Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі звернулись до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недійсними прилюдні торги від 23 квітня 2012 року з продажу квартири [ADDRESS], визнати недійсним протокол про проведення прилюдних торгів від 23.04.2012 року, акти державного виконавця про проведення прилюдних торгів, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 04.05.2012 року. Крім того, позивачі просили витребувати на їх користь по 1/3 частині квартири [ADDRESS] від [PERSON] і визнати за ними право власності на вказану квартиру. У судовому засіданні [PERSON] та представник інших позивачів, [PERSON], підтримали вимоги даного позову. Представник відповідача і третя особа у справі - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала повністю. Представник ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва до суду не з'явився та направив суду письмові пояснення. Представник служби у справах дітей Святошинського району м. Києва направив суду письмові пояснення, в яких просить винести рішення в інтересах дітей. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог даного позову, враховуючи наступне. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 30 вересня 2008 року між АТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Торговий дім «Байкал» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 547 тис. грн. з кінцевим строком повернення до 29 вересня 2009 року зі сплатою 20 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між АТ «Український інноваційний банк», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира [ADDRESS]. 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на зазначену квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 20 вересня 2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього виконавчого напису. 23 квітня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], за результатами проведення яких переможцем стала [PERSON]. Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Правовий аналіз положень указаного Закону та Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів та ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за №3293 на договорі іпотеки нерухомого майна від 30.09.2008 року про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 782 837 грн. 65 коп. суми боргу за кредитною угодою №748 від 30.09.2008 року визнано таким, що не підлягає виконанню. За змістом пункту 4 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відтак, визнання вказаним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки нерухомого майна від 30.09.2008 року свідчить про те, що оспорювані прилюдні торги, 23 квітня 2012 року, були проведені на підставі виконавчого документу, який не підлягав виконанню, що свідчить про незаконність і недійсність правочину із купівлі-продажу предмету іпотеки, що був оформлений із складенням державним виконавцем акту №352/19 від 27.04.2012 року про прилюдні торги з продажу квартири і видачею приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, 04.05.2012 року. На ці обставини звернув суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 17 вересня 2014 року, як на підставу постановлених у даній справі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року та ухвали апеляційного суду м.Києва від 19 вересня 2013 року. Викладене є підставою для визнання складеного державним виконавцем акту №352/19 від 27.04.2012 року про прилюдні торги з продажу квартири незаконним і визнання недійсним свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Т.Тарасюком про придбання майна з прилюдних торгів, виданого, 04.05.2012 року і зареєстрованого у реєстрі за №305, яким посвідчено право власності [PERSON] (іпн - [NUMBER]) на трикімнатну квартиру [NUMBER], житловою площею 41,80 кв.м., загальною площею 70,70 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS]. Задоволення позову у цій частині є підставою для задоволення позовних вимог і щодо витребування з володіння [PERSON] на користь позивачів трикімнатної квартири [NUMBER], житловою площею 41,80 кв.м., загальною площею 70,70 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS]. Вказана квартира належала позивачам на підставі Свідоцтва про право власності, виданого в м.Києві 26.03.1998 року Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 26.03.1998 року серія [NUMBER]. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1 статті 387 ЦК України). Зважаючи на недійсність оспорених прилюдних торгів, на яких [PERSON] придбала вказану квартиру, суд дійшов висновку про те, що не відбулося і переходу права власності на неї до відповідачки, що свідчить про необхідність витребування квартири на користь її власників - позивачів у справі, що є способом судового захисту майнових прав суб'єктів спірних правовідносин для забезпечення можливості реалізації ними правомочностей власника. При цьому, при вирішенні даного спору, суд зважає на те, що у постанові Верховного Суду України від 3 жовтня 2011 р., справа № 3-98гс11, суд касаційної інстанції зауважив про те, що у разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до частини 2 статті 388 ЦК України. Викладеним спростовується заперечення представника позивача проти даного позову із посиланням на положення частини 2 статті 388 ЦК України. Враховуючи наведене і

Outcome: partial