Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У вересні 2020\~р. [PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви від 21.09.2020\~р. (а.\~с.\~20 23), просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] \~(9), посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований [PERSON] , який не є членом її сім`ї і у цьому житлі не проживає. [PERSON] своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Судом з`ясовано, що [PERSON] з 29.07.2020\~р. є власником житла за адресою: [ADDRESS] \~(9), право власності вона набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2020\~р., укладеного з [PERSON] (а.\~с.\~10 12, 13). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , що підтверджується довідкою від 04.09.2020\~р. №\~48/4, виданою Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №\~7 (а.\~с.\~14). З вказаного випливає, що на момент реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] \~(9), [PERSON] був членом сім`ї [PERSON] . Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені\~норми Цивільного\~кодексу України\~та встановлені\~вище обставини,\~Суд вважає,\~що право\~ [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] \~(9) (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла [PERSON] . Як зазначалось вище, [PERSON] з 29.07.2020\~р. є власником житла за адресою: [ADDRESS] \~(9), тобто з цієї дати [PERSON] перестав бути членом сім`ї власника зазначеного житла. Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки [PERSON] перестав бути членом сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] \~(9) [PERSON] ,\~то припинилась\~обставина,\~яка була\~підставою для\~встановлення сервітуту\~(права\~користуванням житлом),\~а відтак\~цей сервітут\~припинився,\~тобто [PERSON] втратив право користування цим житлом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім`ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири). Доказів наявності такого договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню \~840,80\~грн.

Outcome: approved