Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовом, яким просив суд визнати удаваним укладений 03 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], який фактично був вчинений на приховування правочину купівлі- продажу земельної ділянки. Також, позивач просив суд визнати удаваним укладений 03 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування житлового будинку [ADDRESS], який фактично був вчинений на приховування правочину купівлі- продажу житлового будинку. Крім того, позивач просив суд визнати вищевказані земельну ділянку та житловий будинок набутими за час шлюбу у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], поділити набуте майно між подружжям в рівних частках. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з наступних підстав: У травні 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб У червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі- продажу вищевказаних земельної ділянки та житлового будинку, і останній отримав від [PERSON] 11 000 доларів США. Однак, з певних обставин, договір купівлі- продажу був оформлений у вигляді договору дарування. Після придбання [PERSON] вказаного нерухомого майна, подружжя стали проживати в ньому. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, і позивач не згоден з розміром своєї частки у вказаному нерухомому майні. Відповідач в судове засіданні не з'явився, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, а також про визнання позовних вимог. Разом із тим, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2014 року у прийнятті визнання відповідачем позову - відмовлено. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, вимоги позову не визнала. В судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] вважали позовні вимоги безпідставними, не підтвердженими жодними матеріальними доказами, в зв'язку із чим вважали, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15 травня 1999 року (св-во про одруження від 15.05.1999 року, а/з № 210). 03.06.2003 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) було укладено договори дарування земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та житлового будинку [ADDRESS], що були посвідчені державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Чос О.П., і зареєстровані у реєстрі за № № 1265, 1262 відповідно. За життя [PERSON] зареєструвала своє право власності на зазначений житловий будинок, що встановлено судом зі змісту витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №36902044 від 22.12.2012 року. Доказів державної реєстрації права власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку сторони не надали, і в судовому засіданні не заперечували факту відсутності такої реєстрації. [INFO] [PERSON] померла. Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Михальовою Л.І., і зареєстрованого у реєстрі за № 3-1146, спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] у вигляді вищевказаного житлового будинку розподілена між спадкоємцями - [PERSON] (чоловік), [PERSON](мати), [PERSON] (батько), [PERSON](донька) в рівних частках. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відкриваючи провадження у справі суд попередив сторони про те, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до справи до початку безпосереднього судового розгляду. У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні судом неодноразово, в порядку ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось сторонам сприяння судом здійсненню ними своїх прав та процесуальних обов'язків, зокрема, суд роз'яснював те, що сторони можуть просити суд витребувати чи забезпечити той чи інший доказ на обгрунтування вимог сторін та їх заперечень. Проте, таких клопотань до суду подано не було. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази по справі, крім того, такі дії суду суперечили б принципу змагальності сторін. Таким чином, суд вважає, що сторони з власної ініціативи не скористались наданими їм процесуальним законом правом. Отже, суд розглядає справу виключно за наявними в ній доказами. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертається до положень ЦК УРСР, та Кодексу про шлюб та сім'ю, які регулюють встановлені судом правовідносини в часі. Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до п.25 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у підпункті «е» п. 16 постанови від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», визнання угоди недійсною може мати місце й після смерті громадянина, який був її учасником, у тому числі з підстав, передбачених ст.55 ЦК. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Отже, позивач вправі оспорити угоди, що є предметом спору по даній справі. Удавана угода своєю формою прикриває реальну угоду, яку мали на меті укласти сторони. Тобто, укладаючи удавану угоду, обидві сторони діють умисно, усвідомлюючи, що укладають саме таку угоду. Суд вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що, укладаючи оспорювані договори дарування, сторони мали на меті приховати договір купівлі-продажу. Доводи позову, що укладені договори дарування є небезоплатними, оскільки відчужувач (дарувальник) фактично отримав грошові кошти від обдарованої сторони, належними та допустимим доказами не підтверджені, і, на переконання суду, є голослівними. Визнання відповідачем позову не може беззаперечно вказувати на достовірність наявності у сторін оспорюваних договорів наміру приховати договори купівлі- продажу. Жодних доказів, які б вказували на наявність такого наміру сторін оспорюваних договорів позивач не надав, а пояснення відповідача в якості визнання позову суд вважає голослівними, і бездоказовими. Таким чином підстав для задоволення позову в частині визнання угод удаваними немає. Відносно решти позовних вимог, суд виходить з таких підстав: У відповідності до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Отже, в силу закону, з урахуванням встановлених судом обставин, отримані за спірними угодами у дар земельна ділянка та житловий будинок, є власністю [PERSON] Позовні вимоги решті частин позову тісно пов'язані із можливістю задоволення позову в частині визнання удаваними спірних угод дарування, і застосовання правил, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Оскільки суд не знайшов підстав для визнання спірних угод удаваними, правових підстав для задоволення решти частин позову не має. Таким чином у задоволенні позову слід відмовити повністю. Заява третьої особи про застосування строків позовної давності не підлягає застосуванню судом, оскільки суд відмовляє у позові за його безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed