Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.12.2007 року уклали кредитний договір № DNR0GA00000398, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 59\~500 доларів США строком до 13.12.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.12.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № DNR0GA00000398, згідно умов якого вона передала в іпотеку квартиру, загальною площею 73,70 кв.м., житловою площею 56,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дане майно на праві власності належить [PERSON] Рішенням суду від 02.12.2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищезазначену квартиру, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Таким чином, відповідачі та усі інші жителі квартири підлягають виселенню з квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Тому, позивач звертається до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та справу слухати без його участі. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилася, але від її представника до суду надійшла заяв в якій вона позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала та просила справу слухати без її участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа \~\~має \~\~право в порядку, \~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засідання встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.12.2007 року уклали кредитний договір № DNR0GA00000398, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 59\~500 доларів США строком до 13.12.2017 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.12.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки № DNR0GA00000398, згідно умов якого вона передала в іпотеку квартиру, загальною площею 73,70 кв.м., житловою площею 56,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON] набула на підставі договору дарування від 19 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішенням Апеляційного суду дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року змінено в частині способу реалізації предмета іпотеки. Досудові вимоги позивача про виселення були отримані відповідачами 19 жовтня 2015 року та протягом 30-ти денного строку не були виконані. На теперішній час у власності відповідачки [PERSON] іншого житла, окрім того, що є предметом спору, немає. Частиною 1\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»,\~та частини третьої\~статті 109 ЖК УРСР\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~застосовуються як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто, якщо в іпотеку передано житло, яке не було придбане за рахунок отриманих кредитних коштів, то виселення мешканців із цього без надання їм іншого постійного житла суперечить закону. Враховуючи, що іпотечне майно було придбано задовго до отримання кредитних коштів, виселення з нього можливо лише за умови надання відповідачеві іншого постійного жилого приміщення, про що має бути зазначено в рішенні суду. Позивач заявив вимогу про виселення відповідачів без надання йому іншого жилого приміщення, що суперечить вимогам\~ст.109 ЖК України. Враховуючи, що правові підстави для виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] з іпотечного майна, а саме: квартири [ADDRESS], без надання іншого постійного жилого приміщення відсутні, позовна заява задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed