Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

У грудні 2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача у справі [PERSON] заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.11.2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно якої відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 2 000.00 доларів США строком повернення не пізніше 31.11.2018 року. Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Посилаючись на викладене та зазначаючи, що на час звернення до суду з позовом еквівалент суми бору в гривнях становить 53 600 грн. 00 коп., позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вищезазначеному розмірі. Ухвалою суду від 13.12.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано стро для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.12.2018 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто позивачеві. Ухвалою суду від 26.12.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовчий її розгляд. Ухвалою суду від 26.12.2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 03.04.2019 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. 23.11.2017 року між позивачем та відповідачем у справі укладено договір позики, відповідно якої відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 2 000.00 доларів США строком повернення не пізніше 31.11.2018 року. Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 23.11.2017 року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача у справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. З огляду на наведене, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики є законними та обґрунтованими та підлягають стягненню в розмірі 53 600.00 грн., що еквівалентно 2 000.00 доларам США.

Outcome: approved