Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У вересня 2020 року позивач у порядку цивільного судочинства звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2012 у справі № 2-5078/2011 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] 366706 грн. боргу та 3219,00 грн. судового збору, всього - 369 925,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.05.2012 у справі №2-2078/2011 вказане рішення залишено без змін і набрало законної сили. На виконання рішення та ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області видано виконавчий лист, на підставі якого 07.07.2012 Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 33356802. 03 листопада 2017 року позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом від 11.06.2020. Позивач зазначає, що станом на день подачі позову відповідач борг не повернула, рішення суду не виконала. Тому на підставі вищевказаного позивач просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80803, 78 грн. - інфляційних втрат, 33333,21 грн. - 3% річних та судовий збір в розмірі 1141,37 грн. Ухвалою суду від 21.09.2020 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2012 у справі № 2-5078/2011 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] 366706 грн. боргу та 3219,00 грн. судового збору, всього - 369 925,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.05.2012 у справі №2-2078/2011 вказане рішення залишено без змін і набрало законної сили. На виконання рішення та ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області видано виконавчий лист, на підставі якого 07.07.2012 Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 33356802. 03 листопада 2017 року позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом від 11.06.2020. Позивач зазначає, що станом на день подачі позову відповідач борг не повернула, рішення суду не виконала. Внаслідок невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання та несплати відповідачем належних позивачу грошових коштів - 366706 грн. боргу та 3219,00 грн. судового збору, всього - 369 925,00 грн., та внаслідок невиконання відповідачем рішення , у позивача виникає право на утримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на позовом про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до ст. 3 Закону України від 03 липня 1991 року №1282ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державною службою статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 03.04.1997, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виконання на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо грошове зобов`язання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця. Аналогічно, якщо заборгованість погашається з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця - то з урахуванням цього місяця. Період за який нараховуються інфляційні втрати: з 07.09.2017 по 07.09.2020. Індекс інфляції за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих у газеті «Урядовий кур`єр» становить: (102.0/100) * (101.2/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (101.5/100) * (100.9/100) * (101.1/100) * (100.8/100) * (100.0/100) * (100.0/100) * (99.3/100) * (100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (100.7/100) * (99.5/100) * (99.4/100) * (99.7/100) * (100.7/100) * (100.7/100) * (100.1/100) * (99.8/100) * (100.2/100) * (100.8/100) * (100.8/100) * (100.3/100) * (100.2/100) * (99.4/100) = 121.8432866877%. В матеріалах справи міститься розрахунок інфляційних втрат: Період заборгованостіСума боргуСукупний індекс інфляціїІнфляційні втрати 07.09.2017 - 07.09.2020369925 грн.121.843286687780803.78 грн. Таким чином, сума інфляційних втрат за вказаний період становить: 369925 грн. х (121.8432866877 % / 100%) - 369925 грн. = 80803.78 грн. В матеріалах справи міститься розрахунок суми 3% річних: Сума боргу (грн.)Період заборгованості Кількість днів 3% річних (грн.) 36992507.09.2017 - 31.12.20171163526.95 36992501.01.2018 - 31.12.201836511097.75 36992501.01.2019 - 31.12.201936511097.75 36992501.01.2020 - 07.09.20202517610.75 Всього: 33 333,21 грн. Таким чином, сума 3% річних за вказаний період становить 33 333,21 грн. Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] погашення кредиту не проводить, у неї виникла заборгованість перед позивачем, внаслідок чого останній зазнав значної шкоди, що суд вважає істотним порушенням умов кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з інфляційні втрати в розмірі - 80 803,78 грн., та 3% річних в сумі - 33 333,21 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved