overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №1445 та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №29 в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення підопічними повноліття Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову не надала. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у родинних відносинах, відповідач є матір'ю неповнолітніх: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №1445 та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис, які в теперішній час проживають з позивачем і перебувають на його утриманні та вихованні. Відповідач проживає окремо, ніде не працює та не має постійного доходу, своїх дітей не навідує, матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дітей не надає. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2012 року по справі №1423/18149/2012 року відповідача позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON] та [PERSON] Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач як матір неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зобов'язана утримувати дітей. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між позивачем і відповідачем досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, суд при визначенні розміру аліментів враховує скрутне матеріальне становище відповідача у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, та приходить до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 200,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення підопічними починаючи з часу пред'явлення позовних вимог - 24.10.2013 року, до повноліття дітей. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп..

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся з позовною заявою, якою просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засідання проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 04 листопаду 2005 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1516, мають неповнолітню дитину Валерію, [INFO] (а.с. 5-8). Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача а тому згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити. Згідно ст. 113 СК України позивачці слід залишити теперішнє прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 вересня 2010 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис № 83). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що в шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON],[INFO], проте спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, постійні сварки, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені. Сторони проживають окремо близько півтора року, а збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом об'єктивно встановлено, що 25 вересня 2010 року Самчиківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 83) від 25.09.2010 року. Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, постійні сварки, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені. Сторони проживають окремо близько півтора року, а збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Майнових спорів у подружжя немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 16 вересня 2000 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на життя. Кожен з подружжя має діаметральну протилежність поглядів на шлюб та життя. Сторони мешкають окремо з березня 2012 року. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Між сторонами під час спільного проживання виникали конфлікти та сварки, у тому числі в присутності дитини. [PERSON] вказує, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між нею і відповідачем немає, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 вересня 2000 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис № 601 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2000 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31 липня 2001 року). Спір про місце проживання дитини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 червня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя. [PERSON] вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем є неможливим, а тому просила суд розірвати шлюб. До початку судового засідання представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №272. Від шлюбу з відповідачем у [PERSON] народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з комісії з реорганізації Державного науково-дослідного і впроваджувального центру стандартизації та сертифікації продукції гірничорудної промисловості в особі Державного підприємства «Державна інспекція по якості залізних руд» заборгованість із заробітної плати в розмірі 40 350 грн, зобов'язати цю комісію здійснити сплату за неї, позивача, як застрахованої особи до Управління пенсійного фонду України в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області єдиного внеску до солідарної системи на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 6 квітня 2011 року до дня розірвання трудового договору та стягнути з відповідачів солідарно 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У процесі судового розгляду [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з Державного науково-дослідного і впроваджувального центру стандартизації та сертифікації продукції гірничорудної промисловості заборгованість із заробітної плати в розмірі 44 385 грн, зобов'язати зазначений центр здійснити сплату за неї, позивача, як застрахованої особи до Управління пенсійного фонду України в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області єдиного внеску до солідарної системи на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 6 квітня 2011 року до дня розірвання трудового договору та стягнути з відповідача 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача Ярош О.М. та Чугуй В.В. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що з 6 квітня 2011 року [PERSON] фактично не працювала та заробітна плата їй не нараховувалась, оскільки підприємство з цього часу припинило свою діяльність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Позивачем та його представником не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач дійсно виконувала трудові обов'язки в період з 6 квітня 2011 року до січня 2013 року (табелі обліку робочого часу, звітність до пенсійного фонду тощо), не підтверджено щомісячного розміру нарахованої та невиплаченої заробітної плати з урахуванням всіх видів її складової. Крім того, із індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] за звітний 2011 рік вбачається, що єдиний внесок останній раз вносився у лютому 2011 року, тобто заробітна плата востаннє нараховувалась у лютому 2011 року. Позивач не виконав свій обов'язок доказування згідно зі ст. 60 ЦПК України в необхідному та достатньому обсязі для задоволення позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 09.08.2008 року і спільно проживали до червня 2013 року. Від спільного проживання в шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалося через непорозуміння та постійні скандали в сім'ї, подружню зроду, розходження поглядів на сімейні відносини. В судове засідання позивач з'явилася, подану позовну заяву підтримала і просить її задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки та мешкають окремо. Майнового спору між сторонами немає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв'язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя. Крім того, судом було надано термін на примирення три місяці і за цей період відносини між сторонами не змінилися.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В даний час проживають окремо. Дитина перебуває на її утриманні. Відповідач кошти на утримання доньки надає нерегулярно, що ставить її у скрутне матеріальне становище, тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Ухвалою суду від 30.12.2013 року на підставі заяви відповідача було скасовано заочне рішення суду, прийняте по даній справі 27.11.2013 року, а справу знову призначено до розгляду. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює повторне заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Батьками у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] записані сторони. Дитина перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою Крижопільської селищної ради № 3486 від 29.10.2013 року. Відповідач надає кошти на утримання доньки нерегулярно, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач утримує дитину, яка навчається, відповідач працездатний та отримує пенсійне забезпечення, на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї нема. Твердження відповідача, наведені у його заяві про перегляд заочного рішення, про те що він може сплачувати аліменти в розмірі лише ? частини його заробітку у зв'язку з тим, що погашає заборгованість по трьом кредитним зобов'язанням і йому залишається мало коштів на проживання, судом не беруться до уваги, оскільки вони відповідно до ст. 182 СК України не являються обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконакому Ленінської районної у м. Полтаві ради. У своїй заяві [PERSON] просить визнати недієздатним свого двоюрідного дядька [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що останній є інвалідом третьої групи з дитинства, страждає на затримку розумового розвитку, деменцію, епілепсію, має погану пам'ять, він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити, представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Ленінського райвиконкому не заперечував про задоволення даної заяви. Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК №177228 від 02.01.2013 року [PERSON], [INFO], являється інвалідом третьої групи з дитинства. Відповідно до акту № 99 від 17 лютого 2014 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждає стійким психічним розладом у вигляді помірної деменції внаслідок епілепсії, ступінь деменції у [PERSON] є таким, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в теперішній час. Згідно виписки з домової книги № 10746 від 03.10.2013 року виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 8» [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування чи заінтересованої особи. Частиною 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON], [INFO], та призначення йому опікуном [PERSON]. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління юстиції України у м. Києві та Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, при цьому сплачено судовий збір у розмірі 3 441 грн., що підтверджується квитанцією від 30.09.2013 року №30-1005342. Ухвалою суду від 04.02.2014 року за заявою представника позивача позовна заява залишена без розгляду з підстав визначених п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. 24.02.2014 року представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору. В обґрунтування та на підтвердження заяви вказував, що позивач є інвалідом ІІ групи і звільняється від сплати судового збору. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об»єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. За правилами п.4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору не повертається якщо такі заяви залишені без розгляду за клопотанням позивача. Зі змісту вказаного Закону вбачається, що підтвердження права на пільги або ж звільнення від сплати судового збору вирішується на підставі оригіналів або належним чином завірених копій документів долучених до позову (заяви). Згідно матеріалів позову судовий збір позивачем сплачено як із майнового спору, при цьому ініціюючи питання про повернення судового збору після залишення позовної заяви без розгляду представник позивача не долучає до заяви належним чином завірених документів на підтвердження звільнення позивача від сплати такого збору і можливості його повернення за даних обставин. За таких обставин, суд вважає, що заява про повернення судового збору не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed