Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суд із зазначеним позовом, у остаточній редакції якого просила визнати за нею право власності на 1 /4 частину домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 14.07.1986 р. за нею та її братом на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова визнано право власності на 1 /2 частину домоволодіння, з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яку вони отримали у спадок в порядку спадкуванню за законом після смерті матері [PERSON] в рівних частках за кожним. Інша 1 /2 частина зазначеного домоволодіння належить [PERSON] та [PERSON] У 1953 р. її брат, [PERSON], виїхав у м. Ленінград за направленням на роботу після закінчення інституту, де і мешкав з того часу до смерті у 2004 р. [PERSON] отримав громадянство Росії. На території Росії [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] У шлюбі народилась [PERSON] [INFO]. [PERSON] помер. 1 /4 частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] в порядку спадкування ніхто не прийняв. З 1991 р. по теперішній час відповідачі, в домоволодінні , розташованому за адресою: [ADDRESS] не проживали, майно не утримували. Всі витрати, пов'язані з утриманням майна, а саме зберігання, ремонт, комунальні платежі, позивач була вимушена нести сама. Починаючи з 1991 р. вона добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалась чужим майном, а саме: 1 /4 частиною домоволодіння [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], утримувала його, підтримувала в належному стані, мешкала. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій проти позову не заперечували, просили суд розглядати справу за їх відсутності. Підписи [PERSON] та [PERSON] засвідчені 17.08.2014 р. [PERSON] т.в.о. [PERSON], нотаріуса нотаріального округу Санкт Петербурга.( а.с.77-78). Треті особи у судове засідання не з'явились, надали заяву, про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.07.1986 р. за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом після померлої у м. Харкові [PERSON] на половину житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований у [ADDRESS] у рівних частинах,за кожним. ( а.с.11) Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON], згідно рішення суду зареєстроване право власності за кожним на ? частину домоволодіння (а.с. 12). [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER],яке видане відділом правового забезпечення та реєстрації актів громадянського стану про смерть №3 Управління ЗАГС Уряду Санкт Петербурга Калінінський район (а.с. 21). Із копій квитанції наданих суду, вбачається що усі витрати по утриманню спірного домоволодіння несе позивач (а.с. 9, 10). Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правила ст. 344 ЦК України щодо набувальної давності поширюються на випадки, коли володіння почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік може починатися з 1 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми ст. 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В підтвердження того, що позивач після смерті [PERSON] володів та відкрито користувався зазначеним майном як власник і відкрито, добросовісно і безперервно продовжує користуватися зазначеним нерухомим майном по цей час, а саме на протязі більш ніж десяті років, надав суду договори на надання комунальних послуг і квитанції про сплату наданих послуг. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 20 років, тривалий час проживає в будинку і жодних претензій чи вимог з боку інших осіб щодо оспорювання права власності на вказану частину домоволодіння не було, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved