Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 6310137900:12:008:0020 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . За життя остання склала заповіт, за яким належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Інше майно вона заповіла іншим особам. Згідно довідки КП «ХМБТІ» від 14 липня 2017 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , інша Ѕ частина вказаного будинку - за [PERSON] , відповідачем по справі. Земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 183085. Після смерті [PERSON] , позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою державного нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок та неможливість визначити яка частка земельної ділянки входить до складу спадщини. Вищевказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 грудня 2019 року відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії документів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . ( т.1 а.с. 21-22) 26 грудня 2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бакшеєвої А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволені позову [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] належить Ѕ частина спірного житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.1989 року. [PERSON] належала 1/2 частина вказаного будинку з надвірними будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.01.1990 року. [PERSON] для покращення житлово-побутових умов здійснив побудову прибудов на надвірних будівель, у зв`язку з чим його частка збільшилась. Між співвласниками склався певний порядок користування житловими приміщеннями та надвірними спорудами, будь-яких суперечок не виникало. Крім того, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га. [PERSON] вважає доцільним розділити житловий будинок та земельну ділянку в натурі. На думку відповідача, на момент смерті [PERSON] до складу спадщини не входило нерухоме майно у долях, визначених позивачем, а саме у розмірі Ѕ частини домоволодіння з надвірними будівлями та земельної ділянки. Однією з таких причин щодо неможливості встановити обсяг спадкового майна стала відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. (т.1 а.с. 41-47) 10 січня 2020 року від представника позивача - адвоката Боднарчук С.Я. надійшла відповідь на відзив , відповідно до якої він просив суд позов [PERSON] задовольнити та зазначає про те, що позивач згодна поділити будинок та землю, виділивши відповідачу його частку, але не може це зробити оскільки не є власником цього майна, у зв`язку з чим вважає, що це питання є передчасним. ( т.1 а.с. 58-59) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року у задоволені заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Бакшеєвої А.В. про зупинення провадження у справі відмовлено. ( т.2 а.с. 5, 11-12) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Боднарчук С.Я. заявлений позов підтримали, просили його задовольнити з підстав зазначених вище. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бакшеєва А.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволені, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 24.01.1990 5-ю ХДНК р.№3-134 на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , інша Ѕ частина вказаного будинку з надвірними будівлями належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.1989 5-ю ХДНК, р.№3-3233, що підтверджується довідкою виданою КП «ХМБТІ» 14.07.2017 року за № 2504357. ( т.1 а.с. 12) Крім того, згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (т.1 а.с. 13-14) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . ( т.1 а.с. 9) Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. За життя, а саме 05 листопада 2015 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: призначає [PERSON] , [INFO] спадкоємцем на всю належну їй частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ( т.1 а.с. 10) Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або декількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи №88/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] до 8-ї ХДНК з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (на підставі заповіту від 10.07.1999 року), [PERSON] (на підставі заповіту від 05.11.2015 року). (т.1 а.с. 76-181) Інших спадкоємців після померлої [PERSON] не залишилося. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона зверталася до ХДНК з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , однак їй було відмовлено. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 15 листопада 2019 року, державним нотаріусом 5-тої ХДНК Стрельниковим А.С., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] на нерухоме майно (частку житлового будинку та на частку земельної ділянки), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не надано документів, що посвідчують право власності. (т.1 а.с. 15-16) Відповідно до п.1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що у [PERSON] виникло право на звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні було встановлено, що померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 24.01.1990 5-ю ХДНК р.№3-134 на праві власності належало Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . Іншим співвласником, а саме Ѕ частини вказаного домоволодіння є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.1989 5-ю ХДНК, р.№3-3233. Крім того, [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач в судовому засіданні пояснила, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок та не визначена частка земельної ділянки, яка належить спадкодавцю та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини на праві власності належала Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , то зазначене нерухоме майно входить до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в [ADDRESS] . У ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України зазначено, що майно, яке знаходиться у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду ( ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України). Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що між співвласниками [PERSON] та [PERSON] не було домовленості щодо визначення часток на земельну ділянку, яка знаходилась у спільній сумісній власності, а також не було це визначено рішенням суду, суд приходить до висновку, що ці частки є рівними, а отже спадкодавцю [PERSON] на час відкриття спадщини належало Ѕ частина земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , право на яку успадкувала спадкоємець за заповітом [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Харківської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved