Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Автокразбанк» було укладено договір банківського вкладу №158783 (в гривнях), у відповідності з яким він розмістив вклад на суму 115000 грн. на строк 9 (дев'ять) місяців, з 24.10.2013 року по 24.07.2014 року, зі щомісячною виплатою 20% річних. Після закінчення строку вкладу, позивач звернувся до відповідача з заявою про намір забрати вклад і нараховані відсотки, але відповіді так і не отримав. Крім того, починаючи з травня 2014 року банк порушив умови договору припинивши нарахування процентів по вкладу. Отже, на теперішній день за відповідачем залишається заборгованість по видачі вкладу на суму 113865 (сто тринадцять тисяч вісімсот шістдесят п'ять) грн. 23 коп. Просив стягнути з відповідача суму вкладу, пеню, відсотки та моральну шкоду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Автокразбанк» було укладено договір банківського вкладу №158783 (в гривнях), у відповідності з яким він розмістив вклад на суму 115000 грн. на строк 9 (дев'ять) місяців, з 24.10.2013 року по 24.07.2014 року, зі щомісячною виплатою 20% річних. Після закінчення строку вкладу, позивач звернувся до відповідача з заявою про намір забрати вклад і нараховані відсотки. Однак, відповідач вклад йому так і не повернув. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується не території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належна кількість продукції й обслуговування; звертання до суду й іншим уповноваженим органам державної влади за захистом порушених прав. Згідно зі ст. 41 Конституції України, «кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим…». Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Встановленим фактам відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 15, 16, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, відповідно до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Вказаний закон станом на день подання позовної заяви відсутній. Отже, дії відповідача, направленні на ухилення від повернення вкладу є протиправними. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 113865,23 грн. основного боргу. Крім того, з суд приходить до висновку, що з відповідача мають бути стягнені відсотки за користування коштами позивача у визначеному договором розмірі, за ставкою 20% річних, тому розмір заборгованості по відсоткам складає 12530 грн. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-140 цс 13, предметом якої був спір про стягнення з банку на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту). При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, загальна сума заборгованості за договором банківського вкладу №158783 від 24.10.2013 року, яку необхідно стягнути з відповідача становить - 113865 (сто тринадцять тисяч вісімсот шістдесят п'ять) грн. 23 коп., грошові кошти за ставкою 20 процентів річних за користування вкладом понад строк дії договору у розмірі 12530 (дванадцять тисяч п'ятсот тридцять) грн. Вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором не було передбачено відшкодування моральної шкоди. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial