Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права, знесення самовільних побудов, який уточнила 04 липня 2014 року та просить ухвалити рішення, яким відновити її порушене право і зобов'язати відповідача знести самочинно побудовані самовільні будови, які розташовані на території спільного подвір'я по [ADDRESS] - літ. «К», літ. «Л», літ. «М», літ «Е»; відновити її порушене право і зобов'язати [PERSON] знести самовільно встановлені загорожі, які перешкоджають їй в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що їй на праві власності належить 5/7 частин домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори. ЇЇ право зареєстроване у КП «Харківське міськБТІ» за реєстраційним № 3697 від 27.08.1997 року. Земельна ділянка площею 675 кв.м. за вказаною адресою надана в користування і зареєстрована на підставі рішення Жовтневого РВК №1043 від 31.03.1955 року. Відповідачу [PERSON] належить 2/7 частини вказаного домоволодіння. З вини відповідача між ними тривалий час виникають суперечки з приводу користування земельною ділянкою та надвірними будівлями в домоволодінні [ADDRESS]. Вона неодноразово зверталася до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділ належної їй частки. [PERSON] проти розподілу заперечувала, посилаючись на те, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.1989 року земельна ділянка повинна знаходитися в спільному користуванні. Незважаючи на це, [PERSON] без її згоди самовільно загородила частину спільного подвір'я, встановила паркан з листів шиферу, який розташований від прибудови літ «а5» - 5,1 м., потім під кутом ще 3,8 м. - частина спільного подвір'я загорожено поліетиленом, потім 3,4 м і до домоволодіння [ADDRESS] відповідач загородила собі відокремлену частину двору, склавши цегляну загорожу. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №12595 від 20.05.2013 року, площа частини земельної ділянки, яку самоправно зайняла відповідач, складає 204,6 кв.м. Крім того, зазначає, що [PERSON] порушує її право користувача земельної ділянки, без її згоди вона побудувала нову капітальну цегляну споруду - суміщений душ літ «К» розміром 2,2х2,35 м (площею 5,2 кв.м.) та вбиральню літ «Л» розміром 1,3х1,0 м (площею 1,3 кв.м), навіс літ «М» площею 1,3 кв.м. - загальною площею 7,9 кв.м. Вбиральня літ. «Л» знаходиться на відстані 1,74 м від стіни належного [PERSON] на праві власності житлового будинку літ «Б-1». Вказані будівлі літ «К»,»Л» та «М» є самовільним капітальними будівлями з підведеним до них водопроводом та зливною ямою. Крім того, відповідач самовільно обклала цеглою сарай літ «Е», збільшив його розміри з 3,6 кв.м. до 5,9 кв.м. Цей сарай розташовано на відстані 1,2 м житлового будинку літ «Б-1». Ця споруда має фізичний ізнос 85%, оцінка технічного стану «непридатний». Знаходження такої споруди на території земельної ділянки загрожує життю та здоров'ю мешканців, які знаходяться поруч з аварійною будівлею. З вищезазначених підставі вона звернулася до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з порушених позивачем питань вже існує рішення суду. Так, набрало законної сили рішення Жовтневого суду м. Харкова від 03.12.2008 р. та ухвала Апеляційного суду Харківській області від 21.04.2009 р., які ухвалені на її користь, постановлені у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поновлення порушеного права. В своєму зустрічному позові [PERSON] також просила Жовтневий суд знести її, так звану, огорожу та лазню. Так [PERSON] називала всю її споруду, яка ніколи не мала статусу самовільної і згідно Технічного паспорту від 25.04.2013 р. позначена літ. К, Л і М. Ця споруда складається з дворової вбиральні літ. Л площею 1 кв.м, з душу літ. К площею 5 кв.м. - всього 6 кв.м. Навіс літ. М площею 1 кв.м. - це продовження даху дворової вбиральні літ. Л, під яким ніякої будівлі немає. А [PERSON] у своїй позовній заяві вказує, що загальна площа цієї будівлі складає 7,9 кв.м., що не відповідає дійсності. Крім того, пояснила, що ніякого водопроводу до цієї будівлі не підведено, оскільки, в домі у неї вбиральні немає, то ці споруди є життєво необхідними для її сім'ї. Враховуючи все це та за необґрунтованістю доводів [PERSON], рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.12.2008 р. у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було відмовлено. Вважає, що [PERSON] знову подала позовну заяву про той самий предмет і з тих самих підстав, що були викладені нею в зустрічній позовній заяві від 11.10.2006 р. і в якій їй вже було відмовлено. [PERSON] в своїй позовній заяві посилається на висновки судової будівельно-техничної експертизи №12595, що проведена експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса [PERSON] від 20.05.2013. Однак відповідач зазначає, що в рамках даної судової справи ніякої експертизи судом не призначалося. До того ж, в судових засіданнях по іншим справам ця експертиза судом не досліджувалась, суд не давав їй ніякої правової оцінки, при чому, деякі висновки та розрахунки вищевказаної експертизи визивають сумніви. Але фото таблицю, де вказується технічний стан споруд по їх домоволодінню станом на 1988 рік, до цієї експертизи [PERSON] до матеріалів справи не надала. З цієї таблиці видно, що жилий будинок літ. Б-1, сараї літ. Г, літ. Е і вбиральня літ. Д були ветхими, а на 2012 рік будинок літ. Б-1 (власність [PERSON] став добрим, сарай літ. Г (5/7 належить [PERSON], які були перероблені у вольєр) і вбиральня літ. Д (5/7 належить [PERSON] залишилися ветхими, а сарай літ. Е, який повністю належить їй і обкладений нею цеглою, але, яким хоче володіти [PERSON], став непридатним. Зазначає, що [PERSON] вже 15 років веде запеклу боротьбу за її сарай літ. Е і не тільки не дає їй можливості його відремонтувати, а весь час намагається його зруйнувати різними способами. В той час як сарай літ. Е - це її власність, згідно рішення суду від 1989 р. З приводу того, що вона обклала цеглою свій сарай літ. Е, намагаючись підтримати його в доброму стані, [PERSON] всюди писала на неї скарги, не дає їй можливості його ремонтувати, не допускаючи ніяких дій біля сараю літ. Е. Крім того, згідно Інструкції по проведенню технічної інвентаризації дозволу на обкладення цеглою будівель не передбачено. Ніякої загрози для життя, як заявила [PERSON], він не представляє. Більш того, [PERSON] до її ніби-то аварійного сараю літ. Е прилаштувала металевий короб з металевою хвірткою і не боїться, що він рухне разом із її конструкцією. Згідно рішення суду 03.12.2008 р. про поновлення її порушеного права [PERSON] повинна повернути [PERSON] власність, а вона не виконує рішення суду і при цьому ще бажає заволодіти її сараєм літ. Е, не звертаючи на всі вказівки та попередження Жовтневої державної виконавчої служби на протязі 6 років. Таким чином, вважає, що позивач [PERSON] висуває необґрунтовані доводи по зносу її будівель для того, щоб вимусити її піти на мирову угоду з нею, тим самим не виконувати рішення суду від 03.12.2008 року. Крім того пояснює, що в її квартирі вбиральні не існує. Тобто своїй позивач просить суд зруйнувати її дворову вбиральню літ. Л, яка є будівлею першої необхідності. При цьому відстань від вбиральні [PERSON] літ. Л до глухої стіни дому літ. Б-1 складає 2,51 м., а не 1,74 м., як вказує [PERSON]. До того ж, дворова вбиральня літ. Д, 5/7 частини якої належать [PERSON], знаходиться на такій же відстані від будинку літ. Б-1, як і особиста вбиральня літ. Л. [PERSON]. Дворова вбиральня літ. Д знаходиться в аварійному стані ще з 2006 р. і користуватися нею неможливо. Також пояснює, що її споруди, душ літ. К та вбиральня літ. Л не є самочинно побудованими. На це вказує відсутність відповідної відмітки у Технічному паспорті від 25.04.2013 р., на господарські споруди право власності окремо не оформлюється. Окрім того, душ літ. К та вбиральня літ. Л є будівлями першої необхідності, враховуючи, що в її квартирі вбиральні немає, і тому дозвіл [PERSON] їй не потрібен. До того ж, душ літ. К не є новою спорудою, він побудований на місці малоцінного душу літ. И, який був у непридатному для користування стані. Дворова вбиральня літ. Л (1м х 1м), що належить [PERSON], була збудована з білої цегли з загальною стіною її літнього душу літ. К, який був обкладений білою цеглою на місці, раніше існуючого, малоцінного душа літ. І. Душ літ. К і вбиральня літ. Л розташовані біля її квартири і знаходяться на земельній ділянці біля її квартири і нічим [PERSON] не заважають і не порушують ніякого її права, бо в цьому місці немає ні споруд, які б належали [PERSON], до яких потрібен підхід, ні проходу для виходу з двору. Ці зазначені споруди розташовані поблизу квартири [PERSON] і, на скільки дозволяє площа двору, максимально віддалені від житлових приміщень, що належать [PERSON] Через велику щільність забудови двору розмістити їх в іншому місці не представляється можливим. Зазначені споруди ніяким чином не обмежують інтереси співвласниці [PERSON], що вже було підтверджено у протоколі виїзного засідання суду при розгляді справи за позовом [PERSON] Враховуючи велику щільність забудови на земельній ділянці, не можливо знайти інше місце для її дворової вбиральні та душу. Земельну ділянку, як стверджує [PERSON], вона не загороджувала і ніякого паркану не встановлювала. Там, де закінчується її половина будинку, ростуть дерева і видно її вікно, біля якого [PERSON] складає різний непотріб. Щоб цього не бачити перед своїми очима, вона була вимушена до своїх дерев приставити частини шиферних листів. Таким чином, це дало можливість не бачити те, що складає [PERSON] біля будинку поблизу вікна [PERSON] Окрім того, [PERSON] ще неодноразово знищувала дерева [PERSON] Прохід до порогу квартири [PERSON] відкритий, немає ніяких хвірток, воріт, цегляних загорож, як зазначає [PERSON] Вона, [PERSON], вимушена проходити біля порогу [PERSON], бо в домоволодінні лише один вихід/ виїзд з двору. Біля дворової вбиральні [PERSON] акуратно складується цегла та пісок, які з боків прикриті від опадів шиферними та металевими листами, але це не є капітальна огорожа. Вважає, що своїми позовними вимогами [PERSON] відкрито посягає на знищення її власності, а саме моїх сараю літ. Е, дворової вбиральні літ. Л та літнього душу літ. К. З цих підстав просить відмовити [PERSON] у задоволені позову. Представник третьої особи - Харківської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України .Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.12.2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про поновлення порушеного права, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поновлення порушеного права відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2009 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.12.2008 року залишено без змін. В зустрічному позові [PERSON] просила суд поновити її порушене право користування водорозбірною колонкою, розташованою на території домоволодіння по [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] дати дозвіл у встановленій законом формі для укладання договору з КП «ПТП «Вода», також зобов'язати останню знести самовільно побудовану лазню та огорожу, не перешкоджати користуванню деревами, що вирощуються на земельній ділянці зазначеного домоволодіння. Однак [PERSON] суду не надано доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог до [PERSON], тому суд не знайшов підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Однак фактично ці відносини вже розглянуті та ухвалено рішення. Суд дійшов такого висновку, оскільки сама позивач у судовому засіданні пояснила, що в своєму зустрічному позові, з яким вона зверталася до суду 11 жовтня 2006 року, вона просила суд ухвалити рішення, яким в тому числі зобов'язати [PERSON] знести самовільно побудовану лазню та огорожу, бо не знала, що знаходиться в цій будівлі, вважала що це лазня. [PERSON] пояснила суду, що мала на увазі, щоб [PERSON] знесла прибудову, в якій знаходяться літ. К, літ Л , літ. М, однак назвала її «лазня». Як вбачається із матеріалів справи, ці прибудови не є самовільними і згідно Технічного паспорту від 25.04.2013 р. позначені літ. К, Л і М. Ця споруда складається з дворової вбиральні літ. Л площею 1 кв.м, з душу літ. К площею 5 кв.м. - всього 6 кв.м. Навіс літ. М площею 1 кв.м. - це продовження даху дворової вбиральні літ. Л, під яким ніякої будівлі немає. Таким чином фактично мова їде про одні й ті самі прибудови, тільки називає їх відповідач по різному. Крім того, як встановлено судом і досліджено з копій технічних паспортів, які маються матеріалах справи, на земельній ділянці спірного домоволодіння ніякої загорожі не існує, біля дворової вбиральні, яка належить [PERSON], акуратно складується цегла та пісок, які з боків прикриті від опадів шиферними та металевими листами, але це не є капітальна огорожа. Стосовно вимог позивача щодо зносу сараю літ. Е, суд дійшов до висновку, що не мається підстав для задоволення цих вимог, оскільки ця будівля не є самочинною, існує з 1989 року, є дозвіл на його будівництво. [PERSON] обклала цеглою свій сарай літ. Е, намагаючись підтримати його в доброму стані. Згідно Інструкції по проведенню технічної інвентаризації, дозволу на обкладення цеглою будівель не передбачено. Аналізуючи вищенаведене, суд не знаходиться підстав для задоволення позову. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed