Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 3 жовтня 2015 року [PERSON] через свого представника [PERSON], подарувала їй за договором дарування, вчиненого у простій письмовій формі, ? частку квартири [ADDRESS] та області. Проте від нотаріального посвідчення договору відповідачі ухиляються. Просила визнати договір дарування дійсним та визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] та області. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Співвідповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Співвідповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позов визнав повністю та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в позові з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 2 статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Встановлено, що 3 жовтня 2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], у простій письмовій формі укладений договір дарування, за яким остання подарувала [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS] та області(а.с. 9-11). Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові за №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Договір дарування між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON], та [PERSON], оформлений 10 червня 2011 року у простій письмовій формі, в силу положень ст.ст. 640, 719 К України не є укладеним, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України; відповідно, відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 2 ст. 80, ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed