Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщення квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 22.01.2002 року він став власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. У 2004 році зареєстрував шлюб з [PERSON] та у [INFO] народилась донька [PERSON], відповідачі у квартирі були зареєстровані як члени родини власника. 17.07.2013 року шлюб було розірвано, але до цього у грудні 2012 року [PERSON] зібрала свої речі та з дитиною виїхала з квартири. Місце проживання їх не відомо, добровільно знятися з реєстрації не бажають, перешкод у користуванні квартирою з його сторони не чинилось. Також [PERSON] з [PERSON] з указаного часу станом житла не цікавиться. У квартирі не з'являються, тобто інтерес до квартири втратили. Оскільки відповідачі тривалий час не проживає у квартирі, комунальні послуги не сплачують, речей у квартирі їх не має, просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але з'явився його представник [PERSON], діюча на підставі належним чином оформленої довіреності.(а.с.9). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити на підставі обставин викладених у позові та матеріалів справи. Додатково пояснила, що квартира є особистою власністю позивача, оскільки квартира була придбана у 2002 році, а шлюбу було зареєстровано у 2004 році. Відповідач добровільно покинула квартиру, причина це у неї створилась нова родина, розірвання шлюбу було ініціативою відповідача. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, через засоби масової інформації, заяву про розгляд справи у відсутності або про відкладення слухання справи суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.». Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2002 року реєстровий № 275 [PERSON] належить право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с.4) Як слідує копії лицевого рахунку на квартиру та довідки від 05.12.2013 року відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 2004 року.(а.с.8,22) Згідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право використовувати приміщення для власного проживання, а також проживання членів своєї сім*ї. Відповідно до положень ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування даним житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене угодою між ним та власником житла або законом. Як було встановлено у судовому засіданні, згідно рішення Керченського міського суду АР Крим від 17.07.2013 року, відповідач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 12.12.2012 року, спірне житлове приміщення залишили добровільно, житло не оплачують, речей їх у квартирі не має.(а.с.5) Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що відповідачі залишили квартиру добровільно 12.12.2012 року, яких не будь речей у квартирі відповідачів вони не бачили, позивач не перешкоджав відповідачам у проживанні у квартирі. Угоди між відповідачами і власником житла з приводу користування спірним житловим приміщенням не має. Яких-небудь доказів в спростування позову відповідачами суду не надано і таких доказів не має в своєму розпорядженні суду. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] без поважних причин з 12.12.2012 року, тобто понад один рік, отже, відповідно до ст. 405 ЦК України вони втратили право користування спірним житловим приміщення. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 229,40 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідачів у судове засідання через засоби масової інформації в сумі 630,00 грн., що підтверджується квитанціями.(а.с.1-2,41) Отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved