Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі - ТОВ «Укрфінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 49626,23 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2020 року між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2020-01-00131 (далі - Договір), згідно із яким товариство надало відповідачці позику у сумі 3000,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Позика взята строком на 20 днів з урахуванням дня отримання коштів. Позичальниця зобов`язалася повернути суму позики та сплатити відсотки за користування позикою 04.04.2020 року в сумі 4200,00 грн. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим заборгованість склала 49626,23 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином, надала суду пояснення по справі (а.с.35-37). Представник відповідачки адвокат Міркун С.М. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що немає підстав для стягнення заборгованості у розмірі 49626,23 грн. Вказав, що проценти за кредитним договором нараховані поза межами строку дії договору, проте, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Стягнення з відповідачки неустойки у розмірі, що більше ніж у 1145 % перевищує суму простроченого зобов`язання не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Щодо індексу інфляції вказав, що, враховуючи те, що стягненню підлягають відсотки за період дії договору позики з 16.03.2020 року по 04.04.2020 року, тобто за 20 днів, то сума боргу, на яку нараховується позивачем індекс інфляції не відповідає дійсності, а тому позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 318,23 грн. не підлягають задоволенню, так як розраховані з безпідставної суми боргу. Згідно із ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши представника позивача, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 16.03.2020 року між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2020-01-00131 (далі - Договір), згідно із яким відповідачка отримала позику у сумі 3000,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 Договору позичальниця зобов`язалася 04.04.2020 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 4200,00 грн. Згідно із наданим позивачем розрахунку розмір збитків становить 49626,23 грн. та складається з: суми основного боргу - 3000 грн., 2% відсотки за користування грошовими коштами 179 дні - 11940,00 грн., 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов`язань по поверненню позики встановлений термін (кількість прострочених днів 159) - 34368,00 грн., індекс інфляції за період з 16.03.2020 року по 30.09.2020 року (102,13%) - 318,23 грн. ((3000 + 11940) х 102,13% - 14940 = 318,23) (а.с.5-8). Згідно із п.п.7.1, 7.2, 7.2.1 Договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобов`язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню. Пунктом 4.4 Договору визначено, що будь - які кошти, отримані позикодавцем від позичальника, спрямовуються на погашення зобов`язань позичальника, в наступному порядку: - фіксована єдиноразова винагорода; пеня за прострочення зобов`язань; відсотки по позиці; сума позики. У порушення умов Договору відповідачка платежі належним чином не здійснювала, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Позичальниця зобов`язана повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Виходячи з норм ст.545 ЦК України, після прийняття виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видавав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність боргового документа у боржника. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Зобов`язання, відповідно до ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами договору позики №2020-01-00131 від 16.03.2020 року сторони погодили сплату відсотків від суми позики (2 відсотка за кожен день користування грошовими коштами), яку надано строком на 20 днів до 04.04.2020 року. Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 04.04.2020 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми боргу повністю в розмірі 3000,00 грн., а в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування грошовими коштами - вимоги підлягають задоволенню частково: стягненню підлягають відсотки за період дії договору позики - з 16.03.2020 року по 04.04.2020 року, тобто за 20 днів. ця сума складає 120 грн. (20 днів х на 2 відсотка від 3000 грн., 2 відсотка від 3000 грн. складає 60 грн. (3000/100 х 2), тому сума відсотків складає: 20 х 60 = 1200). Також частково підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення індексу інфляції виходячи з розрахунку 3000 сума заборгованості х 102,13% = 3063.90- 3000 = 63,90 грн. Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, враховуючи, що розмір суми нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку щодо зменшення розміру пені до 3000 грн. На підставі викладеного, оскільки відповідачка свої зобов`язання щодо повернення грошової суми не виконала, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки борг відповідно до наданого розрахунку за Договором №2020-01-00131 від 16.03.2020 року у загальному розмірі 7263,90 грн., який складається з: - суми основного боргу - 3000,00 грн.; - 2% за користування грошовими коштами - 1200,00 грн.; - пені за кожен день від суми заборгованості - 3000,00 грн.; - індекс інфляції за період з 16.03.2020 року по 04.04.2020 року- 63,90 грн. Згідно із ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 307,64 грн. (по справі позивачем заявлено вимогу за ціною позову 49626,23 грн., що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 7263,90 грн., що становить 14,64 %, а тому з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки судовий збір у розмірі 307,64 грн. = 2102,00 х 14,64/100).

Outcome: partial