Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину , посилаючись на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилось майно, яке належало їй на праві приватної власності - ? частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Власником іншої ? частини цього будинку є позивач. Крім нього, спадкоємцем щодо майна померлої матері є його сестра - [PERSON]. Після смерті матері йому стало відомо, що існує заповіт, який нібито складено його матір'ю на користь [PERSON] і що цей заповіт вона не підписувала, а підписали за неї інші особи. На думку позивача вказаний заповіт в дійсності не містить вільного волевиявлення заповідача про успадкування відповідачу її майна. Посилаючись на вищевикладені обставини та норми закону позивач просив визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений 10 червня 2010 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2013 року на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належного померлій [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. За правилами ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] померла - [PERSON]. Внаслідок її смерті, у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме: ? частину будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлої [PERSON] є її діти, сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] При житті, 10 червня 2010 року [PERSON] склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №681, на підставі якого все своє майно заповідала відповідачу - [PERSON] Відповідач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері у спосіб та строки визначені положеннями ст. ст. 1269, 1270 ЦК України шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 17 липня 2013 року [PERSON] отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з ? частини будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З тексту оспорюваного заповіту витікає, що у зв'язку із неможливістю заповідачем прочитати текст заповіту, відповідно до ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON], є неписьменною і не може підписати заповіт власноручно, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписала [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON] є неписьменна, не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її доручення в її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними нею свідками: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Аналізуючи вище перелічені правові норми у розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Оспорюваний відповідачем заповіт за формою та змістом відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5 та зареєстрованою в Міністрестві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882. Вказаний заповіт вчинений та посвідчений нотаріусом у відповідності до положень ст. ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України. Вимоги позивача в даному випадку суд знаходить необґрунтованими та недоведеними в силу ст. 60 ЦПК України, позивач не надав безспірних доказів стосовно того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Посилання [PERSON] на те, що його мати була писемною і вказаний заповіт не містить волевиявлення заповідача спростовуються матеріалами цивільної справи загалом, а також показаннями свідків, зокрема: приватного нотаріуса [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] Показання свідка [PERSON], на які посилається позивач, спростовуються показами вищевказаних свідків, та матеріалами справи. Надані позивачем ряд документів за підписом спадкодавця не можуть служити належним доказом, оскільки належність підпису заповідачу у цих документах нічим не підтверджена. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним. Відмовляючи у цій частині позову суд відмовляє і у вимогах позивача стосовно визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ці вимоги є похідними від первісних. Зважаючи на вищевикладені обставини та

Outcome: dismissed