Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 07 січня 2008 року, право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,2001 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Зазимє, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221282801:01:037:0028, посилаючись на те, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] державною нотаріальною конторою їй відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документа на дану земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області до суду не зявилася, подала заяву, у якій зазначала, що заперечень проти позову вона не має, просить розглянути справу без участі їхнього представника. Представник третьої особи: [PERSON] [PERSON] у суді позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 4 ст. 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи, тобто здатність мати цивільні права та обовязки, припиняється у момент її смерті. 07 січня 2008 року у віці 53 років помер батько позивача [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-БВ №\~083814. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, є його дочка [PERSON] (позивач) та син померлого [PERSON] (третя особа). Дружина померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, шлюб між нею і спадкодавцем [PERSON] розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-БК №\~010648 від 11 травня 2006 року. Суд встановив, що на день смерті [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,2001 га, розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Зазимє, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3221282801:01:037:0028. Із листа Броварського районного відділу №\~28 Київської регіональної філії Державного підприємства Центр ДЗК від 22 лютого 2008 року за №\~54, видно, що 31 травня 2005 року на імя [PERSON] був зареєстрований та виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2001 га серії ЯА №\~387522, реєстраційний номер 010532500778. За життя батько позивача державний акт на спірну спадкову земельну ділянку втратив, виготовити інший державний акт на цю земельну ділянку на своє імя він не встиг. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року (справа №\~361/2462/16-ц), яке набрало законної сили, за іншим спадкоємцем за законом сином померлого [PERSON] визнано право власності на ? частку спірної спадкової земельної ділянки площею 0,2001 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Зазимє, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221282801:01:037:0028. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 02 листопада 2016 року позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу ? частку цієї земельної ділянки, що належала померлому батькові [PERSON], постановою державного нотаріуса Старосинявської державної нотаріальної контори Хмельницької області відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку спадкоємцем нотаріусу не надано. За змістом п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови №\~7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування розяснив, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Факт належності на день смерті батькові позивача [PERSON] на праві власності спірної спадкової земельної ділянки площею 0,2001 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Зазимє, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221282801:01:037:0028, знайшов підтвердження в суді та встановлений зазначеним рішенням суду від 13 липня 2016 року, яке набрало законної сили. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] та її рідний брат [PERSON] (третя особа) є спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого 07 січня 2008 року батька [PERSON], якому на день смерті на праві власності належала спірна земельна ділянка, рішенням суду від 13 липня 2016 року, яке набрало законної сили, за сином померлого [PERSON], уже визнано право власності на належну спадкодавцю ? частку спірної спадкової земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved