Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2008 року по 21 листопада 2013 року. Від подружнього життя мають доньку: [PERSON] , 2008 року народження. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2015 року визначено постійне місце проживання дитини [PERSON] разом з матір» за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] кошти на утримання дочки не сплачує, по виконанню рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07.05.2014 року «про стягнення аліментів» має значну заборгованість. 27.08.2015 року між [PERSON] та громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - [PERSON] було укладено шлюб. Після ржавної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] . Чоловік позивачки, враховуючи її інтереси та інтереси її малолітньої дочки, пропонував приїхати до Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії з метою отримання [PERSON] освіти в початковій школі Роуз Хілл (Rose Hill Primary school)Стокпорт. Вищевикладена пропозиція була обговорена з [PERSON] , яка теж виявила бажання навчатись за кордоном, та в майбутньому здобути освіту за кордоном за фахом ветеринар. Своє побажання [PERSON] повідомила в розмові батьку [PERSON] , на що останній відповів, що її не відпустить, причини відмови не грунтував. Чоловік позивачки [PERSON] має у власності приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , відтак забезпечив дочці позивачки [PERSON] , окрему кімнату, з необхідними для проживання, навчання та відпочинку речами. Разом з цим, оскільки [PERSON] є власником компанії GSI ( Sign & Graphic installer), що займається розробкою та встановленням знаків та графічних зображень для всіх видів господарської діяльності, то компанія працевлаштувала позивачку на посаду помічника менеджера з заробітною платою в розмірі 1280 фунтів щомісяця. Враховуючи, що батько дитини [PERSON] не надав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини на навчання [PERSON] була вимушена подати позовну заяву до суду з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2016 року по справі №369/3045/16-ц позовні вимоги задоволено у повному обсязі надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016р. по 01.06.2017р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 18.10.2016 року відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2017 року по справі №369/11810/17 позовні вимоги задоволено частково надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 20.08.2018 р. по 01.08.2019 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 12.04.2018 року відповідно до Постанови апеляційного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2019 року по справі №369/14623/18 позовні вимоги задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 15.08.2019 р. по 01.08.2020 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 року по справі №369/13990/19 позовні вимоги задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 15.08.2020 р. по 01.08.2021 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Оскільки батько дитини [PERSON] неодноразово відмовляє в наданні дозволу на виїзд дитини на навчання, [PERSON] прийняла рішення про подання позовної заяви з вказанням більш тривалого періоду, а саме до закінчення дитиною середньої школи у проміжок часу з 15.08.2021 р. по 01.08.2022 р. та з 15.08. 2022 р. по 01.08.2023 р. Враховуючи що документи на виїзд дитини подаються завчасно та за межами нашої країни 28.08.2020 року представником [PERSON] через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Красовського Олега Олександровича, [PERSON] було передано заяву з проханням з`явитись 25.09.2020 року за вказаною в заяві адресою для надання дозволу (підписання заяви про згоду) на виїзд малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання в 8- у, 9-му класах загальноосвітньої школи «Марпл Хілл» до закінчення середньої школи у проміжок часу з 15.08.2021 р. по 01.08.2022 р. та з 15.08. 2022 р. по 01.08.2023 р. У відповідь на звернення представника позивача від 06.11.2020 року нотаріусом повідомлено, що [PERSON] у період з моменту отримання заяви та по 06.11.2020 року не звертався для надання дозволу (підписання заяви про згоду) на виїзд малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання в 8-ому, 9-му класах загальноосвітньої школи «Марпл Хілл» до закінчення середньої школи у проміжок часу з 15.08.2021 р. по 01.08.2022 р. та з 15.08. 2022 р. по 01.08.2023 р. За інформацією Укрпошти поштове відправлення 0303513089000 було вручене завчасно, а саме 24.09.2020 року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» порядок перетинання кордону здійснюється відповідно до Правил перетинання державного кордону України які встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Станом на день подання цього позову [PERSON] навчається в 7 класі старшої школи «Марпл Хілл», що знаходится також за адресою проживання в м. Стокпорт та термін навчання в ній ще 2 роки ( 8 клас- 2021-2022рр. та 9 клас-2022- 2023 рр.). З огляду на вищевикладене позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за межі України, в супроводі матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання в 8-ому, 9-му класах загальноосвітньої школи «Марпл Хілл» до закінчення середньої школи на періоди з 15.08.2021 р. по 01.08.2022 р. та з 15.08. 2022 р. по 01.08.2023 р. Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Представник позивача через канцелярію суду подав клопотання де зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. У судове засідання представник служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив суду листа, в якому просив слухати справу у відсутність їхнього представника. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2008 року. Сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року з [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2008 року народження, в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно. 27 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року визначено постійне місце проживання дитини [PERSON] , 2008 року народження, разом з матір`ю [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] навчається в 7 класі старшої школи «Марпл Хілл», що знаходится також за адресою проживання в м.Стокпорт та термін навчання в ній ще 2 роки ( 8 клас- 2021-2022рр. та 9 клас-2022- 2023рр.). Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Встановлено, що між сторонами постійно тривають саме судові спори щодо виїзду дитини за кордон, дитина тривалий час проживає та навчається за кордоном. Так відповідно до матеріалів справи, заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2016 року по справі №369/3045/16-ц позовні вимоги задоволено у повному обсязі та надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 18.10.2016 року відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2017 року по справі №369/11810/17 позовні вимоги задоволено частково надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 20.08.2018 р. по 01.08.2019 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 12.04.2018 року відповідно до Постанови апеляційного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2019 року по справі №369/14623/18 позовні вимоги задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 15.08.2019 р. по 01.08.2020 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 року по справі №369/13990/19 позовні вимоги задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 15.08.2020 р. по 01.08.2021 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Положення ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» гарантують громадянам України право вільно виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Згідно вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього виїзду за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року» виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків за відсутності згоди і супроводу другого з батьків здійснюється на підставі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи інтереси дитини, те, що після розлучення між батьками дитини склались неприязні стосунки, дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тривалий час дитина навчається за кордоном, забезпечена належними умовами проживання та навчання, відповідач належних та допустимих доказів на спростування даних тверджень не надав, тому суд надає дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за межі України, в супроводі матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання в 8-ому, 9-му класах загальноосвітньої школи «Марпл Хілл» до закінчення середньої школи на періоди з 15.08.2021 р. по 01.08.2022 р. та з 15.08. 2022 р. по 01.08.2023 р. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved