overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 вересня 2006 року вони перебувають у шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинені з 2012 року та вони почали проживати окремо. Причиною цього стали постійні сварки між ними через різні погляди на життя, права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, що поступово привело до відчуження між ними. Примирення неможливе, оскільки напротязі року сторони вже намагалися примиритись, поновляли подружні стосунки, але все було марним. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 22.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 692, між [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2006 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.12.2006р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO]. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. На вимогу позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 листопада 2005 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, з 2007 року не проживають разом, не спілкуються. Відповідач відбуває покарання в Білоцерківській виправній колонії № 35, Київської області. Шлюб існує формально, сім'я повністю розпалась, примирення не можливе. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, направив на адресу суду заяву про визнання позовної заяви (а.с. 21). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 02 листопада 2005 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 824 (а.с. 3). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через відсутність порозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2007 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем згідно особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією, але обов'язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, в зв'язку з чим виник борг у сумі 668, 23 грн., за період з 17.02.2005 року по 25.05.2013 року. Позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за електроенергію в розмірі 668,23 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач не з'явився вдруге, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення, заперечень до позовної заяви не наддав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем на підставі особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією. Відповідачка обов'язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, за період з 04.03.2010 року по 25.05.2013 року було спожито 2285 кВт.г. вартістю 668,23грн., які не були оплачені відповідачкою. Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п.20 наведених правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць, але відповідач не дотримується розрахункового періоду і не здійснює оплату за показниками приладу обліку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 668,23 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн., які позивач сплатив при зверненні до суду, що підтверджується платіжними дорученнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] який мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем згідно особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією, але обов'язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, в зв'язку з чим виник борг у сумі 904, 84 грн., за період з 24.02.2012 року по 30.09.2013 року. Позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за електроенергію в розмірі 904, 84 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач не з'явився вдруге, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення, заперечень до позовної заяви не наддав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем на підставі особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією. Відповідач обов'язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, за період з 24.02.2012 року по 30.09.2013 року було спожито 2842 кВт.г. вартістю 904,84грн., які не були оплачені відповідачем. Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п.20 наведених правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць, але відповідач не дотримується розрахункового періоду і не здійснює оплату за показниками приладу обліку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 904,84 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн., які позивач сплатив при зверненні до суду, що підтверджується платіжними дорученнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дитини. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 05.09.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 931. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 25.01.2007 року, з тих підстав, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, не виконав належним чином умов укладеного договору і станом на 31.08.2013 року має заборгованість в розмірі 28799,79 грн., яку позивач просить стягнути, а також просить стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і його слід задовольнити. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем [PERSON] 25.01.2007 року укладено договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався щомісячно погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно кредитного договору, але своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Станом на 31.08.2013 року існує заборгованість в розмірі 28799 гривень 79 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 6892 гривні 70 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 20059 гривень 48 коп., штрафів - 1847 гривень 61 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 288 гривень, підтверджених платіжним дорученням ПАТ КБ «Приватбанк» № IHM92B091R від 12.09.2013 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що спірна трьохкімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить позивачу і відповідачці на праві приватної спільної часткової власності. Однак, відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою. З урахуванням викладеного та уточнивши позовні вимоги, позивач просив вселити його у квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] надати позивачу ключі від квартири [ADDRESS]; встановити порядок користування вказаним житловим приміщенням, виділивши позивачу кімнату площею 10,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS]; підсобні приміщення (коридор, туалет, кухню, ванну кімнату, зал) - залишити у спільну користуванні; зобов'язати відповідачку не перешкоджати позивачу у користуванні та розпорядженні спірною квартирою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідачка у судове засідання з?явилася, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просила розгляд справи здійснити згідно діючого законодавства України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна трьохкімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить позивачу та відповідачці на праві приватної спільної часткової власності. Таким чином, позивач [PERSON] є власником ? частки квартири на підставі договору міни від 17.08.1999 року, зареєстрованого на товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна». Відповідачка [PERSON] є власником ? частки вищевказаної квартири на підставі того ж договору. (а.с.4). Між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, відповідачка перешкоджає позивачу у користуванні спірною квартирою. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують ці позовні вимоги, що перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи. Відповідно до ч. ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.07.2009 року між ним та відповідачем був укладений договір № 94 про надання послуг з теплопостачання (далі - договір №94) в нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 25,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Зазначає, що відповідач отримував послуги з теплопостачання у період з 07.10.2010 року по 01.01.2013 року, але не сплачував кошти за надані послуги, внаслідок чого за вказаний період виникла заборгованість на загальну суму 7101,84 гривень, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на те, що послуги з теплопостачання гаражу надавались, а тому відповідач повинен оплатити їх вартість, оскільки договір № 94 є дійсним. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що після закінчення строку дії договору (01.07.2010р.) він гаражем не користується. Про розірвання договору №94 він письмово повідомляв позивача у травні 2010 року, як це передбачено п. 10.2 договору, а тому вважає позовні вимоги безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 01.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 94 про надання послуг з теплопостачання в нежитлове приміщення (гараж) загальною площею 25,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS], власником якого є сільська, селищна громада району в особі Броварської районної ради, що підтверджується копією договору № 94 та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.07.2007 року. 12.05.2010 року відповідач направив, а позивач отримав заяву про розірвання договору № 94. З листа Броварської райдержадміністрації від 01.11.2010 року № 906/07-15 вбачається, що Броварська РДА зверталась до позивача з проханням відключити від теплопостачання з 05.11.2010 року гаражі, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 10.1 договору № 94 встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками і діє до 01 липня 2010 року, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення. Пунктом 10.2 цього договору передбачено, що договір вважається поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде заява від однієї із сторін про розірвання цього договору, чи його перегляд. Підставою для розірвання договору виключно є: відключення від централізованого теплопостачання, відповідно до вимог законодавства; зміна власника, орендаря приміщення. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідач 12.05.2010 року повідомив позивача про розірвання договору № 94, суд вважає, що строк дії цього договору закінчився 01.07.2010 року, а тому вимоги про стягнення заборгованості за період з 07.10.2010 року по 01.01.2013 року є безпідставними. При цьому суд враховує, що позивачем не надано доказів, що протягом вказаного періоду відповідач користувався гаражем та отримував послуги з теплопостачання. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в рахунок відшкодування збитків суму 10839 грн. 83 коп., а також судовий збір по справі у розмірі 229 грн. 40 коп. В обґрунтування позову він вказав на те, що при проведенні планових перевірок представниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 20 квітня 2011 року, за адресою: [ADDRESS] було виявлено самостійне підключення напруги споживача поза приладом обліку шляхом підключення без облікової розетки прихованою електропроводкою, внаслідок таких неправомірних дій споживча, було спричинено матеріальний збиток енергопостачальній компанії на суму 10839 грн. 83 коп. Отже, відповідач незаконно та самовільно підключився до мережі електропостачання, чим порушив п.48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 28 січня 2005 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 21. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Шлюбні відносини між ними припинені в 2012 році, вони мешкають окремо та ведуть окреме господарство. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, все це призводило до сварок, а в подальшому до втрати почуття кохання. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просив розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила залишити шлюбне прізвище. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 28 січня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 21. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, тривалий час не ведуть сумісного господарства, від запропонованого строку для примирення відмовилися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, що має істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved