Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві та просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 8000 грн. 00 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що у провадженні СВ Дарницького РУ ГУ МВС Українив м.Києві перебуває кримінальне провадження №12013110020007532, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.172 КК України Дізнавшись на особистому прийомі у начальника слідчого відділу Дарницького РУ ГУ МВС Українив м.Києві, що вказане кримінальне провадження закрито, позивач одразу написав заяву від 29.10.2014 року про отримання копії постанови про закриття кримінального провадження №12013110020007532. Однак, в супереч приписам КПК України та у встановлені строки службовими особами Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві не було надано позивачу вказаної постанови, чим завдано [PERSON] моральної шкоди, яку він оцінює у сумі 8000 грн. 00 коп. Ухвалою суду (яку занесена до журналу судового засідання) від 26.02.2015 року за власною ініціативою суду до розгляду справи залучено у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Державну казначейську службу України. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до начальника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про отримання інформації про стан кримінального провадження №12013110020007532 (а.с.4). Згідно відповіді Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14.08.2014 року рішення по кримінальному провадженню №12013110020007532, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.172 КК України в порядку ст.284 КПК України не приймалось (а.с.5). З листа прокуратури Дарницького району м.Києва від 26.03.2015 року вбачається, що 11.02.2014 року слідча СВ Дарницького РУГУ МВС України в м.Києві Шеремета Н.М. після проведення досудового розслідування за вказаними матеріалами, винесла постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проведеною перевіркою в прокуратурі Дарницького району м.Києва було встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження за даним матеріалом винесена передчасно та підлягає скасуванню, оскільки досудове розслідування проведено неповно та поверхнево. На підставі викладеного, прокуратурою району 27.01.2015 року винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та матеріали кримінального провадження №12013110020007532 від 04.06.2013 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст.172 КК України направлено до СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві для проведення подальшого досудового розслідування (а.с.24). Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що отримав моральні страждання, що призвели до глибокого душевного болю, позивач перебував у стані безпорадності, адже сам предмет (суть) кримінального провадження, це справа честі та гідності для позивача, тому що обставини за яких був вчинений вказаний злочин пов»язані з порушенням його трудових прав. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, [PERSON] не подано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно відхилити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагаєть стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed