та обладнання, щодо яких страхове відшкодування виплачене в повному обсязі відповідно до їхньої вартості. Так, страховик не вимагав у Страхувальника пошкодженні замінені деталі, що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], в яких вона вказує, що залишила деталі, що замінювались на її автомобілі на СТО, так як вони їх не потрібні. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що отримати пошкодженні замінені деталі Страховик вправі, відповідно до п. 11.2.16 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, але Страховик не вимагав повернення деталей, що не порушує умови договору. Крім того, згідно листа ТОВ Адіс-Авто від 27.01.2016 року деталі, яки були залишені [PERSON] після ремонту автомобіля [NUMBER], до даного часу не збереглися, а також документів щодо участі зазначених деталей також відсутні. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право на відшкодування в порядку суброгації з відповідача проведених страхових виплат. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням останніх уточнень позивача з відповідача слід стягнути на користь Приватного акціонерного товариство Страхова компанія «Теком» 14\~094,08 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 214,60 грн.

Outcome: approved