Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на 9/10 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , та на 1/10 частки вказаного домоволодіння після смерті її чоловіка [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON] , який мав трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1983 право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в рівних частках отримали: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 частки вказаних власників змінились наступним чином: [PERSON] - 8/10, [PERSON] - 1/10 та [PERSON] - 1/10. Ще за життя [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] і був зареєстрований у спірному будинку разом з батьком, проте не встиг її документально оформити, оскільки сам невдовзі помер. За життя [PERSON] склав заповіт від 25.03.1993 на ім`я своєї доньки [PERSON] , відповідно до якого заповів їй усе своє майно. Але остання за життя не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини за померлим батьком, оскільки на момент смерті останнього постійно проживала з ним у спірному будинку, а тому фактично прийняла спадщину після його смерті. На той час спадщина її батька складалась вже з 1/9 частки спірного домоволодіння, але спадщину оформити вона також не встигла, оскільки [INFO] вона померла, заповіту не залишила. Єдиними її спадкоємцями першої черги за законом є син - [PERSON] та позивач. Оскільки [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про відмову від спадщини матері, а позивач заяву про прийняття спадщини, вона вважається єдиною спадкоємницею за законом. За такого, прийняла спадщину, прийняту але не оформлену матір`ю, у вигляді 9/10 частки спірного домоволодіння. Крім того, 10.08.1990 позивач та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді 1/10 частки спірного домоволодіння. Оскільки позивач на момент смерті свого чоловіка проживала разом з ним, вона прийняла спадщину після його смерті. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач неодноразово зверталась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав за законом на майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , та її матері [PERSON] , яка була спадкоємницею свого батька [PERSON] , але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів необхідних правовстановлюючих документів. За таких обставин, жодним іншим шляхом, ніж звернення до суду, позивач не має можливості захистити своє право власності. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.12.2019 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 16.09.2020 на 09:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив, правом на надання відзиву не скористався. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1983 право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] в рівних частках прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 про зміну ідеальних часток в домоволодінні частки власників по [ADDRESS] змінились наступним чином: [PERSON] на праві власності належало 8/10 частки вказаного домоволодіння, про що 25.08.1989 було видано свідоцтво про право приватної власності, а [PERSON] та [PERSON] по 1/10 його частці. Вказані обставини підтверджуються відомостями Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2018. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були синами [PERSON] . Крім того, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2595, [PERSON] записаний батьком [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу 16.11.1961 з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00024906288 від 12.12.2019 [PERSON] помер [INFO] , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №635. Відомостями департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 11.05.2019 №19.03.03-12/3525/19 підтверджується, що [PERSON] станом на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на запит суду від 13.02.2020 вих. №126/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У відповідності до частини першої, другої статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За приписами статті 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до частини другої статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зі змісту рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2018 по цивільній справі №489/2565/18 за заявою [PERSON] про встановлення факту постійного місця проживання із спадкоємцем вбачається, що [PERSON] з 22.07.1949 по день смерті, тобто до [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, та те, що [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого сина [PERSON] , постійно проживав з ним на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого сина, у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №2562. 05.03.1993 [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 3-1440, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належну йому частину жилого будинку з відповідною частиною службових та господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] він заповідає своїй донці [PERSON] . Відповідно до положень статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59325419 від 07.02.2020 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у спадковому реєстрі відсутні. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заводського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років, про що складено відповідний актовий запис №34. Вказані обставини свідчать, що [PERSON] за життя не зверталась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.07.2018 встановлено факт постійного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] , із спадкодавцем [PERSON] який помер [INFO] , у день його смерті за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, положення ЦК УРСР в редакції яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а також те, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після його смерті продовжувала проживати в спірному будинку, вона вважається такою, що в передбаченому законом порядку прийняла спадщину після смерті останнього, до складу якої входило 9/10 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №630/2009. З дослідженої судом вищевказаної спадкової справи вбачається, що з заявою прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась її донька - позивач, а її син - [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою в якій відмовився від усієї спадщини після померлої матері, на користь доньки останньої, тобто на користь позивача. Відомості щодо інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , матеріали вказаної спадкової справи не містять. Проте, постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Железнякової О.В. від 31.05.2019, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, на ім`я спадкодавців: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи встановлено, що позивач, як єдина спадкоємиця, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , позбавлена можливості оформити спадкові права на спадкове майно, а саме на 9/10 часток житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , та іншого способу захисту своїх спадкових прав, крім судового, в неї немає, тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/10 часку спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка, суд виходить в наступного. Як вже зазначалось, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 18.08.1989 №177 на праві приватної власності належала 1/10 частка житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Судом встановлено, що 10.08.1990 позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №343. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, [INFO] [PERSON] помер у віці 58 років, про що складено відповідний актовий запис №5164. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59325528 від 07.02.2020 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у спадковому реєстрі відсутні. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.01.2019 встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , на день його смерті за адресою: [ADDRESS] . Як вже зазначалось, постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріально контори Миколаївської області Железнякової О.В. від 31.05.2019, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищевикладене, положення статей 1261 та 1268 ЦК України, та те, що позивач будучи єдиною спадкоємницею першої черги після смерті свого чоловіка [PERSON] , постійно проживала з ним на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього, у встановленому законом порядку. Таким чином, судом встановлено, що позивач, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, позбавлена можливості оформити спадкові права на спадкове майно, а саме на 1/10 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , та іншого способу захисту своїх спадкових прав, крім судового, в неї немає, суд вважає позовні вимоги в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved