Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким: - зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] ; -надати позивачу доступ до житла і ключі, та зайняти кімнату площею 10,6 кв.м. з відповідним зменшенням її до 3/16 (1/4) частки в квартирі за рахунок позивача; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що [PERSON] , є власником 3/16 (1/4) частки квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною, зареєстровано в реєстрі за №351, за спадковою справою №69/2012. На даний момент у квартирі проживає відповідач - [PERSON] , якій належать 3/4 частки квартири. На даний момент відповідач перешкоджає доступу до квартири, відмовляється давати ключі від квартири. Виплачувати, чи отримувати кошти за частку квартири у грошовому еквіваленті, домовлятись про спільне користування квартирою відмовляється, що порушує право власності позивача на квартиру, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, в судове засідання, не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовної заяви. 15 лютого 2018 року відповідачем [PERSON] було пред`явлено зустрічну позовну заяву до [PERSON] про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації (арк.с.34-36), в якій просила: - припинити право [PERSON] на частку, яка складає 3/16 квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , зі стягненням відповідної грошової компенсації з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] ; - визнати право власності на 3/16 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що позивач та відповідач є власниками квартири [ADDRESS] , з яких [PERSON] належить 18 %, які складаються з 3/16 частин, що перейшли до нього на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2017 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,6 кв.м., 2-а кімната - 18,2 кв.м., кухня - 6.9 кв.м., вбиральня -1,0 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 7.5 кв.м., вбудована шафа - 0,7 кв.м. Загальна площа квартири - 47,9 кв.м. Відповідач [PERSON] у квартирі не проживає, своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану квартиру, комунальні послуги не сплачує, належним майном не користується. Частка житлової площі, яка належить [PERSON] складає 5,4 кв.м., що унеможливлює виділити в натурі ізольовану кімнату. Зважаючи на те, що частка [PERSON] у квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, частина будинку є неподільною, спільне користування нею неможливе, [PERSON] та члени його сім`ї не користуються належною часткою квартири, право [PERSON] на належну частку, яка складає 3/16 квартири, слід припинити та стягнути на його користь відповідну грошову компенсацію, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з зустрічною позовною заявою. В судове засідання позивач за зустрічним позовом не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила суд прийняти рішення у справі згідно вимог чинного законодавства. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, не заперечувала проти визнання права власності за [PERSON] на 3/16 частини квартири [ADDRESS] у разі сплати відповідачем на користь [PERSON] суму вартості його частини, яка визначена експертом. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.2017 року приватним нотаріусом Піонтковською О.О. належить 3/16 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (арк.с.4). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна: квартири за адресою: [ADDRESS] складає 3/16 частки в квартирі (арк.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частки спадкового майна: квартири за адресою: [ADDRESS] що складає 9/16 частки квартири (арк.с.37). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власницею 9/16 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 28.10.2015 року приватним нотаріусом Піонтковською О.О. (арк.с.38). Згідно технічного паспорту на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири складає 47, 9 кв.м. (арк.с.39-40). З висновку експерта №1769/1770-18 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 23.012.109 року вбачається, що виділ майна в частці 3/16 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату, не можливий. Вартість частки 3/16 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на день проведення експертизи відносно ринкової вартості нерухомості, складає: 129 554,00 грн. (арк.с.58-73). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі ЦК), позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні права власності, та позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.155 ЖК УРСР власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2017 року до чергової частини Чечелівського ВП ДВП надійшло звернення від [PERSON] , яка просила вжити заходи до [PERSON] , яка не повертає ключі від квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, судом достовірно встановлено, що для позивача дійсно існують перешкоди з боку відповідача у користуванні належною йому на праві власності 3/16 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач по справі [PERSON] , самовільно, без згоди іншого співвласника [PERSON] користується спірною квартирою, в квартиру його не впускає, ключі не дає, чим створює перешкоди у користуванні власником свого майна, існують правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права власності на 1/4 частку, яка належить позивачу. Вимога позивача про те, щоб відповідач зайняв кімнату площею 10,6 кв.м. з відповідним зменшенням її до 3/16 (1/4) частки в квартирі за рахунок позивача задоволенню не підлягає, оскільки висновком будівельно-технічної експертизи №1769/1770-18 від 23.01.2019 року підтверджено про неможливість виділу майна в частці 3/16 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату. Що стосується вимоги позивача про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, вона підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Однак, в обґрунтування відшкодування витрат на правову допомогу позивачем не надано документів, які підтверджують витрати на правову допомогу. За таких обставин, суд вважає, що позивачем належним чином не доведено розмір фактично понесених витрат на правничу допомогу адвоката, та не можуть бути стягнені на її користь. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд приходить до наступних висновків. Так, у необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді справ, де необхідно застосування спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 103 ЦПК України. В рамках розгляду зазначеної цивільної справи була проведена будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза № 1769/1770 - 18 від 23.01.2019 року, відповідно до якої виділ майна в частці 3/16 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату, не можливий. Вартість частки 3/16 квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на день проведення експертизи відносно ринкової вартості нерухомості, складає: 129554,00 грн. Позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] просила суд припинити право [PERSON] на частку, яка складає 3/16 квартири [ADDRESS] зі стягненням відповідної грошової компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] Представник відповідача за зустрічною позовною заявою не заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, а саме проти визнання за [PERSON] права власності на частку, яка складає 3/16 квартири [ADDRESS] зі стягненням на користь [PERSON] вартості 3/16 частини квартири, яка визначена експертом. Згідно положень ст.ст. 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Таким чином, виходячи зі змісту ст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Зазначена норма матеріального права регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права власності одного із співвласників з отриманням від інших співвласників матеріального відшкодування вартості частки, що переходить до них. В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічною позовною заявою просила суд припинити право власності [PERSON] на частку, яка складає 3/16 квартири [ADDRESS] зі стягненням на користь [PERSON] вартості 3/16 частини квартири. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою не заперечувала проти задоволення позовних вимог, а саме визнання за [PERSON] права власності на частку, яка складає 3/16 квартири [ADDRESS] зі стягненням на користь [PERSON] вартості 3/16 частини квартири, яка визначена експертом та складає 129554 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди, щодо користування майном, а тому вимоги за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача за зустрічною позовною заявою на користь позивача за зустрічною позовною заявою підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial