Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У грудні 2017 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо заблокування карток, виданих на ім'я позивача та зобов'язати усунути перешкоди у використанні ним грошовими коштами, розміщеними на карткових рахунках шляхом розблокування та відновлення видаткових операцій по ним, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва Новака А. В. було накладено арешт на карткові рахунки позивача, тому вони виявилися заблокованими. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К. Г. від 19.07.2017 арешт було скасовано у частині грошових коштів позивача, але арешт так і не був знятий відповідачем. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду /а. с. 2-4/. Ухвалою судді від 26.12.2017 відкрито провадження у справі /а. с. 24-25/. Відповідачем 22.02.2018 подано відзив на позов, у яких він заперечував обґрунтованість вимог позивача, оскільки ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 11.08.2017 виконав ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2017 /а. с. 47-49/. 08.02.2018 позивач подав суду відповідь на відзив, вказавши, що відомості у відзиві неправдиві, оскільки він не має доступу до своїх карткових рахунків /а. с. 58-59/. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2017 Плахотнюк К. Г. у справі № 752/17324/16-к скасовано арешт у кримінальному провадженні № 42016101010000112, накладений ухвалою слідчого судді від 03.08.2016, у частині, що стосується грошових коштів, які знаходяться у безготівковому вигляді на рахунках позивача, відкритих у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК»: рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], рахунок № [NUMBER], яка набрала законної сили 19.07.2017 /а. с. 7-10/. 10.08.2017 до відповідача з Голосіївського районного суду м. Києва надійшла на виконання ухвала слідчого судді про скасування арешту з майна позивача /а. с. 50/. Як вбачається з відомостей довідки від 19.01.2018, наданої суду представником відповідача, 11.08.2017 ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» виконано ухвалу слідчого судді від 19.07.2017, а саме знято арешт з рахунків позивача: № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] /а. с. 55/. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Положеннями статті 1074 Цивільного кодексу України, визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з частиною 3 статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до /а не після/ відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної. творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що закріплено у положеннях статті 5 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. У своєму позові [PERSON] також вказує про блокування карткового рахунку «MC World Elite» [NUMBER], проте вбачається, що такий номер рахунку не був об'єктом накладення арешту за ухвалою слідчого судді від 03.08.2016 та, відповідно, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2017 арешт з такого рахунку не скасувався. Окрім того, позивач послався у відповіді на відзив відповідача на те, що неодноразово звертався до відповідача з проханням закрити належні йому карткові рахунки та перерахувати залишок грошових коштів на рахунок у ПАТ «Укргазбанк», що не підтверджено доказами, і довідка від 01.02.2018 № 525/64/2018 ПАТ «Укргазбанк» таких даних не містить /а. с. 60/. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач спростовані відповідачем, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed