Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 15.10.1994 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №1527. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час сторони однією родиною не проживають, між ними втрачено почуття любові та взаємної поваги. Вважає, що збереження їхньої родини неможливе, просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачкою, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подавала. Ухвалою суду від 11.03.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час\~ та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 15.10.1994 року сторони зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №1527, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.10.1994 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу- одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім`єю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved