Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями № 68 по вулиці Набережній в с. Кикова Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок), за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 2002 року проживала без реєстрації у Будинку, за згодою її власника [PERSON], на правах члена її сім`ї, оскільки остання була самотньою та за станом здоровя не могла самостійно вирішувати усі побутові проблеми. 14.04.2003 року [PERSON] померла, вона її поховала за свій рахунок та залишилась проживати у Будинку, відкрито та добросовісно користуватись майном померлої протягом останніх 13 років. Cпадкова справа після смерті власниці Будинку не заводилась, спадщина відумерлою не визнавалась, спадкоємців за законом чи заповітом в померлої немає, тому просить визнати право власності за набувальною давністю на Будинок за собою. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили справу розглянути у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, проти чого представник відповідача не заперечив, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши усі надані матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. З матеріалів справи слідує, що право власності на Будинок зареєстровано за [PERSON], відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 25.04.1989 року (а.с. 5) Вказані обставини також підтверджуються довідками Киківської сільської ради від 07.12.2016 року та КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 03.11.2016 року.(а.с. 7,8,12). Власниця будинку [PERSON] померла 14.04.2003 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с. 6), проте відповідно до повідомлення державного нотаріуса Новоград-Волинської ДНК від 28.03.2017 року, спадкова справа до майна померлої не заводилась. (а.с. 29) Отже, є підстави для висновку, що будь-яких правочинів щодо зазначеного домоволодіння не вчинялось. Будь-які інші власники цього майна та спадкоємці відсутні, заходів для визнання майна безхазяйним або відумерлою спадщиною не вживалось. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових заявах до суду підтвердили факт проживання позивачки разом з померлою [PERSON] у Будинку починаючи з 2002 року по теперішній час, а також те, що вона постійно здійснювала нагляд та догляд за [PERSON], вела з нею спільне господарство, провела поховання померлої, а після її смерті добросовісно, відкрито та безперервно проживає та піклується про Будинок протягом останніх 13 років. 12.05.2015 року позивачкою було виготовлено технічний паспорт на Будинок з якого слідує, що побудований він до 1984 року та має наступні господарські будівлі: літню кухню та сарай. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивачка добросовісно, відкрито та безперервно користується Будинком протягом більше ніж 10 років (з моменту смерті [PERSON] - 14 років), жодна особа, крім неї, не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечитиме закону і не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на Будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved