Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

У грудні 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання незаконними та протиправними дій, заборону вчиняти певні дії. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач надіслав позивачу офіційне повідомлення від 16.11.2018 про звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Виходячи із змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 16.11.2018, ПАТ «Альфа-Банк» має намір на підставі договору іпотеки через 30 днів після одержання ним цього повідомлення (21.12.2018) в односторонньому позасудовому порядку здійснити перереєстрацію за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки. Позивач вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на даний час взагалі неприпустимо, дії банку щодо звернення в односторонньому позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки с явно протиправними (незаконними). Відповідно до статті 36 (Позасудове врегулювання) Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору в будь-який час виключно до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, у судовій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки № 760/15612/13-ц рішення давно ухвалено, звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку є незаконним і неможливим (неприпустимим), і може здійснюватися виключно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. З огляду на наведене, позивач просить визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , а також заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] . 14.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою судді від 21.12.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 21.12.2018 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання незаконними та протиправними дій, заборону вчиняти певні дії. Постановою Київського апеляційного суду від 19.03.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без змін, а ухвалу суду від 21.12.2018 залишено без змін. Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 січня 2014 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27 грудня 2007 року на загальну суму 1 403 215 грн. 35 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60, 50 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубчиною О.В. 08 серпня 2011 року, за реєстровим №2850, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 грн. З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2018 ПАТ «Альфа Банк» направило позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зазначено, що внаслідок укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №2706/1207/71-612 від 27.12.2007, позичальником якого є [PERSON] . Останнього повідомлено про те, що ПАТ «Альфа Банк» є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , що є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору. Цим листом відповідач вимагає від позивача сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 10.08.2018 складає 420 020,21 дол. США, по курсу НБУ на 10.08.2018 становить 11 387 332,98 грн. В порядку ст.ст. 35, 36 ЗУ «Про іпотеку» позивача повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Так, позивач просить визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , а також заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] , на що суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-зп від 25 грудня 1997 року / у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України / права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.ч.1.2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у постанові від 23.07.2018 справа №760/8892/17. Звертаючись до суду, позивач будь-яких даних, які б свідчили про порушення його прав, у позові не зазначив. Слід зазначити, що позовні вимоги в частині заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] , є нічим іншим як заходами забезпеченням позову. Що стосується визнання незаконними та протиправними дій ПАТ «Альфа-Банк» щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , які, з його точки зору, виразилися в направленні повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, то такі вимоги не ґрунтуються на законі. Суд вважає, що приведений позивачем при зверненні до суду аналіз норми ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», яка, з його точки зору, була порушена відповідачем, без приведення обгрунтувань порушення його прав внаслідок таких дій, не може бути підставою для визнання таких дій незаконними та заборони вчиняти дії. Підставою для звернення до суду з указаним позовом стало повідомлення банку про намір звернення стягнення на предмет іпотеки ([ADDRESS] ) шляхом набуття на нього права власності, а наміри не можуть бути предметом спору. Виходячи з цього, суд вважає, що допущені порушення, які виразилися в направленні повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, на які посилався позивач, не вплинули на його права та не порушили його прав та інтересів. Суд вважає, що приведені позивачем порушення можуть бути предметом розгляду за позовом лише у випадку перереєстрації за ПАТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з викладеного вище, однієї з основних засад здійснення цивільного судочинства, викладеної в ст. 12 ЦПК України, а саме: засади змагальності сторін, відсутність доказів порушення прав позивача відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed