Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила, постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS], шляхом звільнення вказаної земельної ділянки від майна, у тому числі транспортних засобів, що належать відповідачам. В подальшому позивач уточнювала позовні вимоги, за останньою редакцією заяви про доповнення позовних вимог просила суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS], шляхом усунення від паркана земельної ділянки майна,сміття та транспортних засобів, що належать відповідачам; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 2 580 грн. 20 коп.; стягнути з відповідачів витрати, понесені позивачем на усунення майна із земельної ділянки у розмірі 1500 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що є власником земельної ділянки [ADDRESS], власником сусідньої суміжної ділянки є відповідач [PERSON], цивільній чоловік якої - [PERSON], займається ремонтом транспортних засобів, внаслідок чого на належній позивачу земельній ділянці відповідачами залишається сміття та частини транспортних засобів, захаращується територія земельної ділянки позивача, чим порушуються її права як власника вказаної земельної ділянки. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Додатково пояснила, що в ході судового розгляду даної справи, відповідачами вчинено певні дії, направлені на відновлення порушеного права позивача, а саме - частково прибрано сміття з належної позивачу земельної ділянки, що на думку позивача, свідчить про фактичне визнання позову. Однак, інша частина сміття та транспортні засоби, залишились на земельній ділянці позивача, а тому остання просить постановити рішення по суті спору, яким захистити її порушене право. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення та заперечень осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом положень ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення тощо. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 174). Відповідач [PERSON] є співвласником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.03.2017 року (а.с. 219). Той факт, що належні сторонам у справі земельні ділянки є сусідніми та суміжними, визнається та не оспорюється сторонами пору. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на наявність перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, які чиняться відповідачами у справі, шляхом розміщення на належній позивачу земельній ділянці майна, сміття та транспортних засобів. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, належною позивачу, шляхом розміщення на останній сміття, майна, залишків транспортних засобів та транспортних засобів. Наведене стверджується зібраними у справі доказами, а саме: фотоматеріалами (а.с. 49-67, а.с. 94-104, а.с. 177-181, а.с. 237-241); проведеною Голосіївським РУ ГУМВС України перевіркою за зверненням позивача, за результатами якої позивачу листом від 28.10.2015 року повідомлено, про те що відносини, що склалися між сторонами у справі з приводу розміщення будівельного та іншого сміття на межі земельних ділянок, носять характер цивільно-правових, а тому позивачу рекомендовано звернутись до суду з позовом; листом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.01.2017 року, яким розглянуто звернення позивача щодо забезпечення належного санітарного стану території прилеглої до земельної ділянки на [ADDRESS], згідно якого з власником присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] проведено профілактичну бесіду щодо необхідності дотримання «Правил благоустрою м. Києва» та утримання території в належному санітарно-технічному стані (а.с. 242). Крім того, у судовому засіданні також встановлено, що після надходження даного позову в провадження суду, відповідачем вчинено дії, направлені часткове усунення порушень та звільнення належної позивачу земельної ділянки від сміття, про що свідчить спільна оплата 25.08.2016 року сторонами спору послуг автокрану «Краз» для вивезення сміття, що стверджується копією змінного рапорту про роботу машини, згідно якого 25.08.2016 року за час роботи крану з 12 год. до 16 год., позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 1500 грн., а відповідачем [PERSON] - 500 грн. (а.с. 175). Враховуючи вказані обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою, шляхом усунення від паркана земельної ділянки майна, сміття та транспортних засобів, належних відповідачу [PERSON], підлягають задоволенню. В частині вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат у розмірі 2 587 грн. 20 коп., які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не надано суду та матеріали цивільної справи не містять документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення таких витрат. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені останньою на відновлення порушеного права у розмірі 1500 грн., сплачених за роботу автокрану для вивозу сміття, та сплачена сума судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. З огляду на викладене,

Outcome: partial