Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за розпискою у розмірі -1 615 916,89 грн та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що восени 2017 року відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, про що написав розписку. 12.04.2019 позивачем на адресу місця реєстрації та на адресу місця фактичного проживання відповідача була направлена письмова вимога щодо повернення грошових коштів. Від отримання вказаної письмової вимоги відповідач фактично ухилився та до моменту пред`явлення позовної заяви зобов`язання відповідача залишились не виконаними. В зв`язку з чим просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 26.12.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами позовного (загального) провадження. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, надіслати відзив на позовну заяву позивачу та до суду. У встановлені судом строки відповідач не скористався своїм право на надання відзиву на позовну заяву та доказів, які б могли спростувати доводи пеозивача. 17.06.2020 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, до суду не з`явився. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що восени 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, про що видав власноручно написану розписку. 12.04.2019 року позивачем було направлено письмову вимогу по повернення грошових коштів відповідачу за адресами його фактичного місцезнаходження (згідно укладеного договору оренди), та додатково за адресою його можливого місця знаходження та адресою його реєстрації. Проте, відповідач фактично ухилявся від отримання письмової вимоги, у зв`язку із чим, поштові відправлення були повернуті відправнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є одночасно і двостороннім правочином, і одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики (розписка), укладений між сторонами, є не чинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають виконанню. Стаття 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник (відповідач) зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Досліджена судом копія розписки [PERSON] (без дати) підтверджує факт отримання ним від [PERSON] в борг 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США. Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк до 03.06.2019, після отримання відповідачем письмової вимоги від 12.04.2019, відповідачем до суду не надано. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Водночас, враховуючи, що позика надавалась відповідачу у валюті - долари США, під час повернення вказаної позики варто враховувати положення ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума грошових коштів до стягнення за цим позовом визначається за офіційним курсом відповідної валюти - долар, встановленої Національним банком України станом на дату, коли грошові кошти мали бути повернуті Позикодавцю (Позивачу) - 03.06.2017 року. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 року вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення основної суми боргу та трьох процентів річних від простроченої суми. Суд приходить до висновку, що сума штрафних санкцій у розмірі - 4 635, 19 грн. (чотири тисячі шістсот тридцять п`ять грн. 19 коп.) за період з 04.06.2019 року по 08.07.2019 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню. За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки (з-поміж іншого) можуть виникати з договорів та інших правочинів. Між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі договору позики (розписки). Позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, доведені належними та обґрунтованими доказами. Відповідач на судові засідання не з`являвся та не скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, які б спростовували твердження позивача, які були заявлені у позовній заяві. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні позову. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved