Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до ФОП [PERSON] про визнання недійсним правочину та стягнення грошових коштів. Мотивував позивач свої позовні вимоги тим, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24.09.2012 року [PERSON], [INFO], яка є матірю позивача, визнано недієздатною, а позивача призначено опікуном над нею. 20.05.2013 року мати позивача уклала договір з ФОП [PERSON] на виготовлення та доставку метало-пластикових вікон. Згідно договору [PERSON] заплатила аванс в сумі 1730 грн., а решту суми в розмірі 700 грн. повинна була віддати в момент доставки товару. Але відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав металопластикові вікна не доставив і не встановив. Позивач звертався до відповідача із письмовою заявою про визнання укладеного договору недійсним, оскільки він був укладений його недієздатною матірю, а також повернення грошових коштів в розмірі 1730 грн., але вказана заява повернулась неврученою адресату із за закінчення терміну зберігання. В звязку з цим, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним укладений договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] та стягнути грошові кошти за вказаним договором, а також моральну шкоду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала та показала суду, що вона не займається такою підприємницькою діяльністю, а це робив від її імені її брат. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2012 року, [PERSON], [INFO] визнано недієздатною і призначено опікуном [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], померлої 15 грудня 2014 року і як слідує з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року, прийняв спадщину після померлої матері, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності (а.с.6,7). Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд визнає неналежним доказом Договір (а.с.5), на який посилається позивач в позовній заяві, оскільки датою укладання Договору вказано 20.05.2012 року, а в п. 2.4 Договору вказано дату заповнення 20.05.2013 року о 13.40 год. Позивачем та його представником не надано в судове засідання будь-яких інших доказів для підтвердження дати укладання Договору між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, факт укладання договору недієздатною особою в судовому засіданні не доведено і належних доказів суду з цього приводу позивачем та його представником не надано. Діючим законодавством України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законом є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В звязку з неналежністю доказу, а саме Договору, відсутні підстави для вирішення позовних вимог з приводу стягнення грошових коштів за вказаним договором, а також моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів за недійсним правочином та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed