Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У вересні 2018 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 10.10.2010 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2018 р. було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. В свою чергу відповідач, після припинення сімейних стосунків з позивачем, приймав участь в забезпеченні сина, сплачував аліменти по 5000 грн. щомісячно. Однак, після того, як позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна, відповідач припинив надавати кошти на утримання сина, участі у вихованні дитини не приймає, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13.09.2018 р. було відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК, 12.10.2018 р. подав до суду відзив на позов, в якому він не погоджується з обставинами на які посилається позивач, вважає їх надуманими і спотвореними, та такими, що не відповідають дійсності та проти яких відповідач заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що він не відмовляється від свого обов`язку утримувати та виховувати сина, проте на даний час не має змоги сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі (10000 грн.), оскільки в 2016 р. втратив роботу, має фінансові труднощі та доглядає за хворим батьком. При цьому, позовні вимоги, відповідач визнає частково та погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., яка на його думку фактично є збалансованою від мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину на сьогоднішній день і фактично становить 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач просив розглядати дану справу у судовому засіданні з повідомленням сторін. За результатами розгляду вищевказаного клопотання відповідача, ухвалою суду від 05.11.2018 р. було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. 02.01.2019 р. позивачем, в силу вимог ст. 179 ЦПК України, було подано відповідь на відзив, в якому остання заперечення відповідача щодо її позову зазначені в відзиві вважає неправдивими та не порядними по відношенню перша за все до сина, посилаючись на те, що з часу коли вони припинили шлюбні відносини (жовтень 2017 р.) по травень 2018 р. відповідач щомісячно надавав кошти на утримання сина в розмірі 5000 грн., проте з червня 2018 р. він не цікавиться життям дитини та матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча при цьому має значні неофіційні заробітки, які намагається приховати. В подальшому, а саме: 05.02.2019 р. представником відповідача було подано заперечення на відповідь позивача, в якому останній вважає, що обставини на які посилається позивач у відповіді на відзив існували в часі пізніше, частково спотворені позивачем та жодним чином не можуть підтвердити твердження щодо існування неофіційних доходів відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову визнав частково, не заперечуючи щодо стягнення 1000 грн. аліментів на утримання дитини щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом достовірно встановлено, що починаючи з 10.10.2010 р. сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5), який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2018 р. було розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6), який проживає з матір`ю та перебуває на її утримані ( а.с.8). Вищевстановлені обставини відповідачем не заперечуються, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Разом з тим, судом в ході судового розгляду справи встановлено, що домовленості між батьками щодо утримання сина не досягнуто. Позивач стверджує, що відповідач, маючи неофіційний дохід, ухиляється від обов`язку належним чином утримувати дитину та з червня 2018 р. не цікавиться життям сина. В свою чергу відповідач, посилаючись на свою матеріальну неспроможність та інші обставини, просить призначити аліменти в сумі 1000 грн. Даючи оцінку даним обставинам судом встановлено наступне. У відповідності до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей закріплений в ст. 51 Конституції України. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В порядку ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вже було зазначено вище, відповідач не погоджується з вимогами позову, а саме: з заявленим розміром аліментів в сумі 10000 грн. При цьому, останній посилається на неможливість сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі, оскільки в 2016 р. він змушений був звільнитися з роботи для того, щоб здійснювати догляд за хворим батьком. Дані обставини дійсно підтверджується копією трудової книжки відповідача (а.с.28-30) та довідкою МСЕК серії АВ № 0979427(а.с.26). Крім того, відповідач зазначає, що не працює, не має інших джерел доходів та перебуває на утриманні свого хворого батька. Разом з тим, з пояснень позивача, які не заперечуються самим відповідачем, а отже в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню встановлено, що в період з листопада 2017 р. по травень 2018 р., тобто після звільнення з офіційної роботи, відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання сина в сумі 5000 грн. Крім того, зі змісту договору оренди житлового приміщення вбачається, що в період з 25.06.2017 р. по 25.12.2017 р., тобто після звільнення, відповідач мав змогу орендувати житло та сплачувати орендну плату в сумі 8000 грн. щомісяця. Таким чином, вищевказані обставини та досліджені письмові докази в сукупності підтверджують факт того, що після звільнення з офіційної роботи (2016 р.) відповідач має неофіційні доходи, а тому будучи працездатним, є платоспроможним та намагається приховати свої доходи. Крім того, на думку суду платоспроможність відповідача підтверджується його кваліфікацією та родом діяльності, яка ,враховуючи сучасну тенденцією розвитку комп`ютерних технологій та згідно матеріалів справи, є затребуваною й за межами України. При цьому, посилання відповідача на те, що він є безробітнім, суд вважає безпідставним, оскільки даний статус відповідача не підтверджений належними доказами. Отже, враховуючи, що син проживає разом з позивачем, якій тяжко забезпечувати сина всім необхідним самостійно, домовленості між сторонами щодо його утримання не досягнуто, відповідач в добровільному порядку належної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, суд, беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів, який має на утриманні непрацездатних батьків, та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини на утримання якої присуджуються аліменти, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина у вердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.09.2018 р. і до повноліття дитини. На думку суду, з урахуванням принципу співмірності, можливостей платника аліментів, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у його утриманні саме дана сума буде відповідати потребам та інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial