Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №\~16 по вулиці Липневій (до перейменування Щорса) у селі Зазимє Броварського району Київської області, та зняти її з реєстрації місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником вказаного житлового будинку, зареєстрована і проживає у ньому разом зі своєю сімєю. Колишнім власником цього житлового будинку був її дід [PERSON], який у 2013 році зареєстрував у будинку відповідача [PERSON] Після придбання даного будинку вона попросила [PERSON] знятися з реєстраційного обліку, оскільки вона не є членом її родини та фактично ніколи не мешкала в цьому будинку, однак остання категорично відмовилася. Оскільки відповідач [PERSON] у будинку не проживає більше одного року, вона згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право користування даним житлом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала та пояснила, що у належному на даний час позивачу будинку вона жодного дня не проживала, лише значиться зареєстрованою. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року належить житловий будинок №\~16 по вулиці Липневій (до перейменування Щорса) у селі Зазимє Броварського району Київської області, у якому вона проживає разом зі своєю сімєю. Із довідки №\~1643 від 12 грудня 2016 року, виданої Зазимською сільською радою Броварського району Київської області, видно, що у зазначеному вище, належному позивачу на праві власності житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO]. Із акта обстеження житлово-побутових умов проживання сімї позивача [PERSON] від 12 грудня 2016 року, складеного депутатом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON], видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована у [INFO], але за цією адресою вона не проживає, фактично проживає за іншою адресою у селі Зазимє. Факт непроживання у належному позивачу [PERSON] житловому будинку більше одного року відповідач [PERSON] у суді визнала. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved