Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстровано між сторонами 16 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №64. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] припинив, подружжя не зійшлися характерами. Намагання та зусилля зберегти сімю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.2,17). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнається позов та вона не заперечує проти його задоволення, оскільки дійсно їх з позивачем сімя розпалася (а.с.19). Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі.\~ Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано 16 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис №64 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні матері відповідача [PERSON] (а.с.2,7,17,19). З матеріалів справи випливає, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися, подружжя не зійшлися характерами, проживають окремо одне від одного, ведення спільного господарства припинили. Намагання сторін зберегти сімю ні до чого не привели. Зясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини першої статті 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом із відповідачем [PERSON]. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи не порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «Яковенко» (а.с.6,19). Питання про розподіл понесених судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved