Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Судові витрати просила залишити по фактично понесеним. В обґрунтування поданого позову зазначено, що на підставі договору дарування частки житлового будинку від 09 серпня 2016 року, позивач є власником 3/10 частки будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою. Вказано, що з середини 2019 року, протягом майже 3 років, відповідачі не проживають у вказаному будинку. На теперішній час в будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт не проживання відповідачів підтверджується актом обстеження на підтвердження фактичного не проживання в житловому приміщенні від 09 вересня 2021 року, складеним сусідами, в якому також зазначено, що в будинку з 2019 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] не проживають, особистих речей їх в будинку немає. Відповідачі на теперішній час проживають в іншому житловому приміщенні, їх права на житло не порушуються. Зазначено, що в зв`язку з тим, що на сьогоднішній день позивач має складнощі при оформленні субсидії на комунальні послуги, і утримання при цих умовах житлового будинку, є для неї важким тягарем, тому вона змушена звернутися до суду за поновленням своїх порушених прав. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2021 року у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позову заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Любович М.Ю. надала в судове засідання заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] , адвоката Любович О.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України з огляду на заяву відповідача про визнання позову, суд визнав за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 09 серпня 2016 року, позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки №2610 від 10 вересня 2021 року, виданої квартальним комітетом №22 та акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 09 вересня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивач, [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі з 2019 року та по теперішній час фактично не проживають у будинку, будь-яких речей в помешканні немає. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] 07 липня 2020 року уклала шлюб, після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». На даний час відповідач разом з сином проживають на території Російської Федерації. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні, що не оспорені відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Гарантуючі захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчать про те, що права члена сім`ї, власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до вимог частини 4 статті 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При встановлених в судовому засіданні обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, а тому втратили право на користування житлом.

Outcome: approved