Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У вересні 2021 року [PERSON] , яка є опікуном недієздатного [PERSON] , в його інтересах звернулась в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про встановлення юридичних фактів, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що [INFO] померла мати [PERSON] [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала в будинку [ADDRESS] та була власником 3/5 його частини. Іншим співвласником вказаного житлового будинку є [PERSON] , якому належить 2/5 його частини. 28 березня 1991 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за №863, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла [PERSON] . Вказує, що як опікун [PERSON] , вона в інтересах останнього звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак держаним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкового майна через неможливість встановити факт прийняття спадщини, місце відкриття спадщини та коло спадкоємців [PERSON] , факт родинних відносин між нею та [PERSON] . Крім того, нотаріус вказала на розбіжності у правовстановлюючих документах на житловий будинок [ADDRESS] щодо часток та співвласників даного будинку. Вказує, [PERSON] була рідною матір`ю для [PERSON] , постійно проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , за життя склала заповіт саме на користь сина [PERSON] . Крім того, згідно договору дарування від 18 жовтня 1978 року [PERSON] є власником 2/5 часток житлового будинку [ADDRESS] , які йому подарував його батько [PERSON] , тому належна йому частка будинку не могла увійти до складу спадщини після його смерті. Водночас, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 22 березня 1991 року, [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , стала власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . З огляду на викладене, метою захисту права на спадщину недієздатного [PERSON] просить: - встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області, є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; - встановити факт, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є будинок [ADDRESS] ; - встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області; - встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , заповіту, складеного 28 березня 1991 року [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченого 28 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за №863; - визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстроване в реєстрі за №863, в частині успадкування [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні законний представник [PERSON] [PERSON] та її представник адвокат Козак І.О. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти позову не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника та про задоволення даного позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Старокостянтинівська державна нотаріальна контора Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, при вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відповідно до Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України 2003\~року,\~\~ЦК\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК\~України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вони регулюються нормами\~\~\~\~ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524\~ЦК Української\~РСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21\~цього Кодексу (ст.525\~ ЦК Української РСР). Місцем відкриття\~спадщини визнається\~останнє постійне\~місце проживання\~спадкодавця (стаття\~17\~цього Кодексу),\~а якщо\~воно не\~відоме,\~-\~місцезнаходження майна\~або його\~основної частини\~(ст.526\~ ЦК Української РСР). Згідно з положеннями статей 548, 549, 554\~ЦК Української\~РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України\~від 14 червня 1994 року №18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. За змістом статті 549\~ЦК Української\~РСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Судом встановлено, що [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області померла [PERSON] , яка для [PERSON] була матір`ю. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживала у житловому будинку по [ADDRESS] , в тому числі і на день своєї смерті [INFO] . Разом з нею у будинку проживав також її син [PERSON] , який з 26 вересня 1978 року і по даний час зареєстрований та проживає у вказаному будинку. 28 березня 1991 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за №863, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. 30 березня 2021 року [PERSON] , як опікун [PERSON] , в інтересах останнього звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори з метою оформлення на ім`я [PERSON] спадщини за заповітом після смерті його матері [PERSON] , однак держаним нотаріусом їй було відмовлено в зв`язку із неможливістю встановити факт прийняття спадщини, місце відкриття спадщини, кола спадкоємців після смерті [PERSON] та факт родинних відносин між померлою та [PERSON] . Разом з тим, той факт, що померла [INFO] [PERSON] була рідною матір`ю [PERSON] , підтверджується наступними письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: даними паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , згідно якого він народився [INFO] в м. Старокостянтинів Хмельницької області: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00019214340 від 13 грудня 2017 року, згідно якого матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 14 вересня 1954 року, у якому на російській мові його зазначено як « [PERSON] », а його батьків « [PERSON] » та « [PERSON] ». Крім того, той факт, що померла [PERSON] була рідною матір`ю для [PERSON] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Отже, досліджені судом докази достовірно вказують на те, що [PERSON] була рідною матір`ю для [PERSON] , в зв`язку із чим факт родинних відносин між ними підлягає встановленню. Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . На день смерті їй належало 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.526\~ ЦК\~Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно не відоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Враховуючи, що на території м. Старокостянтинів знаходиться належне [PERSON] нерухоме майно, тому місцем відкриття спадщини є місцезнаходження цього майна, а саме, м. Старокостянтинів Хмельницької області. Оскільки чинне на час відкриття спадщини законодавство пов`язує місце відкриття спадщини також із місцезнаходженням майна спадкодавця або його основної частини, тому наявність у [PERSON] нерухомого майна на території м. Старокостянтинів свідчить про відкриття спадщини саме в м. Старокостянтинів Хмельницької області. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для встановлення факту, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є будинок [ADDRESS] , через що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , то її слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно записів у паспорті [PERSON] серії [NUMBER] , а також записів домової книги №01032017/2 про реєстрацію осіб, які проживають у будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] з 26 вересня 1978 року постійно зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . У вказаному будинку з моменту його будівництва та введення в експлуатацію, а саме з 1976 року і по день смерті [INFO] проживала також [PERSON] . Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, яке видане 22 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] , де місцем проживання останньої зазначено [ADDRESS] , заповітом [PERSON] , який посвідчений 28 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.П., де місцем проживання [PERSON] вказана адреса: [ADDRESS] , копією актового запису про смерть [PERSON] №327 від 19 листопада 1998 року, у якому місцем проживання померлої зазначено адресу: [ADDRESS] . Крім того, допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] усе життя і до самої смерті постійно проживала по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та його сім`єю. Після смерті [PERSON] її син [PERSON] продовжив проживати та користуватись вказаним будинком, де проживає і на даний час. Отже, досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] з 19 листопада 1998 року фактично вступив в управління і розпорядження спадковим майном після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а тому є таким, що прийняв спадщину після її смерті. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що 28 березня 1991 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрований в реєстрі за №863, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла [PERSON] . У заповіті прізвище особи на користь якої складено заповіт зазначено як « [PERSON] », однак враховуючи її ім`я « [PERSON] », а також встановлений судом факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого останній є сином [PERSON] , а також враховуючи, що у всіх інших документах прізвище [PERSON] на російській мові значиться як « [PERSON] », суд вважає, що вищезазначений заповіт [PERSON] склала саме на ім`я свого сина [PERSON] . А тому, слід встановити факт належності [PERSON] заповіту, складеного 28 березня 1991 року [PERSON] на ім`я « [PERSON] », посвідченого 28 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №863. Відповідно до статті 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Судом встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 12 березня 1960 року, посвідченого 28 березня 1960 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Білоновжко З. та зареєстрованого 10 січня 1970 року в Старокостянтинівському БТІ в реєстрову книгу під №2144, [PERSON] був власником житлового будинку по [ADDRESS] . На підставі договору дарування, посвідченого 18 жовтня 1978 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Давидовою Ф.І., 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] , який зареєстрував своє право власності 23 жовтня 1978 року в Старокостянтинівському БТІ, номер запису у реєстровій книзі 2144. Отже, з 18 жовтня 1978 року житловий будинок по [ADDRESS] перебував у спільній частковій власності [PERSON] (2/5 частини) та [PERSON] (3/5 частини). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , на ім`я якої державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. 22 березня 1991 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно даного свідоцтва спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з цілого житлового будинку по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №91/1991, заведеної 22 березня 1991 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] . \~ \~ \~ \~Однак, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] увійшло лише 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки 2/5 його частини він на підставі договору дарування від 18 жовтня 1978 року відчужив на користь [PERSON] . \~ \~ \~ \~Видачею 22 березня 1991 року свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] на цілий житловий будинок по [ADDRESS] порушені права [PERSON] , який на момент видачі цього свідоцтва був та залишається на даний час власником 2/5 його частини. З огляду на викладене, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 березня 1991 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстроване в реєстрі за №863, слід визнати частково недійсним в частині успадкування [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [PERSON] [INFO] померла. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном, який є єдиним її спадкоємцем як за законом, так і за заповітом. До складу\~спадщини після\~смерті [PERSON] \~увійшло 3/5\~частини житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~яка належала\~їй на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~виданого 22\~березня 1991\~року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , тому за ним слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] . При розподілі судових витрат суд враховує, що при подачі даного позову [PERSON] , як опікун [PERSON] , звільнена від сплати судового збору, оскільки [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а відповідачем є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial