Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 06 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 308. В обґрунтування позову зазначала, що 06 травня 2015 року він і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON] , які народилися [INFO] та проживають на даний час разом із матір`ю. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, між ними часто виникали сварки. Із 2016 року подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відновлення сімейних відносин з відповідачем він не бажає. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати із матір`ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, строк для примирення подружжя просила не надавати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 06 травня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 308. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON] , які народилися [INFO] та проживають на даний час разом із матір`ю у селі Княжичі Броварського району Київської області. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 2016 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільне господарства не ведуть, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року позивача [PERSON] , враховуючи його майновий стан, безпосередню участь в антитерористичній операції Об`єднаних Сил, від сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. за подачу до суду цього позову було звільнено. Враховуючи наведене, ухвалення судом рішення на користь позивача, якого від сплати судового збору звільнено, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що із [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в розмірі 384 грн. 20 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved