Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . У домоволодінні зареєстрована його колишня дружина [PERSON] .. Проте, з 2016 року остання виїхала з господарства та проживає окремо, однак з обліку реєстрації з його домоволодіння не знялася та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Вказана обставина створює йому перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності, також не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована в даному домоволодінні, однак з 2016 року не проживає в ньому, що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради № 1365 від 27 листопада 2020 року та актом опитування сусідів № 551 від 27 листопада 2020 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням. В той же час, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користується житлом позивача, оскільки фактично постійно проживає у іншому місці, суд вважає, що відповідач порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідач повинна бути визнаною такою, що втратила право користування житловим будинком позивача. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved