Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти внесені на депозитний рахунок банку за договором № 001-28562-110814 банківського вкладу «Коло друзів-2014» від 11.08.2014 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.08.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 001-28562-110814 банківського вкладу «Коло друзів-2014», згідно якого сума вкладу складає 300 000,00 доларів США, день повернення вкладу - 09.11.2014 року; виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 10,00 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору. Проте, відповідач належним чином не виконав своє зобов'язання. Після закінчення строку договору, позивач звернувся до банку із заявою, в якій просив повернути вклад із нарахованими відсотками; однак у поверненні вкладу і відсотків за ним позивачу було відмовлено, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України №540 від 29.08.2014 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши заперечення проти позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.08.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 001-28562-110814 банківського вкладу «Коло друзів-2014», згідно якого сума вкладу складає 300 000,00 доларів США, день повернення вкладу - 09.11.2014 року; виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 10,00 % річних. На виконання умов Договору [PERSON] було внесено 300 000,00 доларів США на її депозитний рахунок за № [NUMBER]. 04 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою повернути вклад і відсотки. Листом ПАТ «Дельта Банк» від 07 листопада 2014 року відмовив позивачу у видачі вкладу з відсотками, посилаючись на Постанову Правління Національного банку України №540 від 29.08.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516). Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. № 516). Однак, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Оскільки, Банком взяті на себе договірні зобов'язання за укладеними з позивачем договорами невиконані, а тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за Договорами банківського вкладу та нараховані відповідно до їх умов відсотки. Так, за Договором банківського вкладу № 001-28562-110814 від 11.08.2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 300 000,00 доларів США та місячні відсотки за депозитом, ставка 10% річних у сумі 7 438,32 доларів США, які нараховані позивачем за фактичний час користування Банком вказаними грошовими коштами до 05 грудня 2014 року. Разом з тим посилання представника відповідача на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 629,07 доларів США, оскільки відсотки за депозитним вкладом, які за своєю правовою природою є платою за користування грошовими коштами, були визначені сторонами у договорі депозиту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з розміру задоволеної частини позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial