Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення грошових вкладів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 8 лютого 2013 року між сторонами укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку № [NUMBER]. За період з 05.03.2013 р. по 09.10.2015 р. на вказаний рахунок надійшли пенсійні кошти в сумі 129 047,08 грн. 7.03.2013 року пенсійні кошти в сумі 28 074 грн. були зняті з пенсійного рахунку та в той же день ця сума доповнена коштами до 30 000 грн. та внесена на депозитний рахунок [NUMBER]. Вказаний рахунок відкрито відповідно до договору про вклад «Ощадний» [NUMBER] від 07.03.2013 р., укладеного сторонами. 07.03.2013 р. також сторонами укладено договір № [NUMBER] на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат». Через 6 місяців, 06.09.2013 р., між тими ж сторонами укладено договір про вклад «Універсальний» [NUMBER]. 12 березня 2014 року договір про вклад «Універсальний» був переукладений шляхом підписання заяви-договору № [NUMBER] про вклад «Класичний». Депозитні кошти, разом з поповненнями, що надходили з пенсійного рахунку та проценти, що обліковувалися на рахунку [NUMBER] були перераховані на рахунок № [NUMBER], відкритий відповідно до заяви-договору про вклад «Класичний» № 1 в сумі 65 000,00 грн. Через 6 місяців, 12.09.2014 р. між сторонами укладено заяву-договір № [NUMBER] про вклад «Класичний», відповідно до якого кошти на день переукладення складали 69 792,65 грн., почали обліковуватися і накопичуватися відповідно до заяви-договору про вклад «Класичний» № 2. За даними виписки по пенсійному рахунку [NUMBER] депозитний рахунок поповнювався шляхом автоматичного списання з пенсійного рахунку 30.10.2014 року на суму пенсії в розмірі 2 560 грн. та 12.11.2014 р. на суму пенсії в розмірі 2 560 грн. В результаті сума вкладу збільшилася до 74 912,65 грн. Відповідно до укладених договорів про вклад передбачалось нарахування та виплата відсотків. Позивач по закінчення строку дії договорів звернулась з відповідною заявою про повернення суми коштів, котрі не були виплачені відповідачем з підстав того, що позивачем кошти були зняті, у тому числі на підставі виданої кредитної картки. З такою відмовою позивач не погоджується, оскільки кредитні картки вона не отримувала, банківські кратки знаходились в працівника відділення банку у м. Ужгород [PERSON] Тому, позивач звернулась з цим позовом до суду та просила стягнути заборгованість: - за заявою-договором № [NUMBER] про вклад «Класичний» від 12.09.2014 р. в сумі 98 186 грн. 08 коп., яка складається з 98 041,08 грн. - суми основного боргу, 145 грн. 3 % річних; - за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № [NUMBER] від 08.02.2013 р. в сумі 35 857 грн. 12 коп., яка складається з 35 805,15 грн. - суми основного боргу, 52,97 грн. - 3 % річних. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 23 січня 2017 року [PERSON] було залучено як третю особу (а.с. 56-57). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 60). Зазначила, що кошти, які обліковувались на рахунках позивача, нею ж і зняті, у зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог немає. Крім того заяви-договори12 березня 2014 року та від 12 вересня 2014 року є неукладеними, оскільки позивачем не надано платіжних документів щодо внесення коштів на рахунки за вказаними договорами та такі договори в банку не зареєстровані та не обліковуються. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. При цьому, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з виданою одного з перелічених документів: ощадної книжки; сертифіката; іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Отже договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором, тобто таким, який вважається укладеним у момент прийняття банком під вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми. Судом встановлено, що 08 лютого 2013 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку № [NUMBER], на який надходили пенсійні кошти (а.с. 12-13). Відповідно до виписки від 28.01.2016 рік по рахунку № [NUMBER] на вказаний рахунок за період з 05.03.2013 р. по 09.10.2015 р. надійшли пенсійні кошти на загальну суму 129 047,08 грн. (а.с. 15-16). 07.03.2013 р. пенсійні кошти в сумі 28 074 грн. були зняті з пенсійного рахунку (а.с. 18) та в той же день ця сума доповнена коштами позивача до 30 000 грн. та внесена на депозитний рахунок [NUMBER] (а.с. 18). Рахунок [NUMBER] відкрито відповідно до договору про вклад «Ощадний» [NUMBER] (з пролонгацією та капіталізацією процентів) від 07.03.2013 р. (а.с. 19-20), укладеного сторонами. 07.03.2013 р. між сторонами укладено договір № [NUMBER] на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» (а.с. 21), відповідно до п. 1.3 якого строк розміщення вкладу складає 6 місяців з дати укладення договору. Дата закінчення строку вкладу - 07.09.2013 р. У випадку, якщо в зазначену дату вкладник не надасть вимогу про повернення вкладу та процентів на нього, строк вкладу за договором вважається продовженим (пролонгованим) на 6 місяців. Через 6 місяців, 06.09.2013 р., між сторонами укладено договір про вклад «Універсальний» [NUMBER] (а.с. 22-23). Депозитні кошти, разом з поповненнями, що надходили з пенсійного рахунку та процентами, що обліковувалися на рахунку [NUMBER] в сумі 47 865,00 грн. було переведено на рахунок [NUMBER] (а.с. 24-25). 12.03.2014 р. договір про вклад «Універсальний» був переукладений шляхом підписання заяви-договору № [NUMBER] про вклад «Класичний» (з пролонгацією) (далі - договір про вклад «Класичний» № 1) (а.с. 26). Депозитні кошти, разом з поповненнями, що надходили з пенсійного рахунку та проценти, що обліковувалися на рахунку [NUMBER] повинні бути перераховані на рахунок № [NUMBER], відкритий відповідно до заяви-договору про вклад «Класичний» № 1 в сумі 65 000 грн. Відповідно до п. 1.3 заяви-договору про вклад «Класичний» № 1 строк вкладу складає 6 місяців з дати її укладення. У випадку, якщо в останній день строку вкладу, клієнт не надасть вимогу про повернення вкладу та процентів, строк вкладу вважається кожного разу продовженим (пролонгованим) на 6 місяців. Через 6 місяців, 12.09.2014 р. між сторонами підписано заяву-договір № [NUMBER] про вклад «Класичний» (з пролонгацією) (далі - договір про вклад «Класичний» № 2) (а.с. 27). Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача, що вказаний договір не є укладеним в розумінні положень ст. 1059 ЦК України, оскільки оригінал вказаного договору № [NUMBER] від цієї дати у банку відсутній, сам договір у банку не зареєстрований та в програмних комплексах банку не обліковується, про що вказано в письмових заперечення відповідача, та відповідно позивачем не надано жодних доказів внесення коштів на виконання умов заяви-договору на вклад «Класичний» від 12.09.2014. Тому доводи позивача про внесення нею до банку коштів у розмірі 69 792,65 грн. є безпідставними, а позовні вимоги про стягнення коштів за договором № [NUMBER] задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що рахунок № [NUMBER] дійсно був відкритий позивачу, але на підставі іншої заяви-договору про вклад «Класичний» [NUMBER] від 12.03.2014 (а.с. 73), а не від 12.09.2013 року, укладеного між сторонами. На вказаний договір (від 12.09.2013 року) позивач також посилається, зазначаючи, що на вказаний рахунок № [NUMBER] нею були перераховані кошти у сумі 65 000 грн. Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача, що вказаний договір не є укладеним в розумінні положень ст. 1059 ЦК України, оскільки позивачем не надано жодних доказів внесення коштів на виконання умов заяви-договору на вклад «Класичний» від 12.03.2014. Натомість, позивачем додано до позову копію заяви-договору про вклад «Класичний» № [NUMBER] від 12.03.2015 (а.с. 27), який у банку відсутній та не обліковується, що стверджується поясненнями представника відповідача. З виписки по рахунку № [NUMBER] (а.с. 74-75) вбачається, що 12.03.2014, тобто в день підписання заяви-договору про вклад «Класичний» від 12.03.2014, на вказаний у ньому рахунок позивачем було перераховано лише 5 000 грн., а не 65 000грн., як стверджує позивач. В подальшому, на вказаний рахунок будь-які кошти позивачем не вносились, сума на рахунку збільшувалась лише за рахунок нарахованих процентів по вкладу. Вказаний вклад, разом з нарахованими на нього процентами у загальній сумі 5 919,60 грн. був переказаний банком 12.09.2015 року на рахунок для виплат № [NUMBER], з якого в подальшому кошти у сумі 5 900 грн. були видані готівкою позивачу через касу банку 18.09.2015 року, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] (а.с. 76-77) та заявою на видачу готівки від 18.09.2015 (а.с. 78). Оскільки позивачем не підтверджено укладення договорів від 12 березня 2014 року, 12 вересня 2014 року, внесення за цими договорами сум, то позовні вимоги про стягнення коштів з рахунку, відкритому за вказаними договорами у розмірі 98 041 грн. 08 коп., а також 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з банку коштів за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № [NUMBER] від 08.02.2013 року, виходячи з такого. Судом встановлено, що 8 лютого 2013 року між сторонами укладено договір № [NUMBER] про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної карки та про надання кредиту (овердрафту) (а.с. 79-80), на підставі якого головним експертом відділення банку № 1 у м. Ужгород [PERSON] було відкрито позивачу пенсійний картковий рахунок № [NUMBER], до якого емітовано іменну картку VISA Unembossed № 4188 3714 3925 4112 (картка 1), яка з конвертом з ПІН-кодом до неї була отримана позивачем 07.03.2013, що засвідчується її особистим підписом на розписці про отримання картки зі строком дії картки - з 03.02.2013 по 28.02.2014 (а.с. 81). Згодом до пенсійного карткового рахунку позивача були емітовані інші платіжні картки, які отримані позивачем разом з конвертами з ПІН-кодами до них, що підтверджується її підписом на розписках про видачу карток (а.с. 82-85): - VISA Unembossed № [NUMBER] (картка не використовувалась) отримана позивачем - 17.02.2014 року, строк дії картки - 08.02.2013-28.02.2015; - VISA INSTANT № [NUMBER] (картка 2), отримана позивачем 13.11.2014 року, строк дії картки - 11.09.2014-30.09.2015; - VISA INSTANT № [NUMBER] (картка 3), отримана позивачем - 13.02.2015 року, строк дії картки - 11.09.2014-30.09.2015; - VISA Unembossed № [NUMBER] (картка 4), отримана позивачем 13.02.2015 року, строк дії картки - 13.02.2015-29.02.2016. З аналізу виписок руху коштів по пенсійному картковому рахунку та емітованим до нього платіжним карткам позивача вбачається, що кошти, які надходили на пенсійний картковий рахунок позивача, знімались нею готівкою через касу банку, через ATM (банкомати) або згідно з дорученням позивача, щомісячно, або автоматично переводились на депозитні рахунки [PERSON] (а.с. 86-90). Загальна сума, яка була знята позивачем з пенсійного карткового рахунку по картці 1 становила суму 28 074 грн., по картці 2 - 21 000 грн. та 14 000 грн. (а.с. 86-91), по картці 3 - 21 600, по картці 4 - 4 590 грн. Пенсійний картковий рахунок позивача №0851145000 був закритий на підставі заяви [PERSON] від 01.02.2016 поданої у Відділенні № 9, м. Ужгород (а.с. 92). Через відсутність з 09.09.2015 надходжень на картрахунку сформувалась заборгованість за комісією Банку, на погашення якої позивачка внесла 11 грн., що визначалаось представниками сторін у судовому засіданні. На час закриття пенсійного карткового рахунку - 01.02.2016 року, будь-які кошти на ньому були відсутні. Отже кошти з пенсійного карткового рахунку були зняті [PERSON] особисто. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь суми 35 805,15 грн., а також 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України з вказаної суми за договором про відкриття та ведення поточного рахунку № [NUMBER] від 08.02.2013 року задоволенню не підлягають. В обґрунтування позову [PERSON] посилається, що 12.09.2014 року між нею та банком укладено заяву-договір про вклад «Ощадний» [NUMBER] (а.с. 28). Разом з тим вказаний договір не є укладеним, оскільки відповідно до даних відповідача вказаний договір в банку не зареєстрований та в програмних комплексах банку не обліковується. Сам рахунок [NUMBER] був відкритий позивачу на підставі іншої заяви-договору про вклад «Ощадний» від 12.03.2014 року (а.с. 93). З виписки по вкладному рахунку [NUMBER] (а.с. 94-95) вбачається, що в день відкриття рахунку - 12.03.2014 на нього готівкою було внесено 834,26 грн. В подальшому вказаний вкладний рахунок автоматично поповнювався з пенсійного карткового рахунку позивача після надходження на нього пенсійних коштів, а також за рахунок нарахованих процентів. Внесення позивачем коштів на депозитний рахунок 263001736605 на підставі квитанції № 082844101 від 23.10.2014 про поповнення даного вкладу уму 20 000 грн. (а.с. 30) спростовується іншою квитанцією, в якій відображена операція за № 08Z844101, що проведена касиром Відділення № 1 з іншим призначенням платежу - поповнення на 350 від [PERSON] картрахунку іншої особи (а.с. 96). Доводи позивача, що на її рахунку [NUMBER] міститься залишок коштів у розмірі 20 000 грн. відповідно до довідки банку від 06.11.2014, підписаної [PERSON] (а.с. 29) суд відхиляє, оскільки на підставі заяви позивача від 12.11.2014 року про дострокове розірвання депозитного договору [NUMBER] (а.с. 97) вказаний рахунок був закритий, та в цей же день 12.11.2014 залишок коштів на рахунку у сумі 19 248,92 грн. був повернутий банком на поточний рахунок позивача для виплат [NUMBER], що засвідчується випискою по вказаному рахунку. Посилання позивача на копію нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 03.03.2016, в якій остання визнала, що нею не було роз'яснено [PERSON] Правила обслуговування рахунку та зміст банківських документів (договорів, заяв), які підписувала [PERSON] та те, що банківська картка клієнта знаходилась у неї і вона нею користувалась без відома позивача (а.с. 32) не впливає на наведені висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки спростовуються іншими належними доказами, зібраними у справі, зокрема, угодою сторін № РО-266534 від 12.03.2014 року (а.с. 98), відповідно до п. 25 якої сторони дійшли згоди, що здійснення банком розрахунково-касового обслуговування за поточними рахунками клієнта, що були відкриті до укладання цього договору, здійснюються із застосуванням умов договору. Крім того, підписанням цієї угоди клієнт приймає публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених в правилах та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням угоди сторони безумовно визнають, що публічна пропозиція, угода, правила, згода, тарифи, заяви разом із всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов'язкову силу та застосовуються до відносин сторін так, якби їх було викладено безпосередньо у тексті цього документу. Договір банківського обслуговування є укладеним з дати підписання сторонами угоди. Відповідно до укладеної угоди № РО-266534 банк самостійно встановлює правила та змінює їх редакцію, у тому числі визначає перелік послуг, їх зміст та умови надання. Правила набувають сили у відносинах сторін за договором з дати набуття ними чинності. Чинна редакція правил офіційно оприлюднюється на сайті банку та розміщується у відділеннях банку. Один раз на місяць банк вносить зміни до правил, встановлює нові та оприлюднює їх кожного 25 числа календарного місяця на сайті банку та у відділеннях банку. Змінені правила набирають чинності у відносинах сторін із зазначеної в них дати, але не раніше тридцяти календарних днів з дати їх оприлюднення на сайті банку. Такі правила вважаються прийнятими клієнтом, якщо до дати набрання ними чинності він не повідомить банк про розірвання договору відповідно до умов пп. 24.1 п. 24 угоди. Підписанням угоди клієнт підтверджує, що він ознайомлений та згодний з правилами, що є чинними на момент підписання угоди. В подальшому клієнт зобов'язаний перед отриманням послуг ознайомитись з чинною редакцією правил, а також 25 числа кожного місяця ознайомлюватись з новими (зміненими) правилами, які до набрання ними чинності оприлюднюються банком згідно з п. 5,6 Угоди. Звернення клієнта до банку для отримання послуг або вчинення клієнтом інших фактичних дій, спрямованих на отримання послуг, свідчать про згоду клієнта з чинною редакцією правил. Отже [PERSON], підписавши публічний договір, підтвердила, що Правила обслуговування їй відомі та погодилась з тим, що банківське обслуговування її рахунків, здійснюватиметься на підставі угоди та Правил, з якими вона зобов'язалась ознайомлюватися самостійно щомісяця. Крім того станом на дату підписання публічного договору у банку діяли затверджені Розпорядженням Правлінням 16.09.2013 року Правила банківського обслуговування фізичних осіб (далі-Правила), розмішені на офіційному сайті Банку за посиланням: http://www.aval.ua/personal/all_services/proposition/ (а.с. 106-110), відповідно до п. 1.9 ст. 1 розділу 6 яких: при отриманні Послуг Банку з відкриття та обслуговування Карткових рахунків, обслуговування платіжних карток клієнт самостійно несе повну відповідальність та звільняє банк від будь-якої відповідальності за наступні обставини, дії та/або їх наслідки: - за всі операції, здійснені з використанням всіх ПК, випущених до карткового рахунку із застосуванням ПІН-коду, СVV2/СVС2-коду та/або реквізитів ПК (номеру ПК та строку дії ПК), включаючи операції, здійснені довіреними особами клієнта - за операції, ініційовані за допомогою ПК у випадку її втрати/крадіжки, розголошення ПІН-коду тощо, якщо такі операції були здійснені без повідомлення Банку про крадіжку або втрату ПК, розголошення ПІН-коду тощо, а також до отримання Банком такого повідомлення». Тому, враховуючи, що [PERSON] отримала банківські картки та їх добровільно залишила в користуванні [PERSON], свідчить про її свідоме порушення умов публічного договору, неправомірну передачу картки та розголошення ідентифікуючих даних третій особі, що виключає відповідальність банку за проведення банківських операцій за банківськими картками. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed