Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, [INFO] року помер його батько, [PERSON], останнє місце проживання якого було в [ADDRESS]. Після смерті якого він на підставі ст.1223 ЦК України є спадкоємцем за законом. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.02.2004 року, квартира [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м., належить на праві приватної власності [PERSON] і померлому [PERSON], яку вони отримали в порядку приватизації. Спадкове майно після померлого складається з квартири [ADDRESS], в якій проживав померлий на момент смерті, оскільки частки не були виділені вважається, що частка померлого складає ? частину. Позивач прийняв спадщину після померлого [INFO] року гр. [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.06.2014 року. Він звернувся до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але при перевірці документів для оформлення спадщини після [PERSON] державний нотаріус Четвертої кременчуцької нотаріальної контори Баглай А.В видала йому Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2014 року, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо ? частини квартири [ADDRESS], мотивувавши свою відмову тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на квартиру, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Просив суд визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Представник третьої особи Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Покладалися на розсуд суду. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що [INFO] року помер батько позивача, [PERSON], останнє місце проживання якого було в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 20.01.2014 року, актовий запис №110. Після смерті якого він на підставі ст.1223 ЦК України є спадкоємцем за законом. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.02.2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради, квартира [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м., належить на праві приватної власності [PERSON] і померлому [PERSON], яку вони отримали в порядку приватизації. Спадкове майно після померлого складається з квартири [ADDRESS], в якій проживав померлий на момент смерті, оскільки частки не були виділені вважається, що частка померлого складає ? частину. Позивач прийняв спадщину після померлого [INFO] року гр. [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.06.2014 року. [PERSON] звернувся до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але при перевірці документів для оформлення спадщини після [PERSON] державний нотаріус Четвертої кременчуцької нотаріальної контори Баглай А.В видала йому Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2014 року, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо ? частини квартири [ADDRESS], мотивувавши свою відмову тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на квартиру, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пп. 1.4-1.7 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна. У відповідності до п.3.11 вказаного положення, після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на вказану квартиру, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради від 03.02.2004 року, частка якої йому належала відповідно до законодавства, що діяло на той час, здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved