Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у липні 2007 року сторони уклали шлюб, а рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторони на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2008 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 57 364 грн. Власником квартири зазначили відповідача. Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу спільної квартири на момент підписання договору покупець - [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , заява якої щодо її згоди на придбання чоловіком зазначеної квартири за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, міститься в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко І.Г. На даний час згоди щодо поділу спільного нерухомого майна між сторонами не досягнуто. Посилаючись на викладене, позивач просила поділити спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірної квартири. Ухвалою судді від 16 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 28 грудня 2019 року від позивача надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 14 січня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 19 лютого 2020 року до суду подано відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, а сам по собі факт придбання квартири у шлюбі не є безумовною підставою для визнання квартири спільною сумісною власністю та поділу її між сторонами. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 26 лютого 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти. Той факт, що відповідач у 2007 році поповнив готівкою свій рахунок на 100 000 доларів США, а згодом зняв зі свого рахунку ці кошти, не є належними та допустимими доказами придбання квартири за особисті кошти відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши обґрунтування позивача та її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 14 вересня 2007 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Прізвище після реєстрації шлюбу дружини та чоловіка - [PERSON] . 25 грудня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно з пунктом 4 цього договору вартість квартири становить 57363,37 грн. Пунктом 5 договору на момент підписання договору покупець - [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , заява якої щодо її згоди на придбання чоловіком зазначеної квартири за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, міститься в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко І.Г. Сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що в них відсутні будь-які обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах. А також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору (пункт 6 договору). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Заперечуючи проти позову відповідач вказав на те, що квартира є його особистою власністю, оскільки для її придбання він використав власні кошти, які зняв зі свого особистого рахунку у березні та червні 2007 року та передав своєму брату - [PERSON] , якому належала ця квартира, однак юридично оформити купівлю-продаж спірного майна змогли тільки 24 грудня 2008 року. На підтвердження своїх доводів відповідач надав виписки з особового рахунку у публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» відповідно до якої 22 лютого 2007 року відбулось поповнення гарантійно-торгівельного рахунку згідно договором 3364 на суму 100 000 доларів США за курсом НБУ 505 грн за 100 доларів США, а 29 березня 2007 року відбулась видача готівки на суму 50000 доларів США та 19 червня 2007 року - 48900 доларів США. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що доводи відповідача про те, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана у його брата за його особисті кошти не підтверджені належними та допустимих доказами, а надані виписки з гарантійно-торгівельного рахунку [PERSON] , які підтверджують поповнення рахунку та видачу готівки більше ніж за рік до укладення договору купівлі-продажу спірного майна, не є доказами придбання квартири у грудні 2008 року за особисті кошти відповідача. Крім того, умовами договору купівлі-продажу квартири, а саме пунктом 5 вказано, що квартира придбана під час шлюбу за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 4802,50 грн. На підставі обставин, встановлених судом, що мають юридичне значення, та

Outcome: approved