Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У грудні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що від сумісного подружнього життя з [PERSON] має неповнолітню дитину - [PERSON] - [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 року у справі №2-961/11 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачував аліменти на утримання дитини не в повному обсязі, а з червня 2020 року він зовсім перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 14.12.2020 року складає 25615,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП 26941684. Відповідно до Розрахунку що додається до позову, пеня за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] станом на 21.12.2020 року складає 284369,97 грн. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на станом на 21.12.2020 року у сумі, рівній розміру основної заборгованості - 25615,25 грн. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] та її представник адвокат Завгородня В.В. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128-130 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне: 25.05.2011 рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-961/11 було задоволено позов про стягнення аліментів, та з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011 та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з невиконанням [PERSON] обов`язків по сплаті аліментів на утримання дитини в період: жовтень 2013 - листопад 2020 утворилась заборгованість у сумі 25615,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по Виконавчому провадженню 26941684. Відповідно до Розрахунку пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] станом на 21.12.2020, що додається до позову, пеня за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] станом на 21.12.2020 року складає 284369,97 грн. Відповідно до ст. 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів, свої зобов`язання належним чином не виконував. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) доданим позивачем до позовної заяви, при цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не надав власний розрахунок чи спростував наведений позивачем, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів суду не подано, відтак неустойка (пеня) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved