Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] (далі відповідач - 1), АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (далі відповідач 2) про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування вимог вказує, що 23 жовтня 2007 року між його колишньою дружиною [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» був укладений кредитний договір № 2146-020/07Р, відповідно до якого банківська установа надала останній кредит на загальну суму 65000 доларів США для споживчих цілей, а позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту щомісяця до 10 числа наступного місяця включно відповідно до графіку погашення кредиту. Також 23.10.2007 року між позивачем та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» був укладений договір поруки № 2146-020/07Р, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання нести солідарну майнову відповідальність перед банківською установою за невиконання в повному обсязі зобовязань відповідача -1 за кредитним договором. В той же день на кредитні кошти відповідач -1 придбала квартиру [ADDRESS]. З моменту укладання кредитного договору і до серпня 2014 року відповідач 1 вчасно виконувала свої зобовязання по сплаті кредиту, однак через проведення на території м. Донецька антитерористичної операції та ліквідації відділень банків у Донецькій області стало перепоною цьому. Останній платіж був зроблений відповідачем -1 06.08.2014 року. Однак, на теперішній час невідомі особи, які представляються колекторами почали вимагати сплатити кредит, оскільки основний боржник мешкає на тимчасово непідконтрольній Україні території. Оскільки в договорі поруки № 2146-020/07Р від 23.10.2007 року не встановлений чіткий строк припинення його дії, то саме з 11.09.2014 року у відповідача 2 виникло право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором і почався відлік часу 6 місяців, на протязі якого банк має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання зобовязання за позичальника. З 11.09.2014 року і на момент предявлення даного позову до суду минуло вже понад 27 місяців, проте жодних вимог від відповідача 2 позивач не отримував, тому просить визнати договір поруки припиненим відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Позивач надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач -1 до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Представник відповідача-2 до судового засідання також не прибув, про час, дату й місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, тому суд розглядав справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 23 жовтня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2146-020/07Р, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит в національній валюті на загальну суму 65000 доларів США для споживчих цілей. Кредит надається позичальникові строком з 23.10.2007 року до 23.10.2025 року зі сплатою 11,3% річних. Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа наступного місяця включно відповідно до графіку погашення кредиту, встановленого в додатку № 2 до даного договору. 23 жовтня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2146-020/07Р, згідно умов якого [PERSON] для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» за кредитним договором № 2146-020/07Р від 23.10.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, передає в іпотеку між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Зміст та розмір основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, строк та порядок його виконання полягає в тому, що [PERSON] зобовязана повернути кредит у розмірі 65000 доларів США у строк до 23.10.2015 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок у порядку, передбаченому п. 4.1 кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань 23.10.2007 року між\~[PERSON] як поручителем та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» як кредитором було укладено двосторонній договір поруки № 2146-020/07Р, за умовами якого поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] як позичальника за кредитним договором № 2146-020/07Р від 23.10.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 23.10.2025 року у розмірі 65000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. При цьому, відповідно до п.4.1 договору поруки, сторони домовилися про те, що договір діє до 23 жовтня 2028 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що останній платіж за кредитним договором був внесений позичальником 06.08.2014 року, а тому за ч.4\~ст.559 ЦК України\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Будь-яких вимог до поручителя кредитор з часу порушення строків внесення платежів не пред'являв, а отже порука є припиненою. Крім того, позивач зазначає, що будь-які посилання в договорі поруки на час його дії, а саме як зазначено в договорі до 23.10.2028 року не є підставою для стягнення з нього суми боргу за кредитом [PERSON] Такі доводи позивача суд відхиляє, враховуючи встановлені договірні відносини сторін договору поруки та визначення ними терміну її дії цим договором. Щодо цього слід зазначити те, що поняття поруки закріплено у\~ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до\~ст. 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених\~договором\~або законом, зокрема у разі неподільності предмета\~зобов'язання. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язання частково (ч. 2 ст.\~553, ч. 2 ст.\~554 ЦК). За своєю правовою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5\~ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того,\~ЦК України\~у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Так, порука припиняється (ч.4): після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою\~статті 554 ЦК\~відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.\~\~ Як слідує з матеріалів справи, при укладанні договору поруки, що є предметом спору, сторони включили пунктом 4.1 до них умову, а саме про те, що договір діє до 23.10.2028 року, тобто порука припиняється якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Слід мати на увазі також, що порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-6цс14-1 (постанова від 17 вересня 2014 р.). З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4\~ст. 559 ЦК\~закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 р.). Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» ( п.24 в редакції зі змінами від 07.02.2014р.) зазначається, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, при несплаті щомісячного платежу, у кредитора настає право, а не обов'язок, на повернення кредиту достроково, або очікувати строку визначеного договором кредиту. За змістом статей\~559,\~598 ЦК\~припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1\~ст. 559 ЦК\~термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зважаючи на те, що договором поруки визначено строк її дії, вимоги позову про припинення поруки суд вважає безпідставними. Відповідно до\~ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, судом не вбачається підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed