Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюк Василь Олександрович, в якому просить: зменшити обов`язкову частку відповідача у спадщині [PERSON] , який помер [INFO] з 2/5 (40%) до 1/20 (5%). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] у м. Баранівка Баранівського району Житомирської області помер її батько [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняла вона, відповідач та третя особа [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги, а саме дружина померлого [PERSON] відмовилися від спадкового майна на користь позивача та третьої особи [PERSON] , а мати померлого [PERSON] - відмовилася на користь відповідача, свого чоловіка, тому позивач та третя особа [PERSON] успадкували після свого батька 3/5 частини спадщини, а відповідач - 2/5 частини. До спадкового майна, входить також житловий будинок в якому проживає позивач, а саме будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок свого часу був подарований відповідачем померлому, а в рахунок цього за життя спадкодавець купив своїм батькам житловий будинок [ADDRESS] . Їх батько постійно піклувався про своїх стареньких батьків, що місяця надавав їм матеріальну допомогу. Протягом року до смерті батько позивача дуже хворів, його лікування було дорогим, батьки відповідача жодним чином не цікавилися здоров`ям свого сина, не надавали жодної допомоги, не відвідували його, лише повторювали, що у разі смерті батька вони не залишать житловий будинок для сім`ї свого сина. У зв`язку з тим, що відповідач має у власності будинок, за життя свого сина, не підтримував та не піклувався про нього, тому за вказаних обставин позивач звернулася до суду про зменшення обов`язкової частки відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вірьовкін О.І. підтримали заявлений позов, з підстав зазначених у заяві, та просили його задовольнити. Представник позивача - адвокат Вірьовкін О.І. додатково пояснив, що фактично між спадкодавцем і відповідачем відбувся обмін, відповідач подарував житловий будинок [ADDRESS] для нього, а спадкодавець за життя для відповідача - житловий будинок [ADDRESS] . Мета відповідача фактично забрати свою частину у житловому будинку. Просить суд врахувати при ухваленні рішення, те що відповідач має у власності житловий будинок, автомобіль, перебував і перебуває в недружніх стосунках із сім`єю свого померлого сина, у спірному будинку проживає позивач з малолітньою дитиною, вдова та син покійного. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що відповідачу вона пропонувала вирішити все мирно, пропонувала відшкодувати коштами за частину будинку, однак не домовилися. Хоч померлий за життя допомагав своїм батькам (відповідачу і його дружині), вони поступають аморально забираючи частину житлового будинку в його внуків і правнуків. Крім того, дід і баба ніяк не допомагали для її батька, коли той хворів, ще за життя повідомили що заберуть у них будинок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає. (а.с.91) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач ще за життя погрожував забрати будинок у них. Така поведінка і слова відповідача і баби призвела до погіршення стосунків між ними. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюк Василь Олександрович в судовому засіданні пояснив, що позов не підлягає задоволенню. Спадкодавець за життя не склав заповіту, тому відповідач не є спадкоємцем обов`язкової частки, яка за законом за певних обставин може бути зменшена судом. Сторони прийняли спадщину за законом, частки кожного спадкоємця є рівними, лише за домовленістю між спадкоємцями їх частки можуть бути змінені, оскільки вимоги позивача не відповідають нормам закону, тому позов не підлягає задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з позивачем [PERSON] вони є далекими родичами. На початку відповідач та його сім`я переїхали проживати на [ADDRESS] . Їх син [PERSON] , батько позивача, купив для своїх батьків будинок на [PERSON] в місті Баранівка, в який вони переїхали. Між позивачем та відповідачем погані відносини, дід і баба не визнають їх своїми внуками. Відносини між спадкодавцем і його батьками теж були погані, між [PERSON] та його батьками і його сестрою були постійні конфлікти. Коли, [PERSON] хворів, батьки взагалі не допомагали йому фінансово. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач на загал і для священика, який був на похороні заявив, що хата в якій живе сім`я його покійного сина належить йому. [PERSON] своїм батькам. Але батьки для нього не допомагали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, третіх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується даними копії паспорта позивача, даними копії свідоцтва про шлюб позивача, даними копії свідоцтва про народження позивача. (а.с. 4, 40,39) Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , дана обставина визнається учасниками справи, третіми особами. [PERSON] помер [INFO] у м. Баранівка Баранівського району Житомирської області помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть. (а.с.35) Спадщину після [PERSON] прийняли за законом позивач, третя особа [PERSON] та відповідач, що підтверджується даними копії спадкової справи №34/2019, заведеної приватним нотаріусом Баранівського районного нотаріального округу Присяжнюком Василем Олександровичем до майна померлого [INFO] у м. Баранівка Баранівського району Житомирської області [PERSON] . До спадкоємців померлого першої черги також належать: дружина померлого [PERSON] , яка відмовилася від спадкового майна на користь своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , та мати померлого [PERSON] , яка відмовилася від своєї частки на користь відповідача (а.с.30-52) Власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується даними копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180300091 від 09.09.2019 року. (а.с.9) Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів №181586593 від 19.09.2019 року. (а.с. 10-11) Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу Української та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, окрім виключних випадків, передбачених ст. 1219 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду Україні від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині можуть бути: 1) непідтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; 2) погане поводження із ним; 3) нездійснення належного догляду; 4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця; 5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину; 6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця; 7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці; 8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку; 9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 cт. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно cт. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами пункту 4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до cт. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст.ст. 3, 4, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (межі здійснення цивільних прав). Аналізуючи правові норми, які регулюють спадкові правовідносини, суд приходить до висновку, що правило на обов`язкову частку у спадщині є встановленою законом поправкою до заповідального розпорядження, проте, це правило не означає, що буде застосований порядок спадкування за законом. Заповіт залишається чинним у тій частині, в якій він не потребує поправок, передбачених статтею 1241 ЦК України. Отже, конститутивною ознакою права на обов`язкову частку у спадщині є те, що воно існує лише за наявності заповіту. За відсутності заповіту, у випадку його скасування заповідачем чи визнання його судом недійсним право на обов`язкову частку у спадщині не виникає, отже і не виникає право суду з урахуванням відносин між такими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зменшувати розмір обов`язкової частки у спадщині. Судом встановлено, що сторони прийняли спадщину за законом. Спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області, за життя заповіту (заповідального розпорядження) не склав, що підтверджується даними копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №55294060 від 27.02.2019 року, яка знаходиться в матеріалах копії спадкової справи приєднаної до цивільної справи (а.с.36). За встановлених обставин суд відмовляє у задоволенні вказаного позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 15, 16 , 1216- 1223, 1241, 1268, 1299 ЦК України.

Outcome: dismissed