Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Він, [PERSON] та третя особа [PERSON] являються співвласниками 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Їх право власності на нерухоме майно зареєстроване в Білоцерківському МБТІ в реєстрі № 11207 ( книга № 102 ). Даний факт підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло № [NUMBER] , виданим 06.02.1998 року виконкомом Білоцерківської міської ради. Починаючи з 05.06.2007 року по 28.08.2017 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/6653/17 пров. 2/357/2713/17. 25 грудня 2012 року в належній їм з 3-ю особою квартирі він зареєстрував на правах члена сім`ї ( дружини ) відповідачку [PERSON] , що підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 2146 від 11.06.2019 року. Однак, починаючи з грудня 2012 року відповідачка без будь-яких поважних причин в жилому приміщенні їхньої квартири не проживає, житлом не цікавиться, своїх речей в квартирі не зберігає, плату за комунальні послуги не сплачує. Відповідачка тривай час постійно мешкає у місті Києві. Просив суд визнати відповідачку [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування приміщенням квартири [ADDRESS] ( а. с. 6 ). Ухвалою судді 01 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 годину 30 хвилин 28 жовтня 2019 року ( а. с. 14-15 ). Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14 годину 30 хвилин 19 грудня 2019 року ( а. с. 33-34 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, яка отримана судом 21.11.2019 року за вх. № 42720, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує ( а. с. 29 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася в законному порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, яка отримана 21.11.2019 року за вх. № 42721, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( а. с. 30 ). Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача [PERSON] не надходило, як і не надходило від відповідача і відзиву на позовну заяву [PERSON] Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 19.12.2019 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло № 21651 від 06 лютого 1998 року ( а. с. 9 ). Встановлено, що з 05.06.2007 року по 28.08.2017 року позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2017 року ( а. с. 10 ). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 11.06.2018 року за № 2146, виданого Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради [PERSON] , з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 членів сім`ї: [PERSON] , [INFO] з 30.01.1991 року, [PERSON] , [INFO] з 28.09.2011 року, [PERSON] , [INFO] з 21.09.1977 року та [PERSON] , [INFO] з 25.12.2012 року ( а. с. 11 ). Відповідно до Акту № 115 про фактично проживаючих осіб від 01 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , який складений та підписаний власником [PERSON] , машканц3ями будинку [PERSON] , [PERSON] та начальником КП БМР ЖЕК № 1 [PERSON] ( а. с. 31 ). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація відповідача у вищезазначеній квартирі порушує його права та змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню понесення останнім судових витрат при звернені до суду в розмірі 768,40 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 5 ). На підставі викладеного та

Outcome: approved