Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київський центр розвитку міського середовища» (КП «КИЇВМІСЬКРОЗВИТОК») про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом №4-К від 29.01.2020 року його було прийнято на роботу до КП «КИЇВМІСЬКРОЗВИТОК». Наказом №5-К від 06.02.2020 року його було звільнено, однак заробітну плату було нараховано, але не виплачено. У зв`язку із тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільнені з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.02.2020 по 23.11.2020 за 199 робочих днів, який складає 147 835,38 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 147 835,38 грн.; моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.; стягнути з відповідача судовий збір. 23.12.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 11-12). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до відмітки рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав лист суду 16.01.2021 року (а.с. 14). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що наказом №4-К від 29.01.2020 року позивача [PERSON] прийнято на роботу з 30.01.2020 року на посаду головного бухгалтера КП «КИЇВМІСЬКРОЗВИТОК» (а.с. 4). Наказом №5-к від 06.02.2020 року позивача [PERSON] звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5). Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачу [PERSON] від страхувальника КП «КИЇВМІСЬКРОЗВИТОК» нараховану заробітну плату в 1 місяці в розмірі 1 437,85 грн., у 2 місяці в розмірі 3 019 грн. (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначені середньої заробітної плати слід виходити з того, що у всіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абзацу3 пункту 2 та пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу, що нарахована заробітна плата не була йому виплачена у встановленому законом порядку та строк. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed