Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до колгоспних дворів, в якому були зареєстровані шестеро осіб, до кола яких входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] У 1995 році після смерті [PERSON] відбулось добровільний розподіл вказаного колгоспного двору на 2 самостійні домогосподарства, у зв`язку із чим, частині колгоспного двору був присуджений інший по господарський номер - [ADDRESS] , куди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перейшли проживати, де вони були зареєстровані. Тим самим, [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку на домоволодіння по [ADDRESS] , яку своєчасно прийняли як спадкоємці по закону [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець по закону його мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина в цілому на вказане домоволодіння, яку своєчасно прийняла як спадкоємець по заповіту [PERSON] .. Однак, з причин того, що при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування. Представник позивача в судове засідання не з`явився направивши на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали, а також в судове засідання не з`явилися не повідомивши суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідок Костичанівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 1270-1271 від 27 листопада 2018 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,50 га по погосподарської книги рахується за головою двору [PERSON] .. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований до 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Костичанівській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Матеріалами справи з`ясовано, що господарство яке розташовано по [ADDRESS] було поділено та створено окреме господарство із власною адресною частиною, а саме [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наприкінці 1995 року вибули з господарства по [ADDRESS] на постійне місце проживання до домоволодіння по [ADDRESS] . Після свого вибуття з вказаного домоволодіння більше трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували по сьогоднішній день. Таким чином, в 1995 році між співвласниками колгоспного двору по [ADDRESS] (станом на 1990-1991 роки) відбулось добровільний поділ майна колгоспного двору, внаслідок чого з вказаного двору було виділено [PERSON] в користування земельна ділянка площею 0,25 га та частина нерухомого майна в окремий погосподарський номер по [ADDRESS] (довідки сільради № 1291, 1293, 1295 від 30 листопада 2018 року). Приймаючи до уваги, що після поділу колгоспного двору частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були виділені у домоволодіння по [ADDRESS] , то житловий будинок та господарські споруди, які залишились у домоволодінні по [ADDRESS] належали голові двору [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці за кожним. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли в рівних частках по 1/4 кожен [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Костичанівської сільської ради № 1275 від 27 листопада 2018 року. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/4 частки вказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] на 1/4 частки домоволодіння як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняла його мати [PERSON] , оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, також звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] .. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на вказане домоволодіння в цілому, а саме на 1/2 її власну частку в майні колишнього колгоспного двору, на 1/4 частку успадковану після смерті її чоловіка [PERSON] та на 1/4 частку успадковану після смерті її сина [PERSON] .. Відповідно до заповіту, який був складений 09 червня 2010 року та посвідчений виконкомом Костичанівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно як спадкоємець за заповітом, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, також звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняла спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 120, 123, 126, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1218, 1223, 261, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved