overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася з позовною заявою, якою просила стягувати аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], 2002 року народження і [PERSON], 2008 року народження, в розмірі 1/3 частки його заробітної плати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що подружні відносини між сторонами припинені, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 03 вересня 2011 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 542 (а.с. 7). Сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні (а.с. 5). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно - за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 1/3 частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 243грн. 60 коп. Таким чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася із зазначеним позовом і прохала визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку розміром 2,63 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мануйлівської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 014122, дана ділянка належала її чоловікові [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона єдиний спадкоємець померлого [PERSON], який за життя втратив оригінал Державного акта на земельну ділянку, а тому неможливо оформити спадщину. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Представник відповідача Мануйлівської сільської ради, а також представник Відділу Держземагенства у Козельщинському районі в судове засідання не з'явилися про місце і час розгляду справи їм повідомлено належним чином та направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти заявлених позовних вимог не заперечують. Суд, вислухавши пояснення позивача і дослідивши інші докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], який мав у власності земельну ділянку розміром 2,63 га і вартістю 54 853,90 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 014122, що розташована на території Мануйлівської сільської ради. За життя [PERSON] втратив оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 014122. Відповідно свідоцтва про одруження позивач [PERSON] є дружиною померлого. Інші спадкоємці відсутні. Згідно ст. 1261 ЦК України [PERSON] має право на спадкування земельної ділянки. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернуся до суду з позовною заявою, якою просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] Зазначив в заяві, що подружні відносини з відповідачем припинені у вересні 2014 р. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Бажання відновити дошлюбне прізвище не виявила. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 21 листопада 2003 р. міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №1677, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Із обставин, викладених в позовній заяві, вбачається, що спільне проживання подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач, в свою чергу, не заперечує проти задоволення позову. Відтак, згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON], одночасно в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про зобов'язання відповідача не чинити їм перешкоди в користуванні квартирою[ADDRESS] зобов'язати відповідача передати ключі від дверей та вселити позивачів до квартири. Позов обґрунтований тим, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки та є батьком неповнолітньої доньки. Дана квартира була придбана у спільну часткову власність [PERSON] та їх доньки, а надалі відповідач подарував свою частину квартири доньці. З грудня 2009 р. через негативні стосунки з відповідачем позивачка з донькою була вимушена виїхати з квартири, де залишився проживати відповідач, який не дає ключів від вхідних дверей квартири і добровільно до житла не допускає. В судовому засіданні позивачка з представником та неповнолітня [PERSON] позовні вимоги підтвердили. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Представник органу опіки та піклування висловився на захист житлових прав дитини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 18 травня 2010 р.(а.с.4). Мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] і малолітньою [PERSON] за договором купівлі - продажу від 31 травня 2002 р. в рівних частках (а.с.6). 01 липня 2009 р. [PERSON] подарував належну йому ? частину квартири доньці (а.с.7). Відповідач, позивачка та їх донька мають зареєстровані місце проживання в даній квартирі (а.с.18, 19, 38). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2014 р. у справі №2/489/42/14, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про його виселення з даної квартири, встановлена обставина, що не підлягає доказуванню в даній справі, а саме: що [PERSON] вигнав з даної квартиру [PERSON] з донькою. Допитаний свідок [PERSON], яка мешкає в квартирі в одному тамбурі зі спірною кватирою підтвердила що приблизно з 5 років позивачка з донькою квартирою не користуються. [PERSON] та [PERSON] неодноразово приходили до власної квартири, вона їй відкривала двері до тамбуру і вони неодноразово чекали відповідача під дверима. Факт не допуску відповідачем [PERSON] з донькою до квартира, зміну замків у вхідних дверях, підтвердила свідок [PERSON] У зв'язку із цим пояснення відповідача, що те що ключі є у позивачки з донькою суд вважає неспроможними. А факт епізодичного допуску доньки до квартири, що встановлено судом із пояснень сторін та показів свідка [PERSON], лише за його присутності не можна вважати відновленням житлових прав дитини та [PERSON]. Не допуск до квартири [PERSON] з дитиною і заміна замків у вхідних дверях квартири підтверджена висновками органами міліції (а.с.14-16). За такого у відповідності до ст. 319, 405 ЦК України та ст.. 155 ЖК УРСР позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: Новомиргородська райдержадміністрація про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки, в якій заявник вказала, що [INFO] р. у неї народилася дочка - [PERSON], яка з народження страждає на психічні розлади. Оскільки вона за станом здоров'я не може розуміти значення своїх дій і керувати ними та у зв'язку з цим потребує встановлення над нею опіки, посилаючись на ст. ст. 39, 41 ЦК України, просить суд визнати [PERSON] недієздатною внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу, встановити над нею опіку та призначити заявника, [PERSON], опікуном недієздатної. У судовому засіданні [PERSON] власні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] не заперечував проти задоволення вимог заявника. З урахуванням стану здоров'я, виклик у судове засідання [PERSON] неможливий. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність вище зазначеної особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази, висновок експерта та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. Відповідно вимогам ЦК України: ч. 1 ст. 39 - фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. ч. 1 ст. 60 - суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [PERSON] визнана інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково. Про це свідчать довідки Кіровоградської обласної психіатричної лікарні, РТМО «Новомиргородське» та висновки Кіровоградської обласної МСЕК, а також інші матеріали справи. Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17.10.2014 р. за № 531 [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання в формі недиференційованої шизофренії з помірною розумовою відсталістю, внаслідок чого не може розуміти значення власних дій та розумно керувати ними, потребує опіки. За поданням Коробчинської сільської ради від 24.10.2014 р. за № 252 орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Коробчинської сільської ради клопоче про призначення заявника опікуном доньки. Оскільки [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення опіки, потрібно задовольнити заяву [PERSON] повністю. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 39-41, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 08.09.1986 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, внаслідок чого виникають постійні сварки. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON] від 25.11.2014 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, підтримує позов повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 25.11.2014 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з березня 2009 р., проживають окремо. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 08.09.1986 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказала, що із 07.11.1992 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, в результаті чого між подружжям виникають постійні сварки та непорозуміння, сторони неодноразово намагалися помириться та змінити своє ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило, з серпня 2014 року шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв сторін від 20.01.2015 р.: позивач просить суд розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідач просить суд розглянути справу в його відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з серпня 2014 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 07.11.1992 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У жовтні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що сторони перебували з 26.07.1970 р. у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей у них немає. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, не мають спільних поглядів інтересів. Сторони перестали піклуватися про сімейні відносини на почуттях любові, дружби, між ними відсутні повага та взаєморозуміння, дійти згоди спільно як подружжя при вирішенні найважливіших питань життя сім'ї не можуть. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від 19.10.2014 р., позивач просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 21.11.2014 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 1997 року, проживають окремо. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 26.07.1970 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого неповнолітніх дітей немає. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

у жовтні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вельбівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на об'єкт нерухомості за спадкоємцем, вказуючи, що у [INFO] року померла їх мати [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) площею 2,18 га. В даний час позивачі не можуть скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, тому звернулися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну частку (пай). В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, [PERSON], народився [INFO] року, їх матір'ю є [PERSON] Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,18 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,18 в умовних кадастрових одиницях становить 48786,33 грн. [INFO] року в м. Полтава [PERSON] померла. Згідно довідки Вельбівської сільської ради на дату смерті, [PERSON] була зареєстрована і проживала одна [ADDRESS]. Згідно повідомлення Гадяцької нотаріальної контори після померлої [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON], із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернулася [PERSON] Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивачі є спадкоємцем на земельну ділянку після смерті матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

у жовтні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади Мартинівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадщину, вказуючи, що у серпні 2013 року померла їх мати [PERSON], а у березні 2014 року помер їх батько [PERSON] Після смерті батьків залишилася спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] Гадяцького району. Інвентаризація домоволодіння не проводилася, правоустановчі документи відсутні, в зв'язку з чим позивачі не мають можливості оформити право власності на спадщину, тому звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також, направили до суду заяви, про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, [PERSON] народилася [INFO] року, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно виписки з погосподарської книги Мартинівської сільської ради станом на 01 липня 1990 р. членами робочого двору по [ADDRESS] Гадяцького району були [PERSON] та [PERSON] Відповідно даних технічного паспорту вартість домоволодіння по [ADDRESS] Гадяцького району становить 22646 грн. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,46 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53021,62 грн. [INFO] року в м. Гадяч [PERSON] померла. Згідно довідки Мартинівської сільської ради [PERSON] на дату смерті була зареєстрована та проживала [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] [INFO] року в м. Гадяч помер [PERSON] Згідно довідки Мартинівської сільської ради [PERSON] на дату смерті був зареєстрований один [ADDRESS]. Згідно довідки приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] після померлої [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON], з заявою про відмову від спадщини звернувся [PERSON] Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] Нотаріальною конторою позивачам відмовлено в оформленні спадщини на домоволодіння після смерті батьків в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивачі є спадкоємцями на майно померлих батьків.

Outcome: approved