Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики в сумі 51475,62 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики №87283 в електронній формі. За умовами п.1.1. укладеного між сторонами договору позики, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до умов п.1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником та позикодавцем. Позивачем в порядку п.1.4 договору позики на картковий рахунок відповідачки [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн, що підтверджується повідомленням № 5003-ВП від 30.10.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Відповідно до п.1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності наступних умов: -0, 95 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 ( п`ятдесят гривень 00 копійок за перший день користування позикою, -0, 95 процента від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку поизки, зазначеного в п.1.2 цього договору, -3, 8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. В порушення умов договору, відповідачкою свої зобов`язання не виконано та не повернуто суму позики, не сплачено нараховані проценти, у зв`язку з чим заборгованість у неї станом на 27.11.2019 року становить 51475,62 грн., з яких: 1201, 00грн.- основний борг, 12862,87 грн.- заборгованість по відсоткам, 37411,75 грн.- заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 11.02.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, про день розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики №87283 в електронній формі (а/с 19-23). За умовами п.1.1. укладеного між сторонами договору позики, позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до умов п.1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Умовами п. 1.5 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 0,95 процентів від суми позики, але не менше 50,00 грн. за перший день користування позикою; 0,95 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 договору; 3,8 процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Згідно повідомлення в.о. директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 30.10.2016 року через систему прийому платежів «WayForPay» було проведено переказ коштів в розмірі 1201. 00 гривень на карту клієнта [PERSON] (а/с 25). Відповідно до довідки про заборгованість за договором № 87283 від 30.10.2016 року станом на 27.11.2019 року заборгованість відповідачки [PERSON] становить 51475, 62 грн., з яких: 1201, 00 грн.- основний борг, 12862,87 грн.- заборгованість по відсоткам, 37411,75 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а/с 24). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтями 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором Оскільки відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання по поверненню позики, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 51 475,62 грн., з яких: 1201, 00грн.- основний борг, 12862,87 грн.- заборгованість по відсоткам, 37411,75 грн.- заборгованість за простроченими відсотками. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 гривні.

Outcome: approved