Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар», в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки, площею 6,29 га, кадастровий номер 4423384700:01:001:0026, що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Вказана земельна ділянка перейшла у власність позивача в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Від чоловіка позивачці було відомо, що земельна ділянка площею 6,29 га, кадастровий номер 4423384700:01:001:0026, перебувала у користуванні ТОВ «Айдар». Після оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку позивач звернулася до ТОВ «Айдар» з вимогою виплатити їй кошти за використання земельної ділянки протягом останніх 10 років, а також з проханням надати другий екземпляр договору оренди, проте отримала відмову. У зв`язку з цим позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Айдар» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. Разом з тим, після отримання зустрічної позовної заяви ТОВ «Айдар» та додатків до неї, позивач ознайомилася з текстом договору оренди землі від 06.06.2007, виданого на ім`я [PERSON] , та виявила, що підпис, який проставлено у вказаному договорі оренди землі в розділі «Реквізити сторін» в граф «Орендодавець» навпроти прізвища [PERSON] , не належить останньому та виконаний невідомою особою. Ухвалою Новопсковського районного суду від 10.08.2020 у справі ЄУ №942/484/20 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Айдар» залишено без розгляду. Позивач зазначає, що жодних додаткових угод до вищевказаного договору оренди землі з відповідачем не укладала, про те, що підпис в оспорюваних договорах вчинено іншою особою дізналася влітку 2020 року під час візуального огляду договору, який отримала разом з зустрічним позовом ТОВ «Айдар». Крім того, позивач вказує, що висновком експертного дослідження від 07.09.2020 №19/113/7/7-2ед встановлено, що підпис на останньому аркуші типового договору оренди землі від 15.05.2007, укладеного між [PERSON] та орендарем ТОВ «Айдар» щодо земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 6,2900 га, виконано не [PERSON] , а іншою особою. Таким чином, позивач вважає, що відповідач користується земельною ділянкою незаконно, на підставі договору, який не було укладено, а тому земельна ділянка підлягає поверненню її власнику. Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просила суд усунути перешкоди у користуванні належної їй земельної ділянки площею 6,2900 га, кадастровий номер 4423384700:01:001:0026, що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування ТОВ «Айдар». Ухвалою суду від 18.09.2020 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 17.11.2020. 13.10.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що дійсність підпису [PERSON] на договорі оренди земельної ділянки, площею 6,2900\~га,\~кадастровий номер\~4423384700:01:001:0026,\~проводилась секретарем\~Осинівської сільської\~ради [PERSON] ,\~про що\~зроблено відповідний\~запис на\~останній сторінці\~договору оренди\~землі та\~підтверджено підписом\~цієї відповідальної\~особи та\~скріплено печаткою\~Осинівської сільської\~ради.\~Службові особи\~ТОВ «Айдар»,\~які у\~той час\~займалися оформленням\~договорів оренди\~не мали\~ні права,\~ні обов`язку\~встановлювати достовірність\~того чи\~іншого підпису.\~ Представник відповідача зазначає, що як вбачається з поданої позовної заяви у справі ЄУ №942/484/20, позивач [PERSON] визнає існуючий договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «Айдар». 25.07.2018 позивач зверталася до ТОВ «Айдар» з заявою, в якій просила видати в грошовій формі орендну плату за 2015, 2016, 2017 роки згідно договору оренди, укладеного між її померлим чоловіком [PERSON] з ТОВ «Айдар» та надала підтверджуючі документи свідоцтво про право на спадщину за законом, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У відзиві на позов представник відповідача вказує, що 07.08.2018 позивач зверталась до Відділу у Новопсковському районі головного управління Держгеокадастру в Луганській області та отримала відповідь про те, що земельна ділянка № [NUMBER] , яка знаходиться на території Осинівської сільської ради, згідно Державного акту серії ЛГ №050933 перебуває в оренді у ТОВ «Айдар». Договір оренди землі зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) від 06.06.2007 за №040741600392 на ім`я [PERSON] терміном на 15 років. Вважає, що відповідно до п. 40 розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» Типового договору оренди землі, вказана земельна ділянка на законних підставах має знаходитися в оренді ТОВ «Айдар» до закінчення строку дії договору оренди землі. Крім того, представник відповідача не погоджується з висновком експертного дослідження №19/113/7/7-2ед від 07.09.2020, посилаючись на порушення експертом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, та вважає, що не було додержано вимог законодавства при проведенні експертного дослідження, поданих експертові порівняльних об`єктів для дослідження було явно недостатньо для категоричного висновку, який не обґрунтований належним чином, що відповідає досліджуваному за часом складання, а дослідницька частина висновку не узгоджується з підсумковим висновком та ілюстративним матеріалом. Також, представник відповідача у відзиві посилається на те, що договір оренди землі був зареєстрований у відповідності до ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вважає, що судом при розгляді справи повинно вирішуватися питання щодо факту державної реєстрації спірного договору. Вважає, що той факт, що [PERSON] спірний не укладав та не підписував, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом, обставини, якими обґрунтовані підстави позову, внаслідок відсутності вільного волевиявлення [PERSON] під час укладення договору оренди є недоведеними, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 16.11.2020 представник позивача надала відповідь на відзив, в якому заперечувала обставини, викладені у відзиві на позов. Зазначає, що посилання відповідача на п.3.4 ч. 2. ст. 37 Закону України «Про нотаріат» не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки в цьому випадку, секретар сільської ради не посвідчував справжність підпису, а погоджував форму договору. Наявність у справі висновку експертного дослідження є належним та допустимим доказом та не викликає сумніву в його правильності, узгоджується з іншими матеріалами справи і відповідач не довів його необґрунтованість. Вважає, що твердження відповідача, що в ході проведення експертизи було допущено ряд суттєвих порушень, що привели до невірного висновку, є лише припущенням. 17.11.2020 відповідач звернувся до суду з клопотанням про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 17.11.2020 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2020, у зв`язку з викликом у судове засідання експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Карпусь В.І. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.12.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.12.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 12.01.2020. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд про їх задоволення, надала пояснення згідно обставин, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2007 між [PERSON] та ТОВ «Айдар» був укладений договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] , площею 6,2900 га, яка розташована на території Осинівської сільської ради. Додатками до вказаного договору є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.05.2007 та акт приймання-передачі земельної ділянки від 15.05.2007 за підписами орендодавця [PERSON] та орендаря ТОВ «Айдар». За змістом висновку експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/113/7/7-2ед від 07.09.2020 підпис, розташований у графі «Орендодавець» у розділі «Підписи сторін», на останньому аркуші типового договору оренди землі від 15.05.2007, укладеного між [PERSON] та орендарем ТОВ «Айдар» в особі директора Природи Віктора Івановича щодо земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 6,2900 га, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис, розташований у графі «Орендодавець», у акті приймання-передачі земельної ділянки 2007 рік, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. [INFO] [PERSON] помер, про що 21.10.2009 Осинівською сільською радою Новопсковського району Луганської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , право власності на земельну ділянку, площею 6,29 га, кадастровий номер 4423384700:01:001:0026, що розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області набула [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120636173 від 13.04.2018, на підставі свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] , виданим 13.04.2018 державним нотаріусом Ковальовим А.О. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Виходячи із змісту вимог ч. ч. 5, 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні даного цивільного позову суд керувався висновком Великої Палати Верховного Суду України в справі № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року. Згідно із частиною першою статті\~202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на\~набуття, зміну\~або припинення цивільних прав\~та обов`язків.\~Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін\~взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,\~від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).\~У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети;\~породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника\~правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215\~ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї\~статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди\~(частина перша\~статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт\~оренди (місце\~розташування та\~розмір земельної\~ділянки);\~ строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, що узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновком експертного дослідження №19/113/7/7-2ед від 07.09.2020 встановлено, що підпис у спірному договорі оренди землі виконано не [PERSON] , а тому такий правочин слід вважати не вчиненим. Доводи представника відповідача щодо допущення порушень при проведенні експертного дослідження суд відхиляє, у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 14.12.2020 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] спростував доводи клопотання представника відповідача та пояснив, що ним наданий висновок експертного дослідження № 19/113/7/7-2ед від 07.09.2020. Об`єкти дослідження були надані в необхідній кількості в оригіналі та завірені печаткою експертної установи. Клопотання про надання додаткового порівняльного матеріалу ним не заявлялось. Таким чином, суд вважає експертне дослідження №19/113/7/7-2ед від 07.09.2020 належним та допустим доказом у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Суд зазначає, що факт реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі спірного договору за ТОВ «Айдар» не є підтвердженням волевиявлення [PERSON] на укладення даного договору. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. На підставі викладеного, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування ТОВ «Айдар» підлягають задоволенню, оскільки спірний договір оренди земельної ділянки є неукладеним, а тому не регулює спірні відносини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. та судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. слід стягнути з відповідача, оскільки такі витрати є обґрунтованими та документально підтверджені.

Outcome: approved