Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) про розірвання договору оренди квартири, стягнення орендної плати, гарантійного платежу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди квартири у відповідності до якого Позивач орендував квартиру площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 5.1. Договору орендна плата складає 4 500,00 грн. на місяць. Згідно п. 5.2. Позивач сплатив орендну плату за листопад 2014 року у розмірі 4 500,00 грн., авансовий платіж за грудень 2014 року у розмірі 4 500,00 грн. та заставну у розмірі 4 500,00 грн. Всього за умовами Договору Позивачем було сплачено Відповідачу 13 500,00 грн. На момент укладання договору квартира не була придатна для проживання, оскільки знаходилась у стадії ремонту. Фактично квартира була передана Позивачу Відповідачем в порушення п. 6.1. Договору, а саме 05 листопада 2014 р. Так, 28.11.2014 р., коли він повернувся до квартири разом зі своєю дівчиною застали Відповідача разом з незнайомою жінкою у квартирі, що є порушенням п. 6.2. Договору. В позовних вимогах просив суд розірвати договір оренди квартири від 22.10.2014 р., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] авансовий платіж за грудень 2014 року у розмірі 4 500,00 грн., заставну суму у розмірі 4 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 730,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив його задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала та просила у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON], звертаючись у грудні 2014 р. до суду із вимогами до [PERSON], просить розірвати договір оренди квартири у зв'язку із істотним порушенням його умов орендодавцем, повернення авансового платежу, заставної суми, такі вимоги позивача суд знаходить обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 39). 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди квартири (надалі по тексту - Договір) у відповідності до якого Позивач орендував квартиру площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 5.1. Договору орендна плата складає 4 500,00 грн. на місяць. Згідно п. 5.2. Позивач сплатив орендну плату за листопад 2014 року у розмірі 4 500,00 грн., авансовий платіж за грудень 2014 року у розмірі 4 500,00 грн. та заставну у розмірі 4 500,00 грн. Всього за умовами Договору Позивачем було сплачено Відповідачу 13 500,00 грн. Під час розгляду справи Відповідач не заперечував факт отримання даної суми від Позивача. З пояснень Позивача вбачається, що на момент укладання договору квартира не була придатна для проживання, оскільки знаходилась у стадії ремонту. Фактично квартира була передана Позивачу Відповідачем в порушення п. 6.1. Договору, а саме 05 листопада 2014 р. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи доводи Позивача про те, що квартира була не придатна для проживання не знайшли свого документального підтвердження. Згідно п. 6.2. Договору Відповідач має право (за згодою Орендодавця) проводити перевірку стану орендованої квартири. З матеріалів справи вбачається, що сторони домовилися розірвати договір оренди з 30.11.2014 р., що підтверджується розпискою Відповідача на договорі оренди та під час розгляду справи Відповідач даної обставини не заперечував. Разом з тим, Відповідач 30 листопада 2014 року на зустріч не прийшов та Позивач з'їхав з орендованої квартири. Розірвання договору найму житла - це припинення дії тієї правової підстави, з якої виникає право наймача на користування житлом, й законодавець передбачив дві можливості розірвання договору найму: за ініціативою наймача, за ініціативою наймодавця. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних права та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд, вивчивши письмові докази, вважає, в даному випадку має місце істотне порушення Відповідачем умов укладеного договору, а саме: його пункту 6.2, яким визначено, що орендодавець має право періодично (за узгодженням з орендарем) здійснювати перевірку орендованої квартири та майна. Позивач [PERSON], звертаючись із вимогами до відповідача, в позовній заяві стверджує, що 28.11.2014 р., коли повернувся до квартири разом зі своєю дівчиною [PERSON] застали Відповідача разом з незнайомою жінкою у квартирі, що є порушенням п. 6.2. Договору. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При таких обставинах договір оренди може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Позивача, у зв'язку із істотним порушенням його умов Відповідачем, що відповідає положенням ч.2 ст. 651 ЦК України. Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена за рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не можу бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов'язання. Приписами ч. 1 ст. 571 ЦК України встановлено, що якщо порушення зобов'язання сталося звини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Частиною 2 тієї ж статті встановлено, що сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитку в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. Укладений договір оренди за своїм змістом слід вважати змішаним (ч.2 ст. 628 ЦК України) й до п. 5.3 договору оренди застосовувати вимоги, що висуваються до правовідносин застави, то згідно ч.3 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель (в даному випадку Відповідач), у володінні якої перебувало заставлене майно (грошові кошти в сумі 4 500,00 грн.), зобов'язана негайно повернути його заставодавцеві (Позивачу). Крім того, згідно ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави можливе лише за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто попередньо сплачені Позивачем сума оренди за грудень 2014 року (Розділ 10 Договору) є авансом, а заставна сума у розмірі 4 500,00 грн. (п. 5.3. Договору) - заставною. Отже, позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми авансу в розмірі 4 500,00 грн. та застави в розмірі 4 500,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, Позивач просить також стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Проте Позивачем не доведено вини Відповідача в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], так як судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи Позивача щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріал справи, вислухавши учасників, які приймали участь у розгляді справи, приходить до висновку, що вимоги Позивача про розірвання договору оренди квартири, стягнення авансового платежу за грудень 2014 року у розмірі 4 500,00 грн., заставну суму у розмірі 4 500,00 грн. є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, разом з тим в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки під час розгляду справи дана позовна вимога Позивачем не доведена. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 730,80 грн. (а.с. 13-15).

Outcome: partial