Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У вересні 2021 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення № 6 від 20.01.1998 року виконавчого комітету Роздольненської сільської ради Каховського району Херсонської області «Про прописку на території селі Роздольне», надано дозвіл на прописку в селі Роздольне на жилу площу [PERSON] в квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Після перейменування вулиці, змінено адресу даної квартири на адресу [ADDRESS] . Позивачка зареєстрована у вищевказаній квартирі з 1998 року по теперішній час, разом із чоловіком [PERSON] . [PERSON] заселена в квартиру на законних підставах, понад двадцять років проживає в ній, укладала договори із комунальними підприємствами щодо утримання зазначеної квартири, сплачувала всі платежі, виготовила технічний паспорт. У червні 2021 року позивачка звернулась до виконкому Каховської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак отримала відмову, у зв`язку із тим, що вони не надали копію ордеру про надання жилої площі. У зв`язку з чим, позивачі просидять суд зобов`язати Каховську міську раду вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] , а саме передати [PERSON] та [PERSON] у спільну власність дану квартиру, відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396. Ухвалою суду від 30.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Сидоренко Н.О. на позовних вимогах наполягала. Представник Каховської міської ради в засідання не з`явився, заявою від 03.11.2021 року просив розглянути справу за її відсутності, не заперечуються проти задоволення позовних вимог. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до рішення № 6 від 20.01.1998 року виконавчого комітету Роздольненськ сільської ради Каховського району Херсонської області «Про прописку на території селі Роздольне», надано дозвіл на прописку в селі Роздольне на жилу площу [PERSON] в квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Згідно із заявою [PERSON] просила виписати її з житлової площі що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 09.08.2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 23.01.1998 року по теперішній час, а [PERSON] зареєстрований з 22.07.2014 року по теперішній час за даною адресою. Згідно із технічним паспортом на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) [ADDRESS] , замовником якої є [PERSON] . Каховською міською радою було розглянуто питання [PERSON] щодо передачі квартири у приватну власність, та повідомлено, що у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів на отримання квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме: рішення виконавчого комітету про надання житла, та копії ордеру на дане житлове приміщення, з рекомендацією вирішення даного питання в судовому порядку. Згідно із відповіддю Архівного відділу Каховської районної державної від 21.09.2021 року повідомлено [PERSON] , що ордер та рішення про передачу у користування житла за адресою [ADDRESS] на [PERSON] та членів її сім`ї на зберігання до архівного відділу не надходило. Відповідно до довідок ПАТ «Державний ощадний банк України» від 22 вересня 2021 року [PERSON] та [PERSON] не використали житлові чеки для приватизації державного житлового фонду. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 даного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі Прокопович проти Росії Європейський суд з прав людини визначив, що концепція житла за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. Житло - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання житлом , що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі Баклі проти Сполученого Королівства від 11.01.95, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на законних підставах проживають та зареєстровані у квартирі за адресою [ADDRESS] , зазначені обставини не оспорюється відповідачем. Таким чином, враховуючи, що позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не мають ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії з приватизації квартири за вказаною адресою.

Outcome: approved