Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулись з позовом до ТОВ «Натуральні продукти» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідно до наказу № НП/К-00058 від 12.12.2017 [PERSON] була прийнята на посаду «фасівниці» ТОВ «Натуральні продукти». 28.12.2018 назва посади була змінена на «укладальник-пакувальник». Відповідно до наказу № НП/К-00053 від 03.11.2017 [PERSON] була прийнята на посаду «фасівниці» ТОВ «Натуральні продукти». 28.12.2018 назва посади була змінена на «укладальник-пакувальник». В липні 2020 керівник відповідача звинуватив позивачів в недостачі продукції товариства. [PERSON] зазначає, що 17.07.2020 в присутності співробітниці [PERSON] їх не було допущено до робочого місця. Завідуючий виробництвом [PERSON] пояснив, що в товаристві проводиться інвентаризація і на підставі усного розпорядження директора [PERSON] , позивачам заборонено вхід на територію. 20.07.2020 [PERSON] з`явилась на роботу о 09 год. 00 хі, проте допущено її було тільки об 11 год. 00 хв. Директор товариства намагався змусити [PERSON] визнати факт недостачі та вимагав сплатити суму недостачі у розмірі 127000,00 грн. Після того, як [PERSON] відмовилась виконати його незаконну вимогу, директор повідомив [PERSON] , що вона більше не працює в ТОВ «Натуральні продукти». Після розмови у [PERSON] погіршився стан здоров`я і з 21.08.2020 по 30.08.2020 вона перебувала на лікарняному. [PERSON] з 20.07.2020 по 30.07.2020 перебувала на лікарняному. Позивачі зателефонувавши в бухгалтерію повідомили відповідача, що перебувають на лікарняному. 31.07.2020 позивачі з`явились разом на роботу і знову не були допущені на територію відповідача. Наказом № НП/К/00020 від 04.08.2020 звільнено [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом № НП/К/00021 від 04.08.2020 звільнено [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачі вважаєють, що відповідачем грубо порушені трудові права та порядок звільнення. Враховуючи викладене, позивачі просять поновити [PERSON] на посаді укладальника-пакувальника ТОВ «Натуральні продукти»; стягнути з ТОВ «Натуральні продукти» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.08.2020 до дня поновлення на роботі; поновити [PERSON] на посаді укладальника-пакувальника ТОВ «Натуральні продукти»; стягнути з ТОВ «Натуральні продукти» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.08.2020 до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Ухвалою судді Голосіївського районного суду від 17.09.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивачів надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначив, що в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до наказу № НП/К-00058 від 12.12.2017 [PERSON] була прийнята на посаду «фасівниці» ТОВ «Натуральні продукти». 28.12.2018 назва посади була змінена на «укладальник-пакувальник». Відповідно до наказу № НП/К-00053 від 03.11.2017 [PERSON] була прийнята на посаду «фасівниці» ТОВ «Натуральні продукти». 28.12.2018 назва посади була змінена на «укладальник-пакувальник». В липні 2020 керівник відповідача звинуватив позивачів в недостачі продукції товариства. За вказаним фактом Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві 05.08.2020 зареєстровано матеріал за № 44302 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав на те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У п. 22 цієї ж постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. У ст. 149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його з роботи роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого ним дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Позивачі були звільнені з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул), звільнення за цією статтею є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил для застосування таких стягнень. Перевіряючи наявність правових підстав для застосування до позивачів дисциплінарного стягнення - звільнення за відсутність на роботі без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, з 20.07.2020 позивачі були відсутні на робочому місці, що не заперечується позивачами, оскільки останні зазначають, що з 21.08.2020 по 30.08.2020 [PERSON] і з 20.07.2020 по 30.07.2020 [PERSON] перебували на лікарняному. Крім того, відповідачем не отримано оригіналів документів, які підтверджують законність такої відсутності на робочому місці за вказаний вище період, що не заперечується позивачами, оскільки останні зазначили, що 31.07.2020 [PERSON] , а [PERSON] 05.08.2020 направили на фактичну адресу відповідача лист з поясненнями причин відсутності та копією лікарняного листа. 21.07.2020 [PERSON] направила на адресу відповідача заяву про звільнення її за власним бажанням з 21.07.2020 з пояснювальною запискою про причини її відсутності на роботі 20.07.2020, однак вказана заява надійшла відповідачу 23.07.2020, тобто після бажаної дати звільнення, що в свою чергу унеможливлює її задоволення з об`єктивних причин. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 24.07.2020 на адресу [PERSON] відповідачем було направлено лист з вимогами надати пояснення про причини відсутності її на робочому місці з 17.07.2020 по 24.07.2020. Зазначений лист було отримано [PERSON] 28.07.2020. 24.07.2020 в адресу [PERSON] відповідачем було направлено лист з вимогами надати пояснення про причини її відсутності на робочому місці з 17.07.2020 по 24.07.2020. Зазначений лист було отримано [PERSON] 28.07.2020. Відповідач отримав відповідь лише 04.09.2020, тобто через місяць після фактичного звільнення [PERSON] , що зазначено позивачем [PERSON] у своєму позові. Як вбачається з матеріалів справи, направлені [PERSON] листи від 05.08.2020 та від 08.08.2020 надійшли на підприємство 11.08.2020 та 12.08.2020. Тобто також після фактичного звільнення працівника. Так, згідно ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Відповідно до положень п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я за № 455 від 13.11.2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 року за № 1005/6196 (надалі - Інструкція), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до п.1.2. Інструкції, видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Згідно п.2.19. Інструкції Особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації. Отже, у відповідача на момент звільнення не було жодних письмових доказів про поважні причини відсутності [PERSON] на роботі у період з 20.07.2020 по 04.08.2020 включно. Враховуючи викладене, відповідачем було зафіксовано факт відсутності [PERSON] на робочому місці у відповідних Актах, підписаних комісією, що складається не менше ніж з трьох осіб. Наказом ТОВ «Натуральні продукти» № НП/К/00020 від 04.08.2020 звільнено [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] 05.08.2020 (штрих-код 0319107975353) направила на фактичну адресу відповідача лист з поясненнями причин відсутності, як вбачається зі змісту, в даному рекомендованому листі від 05.08.2020 наявна лише одна заява та відсутні будь-як інші вкладення. Тобто, заява про звільнення [PERSON] за згодою сторін з 03.08.2020 направлені відповідачу після фактичного звільнення [PERSON] . Додана до позову виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.07.2020, на ім`я [PERSON] , не є належним та допустимим доказом на підтвердження тимчасової непрацездатності [PERSON] у період з 20.07.2020 по 30.07.2020. На підставі документально підтверджених фактів відсутності працівника на робочому місці, 04.08.2020 Наказом ТОВ «Натуральні продукти» № НП/К/00021 звільнено [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки позивачі звільнені з роботи на законних підстав, тому вони в силу ст. 235 КЗпП України не підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто судом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Натуральні продукти» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed