Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У грудні 2018 року КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що надає відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, але за період з 01.11.2011 року по 31.07.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 6 116 грн. 39 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами, понесеними при пред`явлені позову. Крім того, просив стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 2 443 грн. 49 коп. та 3% річних у розмірі 475 грн. 69 коп. Ухвалою судді Бойка О.М. від 22.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 15). В наданій суду 28.02.2019 року заяві представник позивача Попатенко Я.І. (діє на підставі довіреності від 28.12.2018 року) позовні вимоги підтримала та просила винести заочне рішення суду за її відсутності. Відповідач в судові засідання, які призначались на 28.02.2019 року, 18.04.2019 року, 10.07.2019 року, 20.09.2019 року, 11.10.2019 року та 02.12.2019 року, не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином. Враховуючи, що відповідач виходячи з положень та п.4 ч. 8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання жодного разу не з`явився, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», основному квартиронаймачу [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , на ім`я якого було відкрито відповідачем особовий рахунок № [NUMBER] , відповідач також є зареєстрованими за цією адресою (а.с. № 14). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконував у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього за період з 01.11.2011 року по 31.07.2018 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 6 116 грн. 39 коп. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданому позивачем, який перевірено судом, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 2 443 грн. 49 коп. та 3% річних у розмірі 475 грн. 69 коп. Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідач у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги в розмірі 6 116 грн. 39 коп. за період з 01.11.2011 року по 31.07.2018 року, інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 2 443 грн. 49 коп. та 3% річних у розмірі 475 грн. 69 коп., а разом 9 035 грн. 57 коп. Сума заборгованості у цій справі визначається без урахування строків позовної давності, оскільки відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України заяви про застосування цих строків суду не надано (заочне рішення). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved