Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У вересні 2019 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 100 646, 24 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що між приватним акціонерним товариством «АХА Страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобіля «Suzuki Vitara», реєстраційний номер [NUMBER] . 18.01.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», р/н [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] зазнав механічних ушкоджень. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року винним у вчиненні ДТП визнано гр. [PERSON] . Згідно з умовами добровільного страхування, на підставі страхових актів та рахунку зі станції технічного обслуговування, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki Vitara», р/н [NUMBER] , склала 100 646, 24 грн. Зазначені кошти були у повному обсязі перераховані позивачем на рахунок СТО, в якості страхового відшкодування. Автомобіль [PERSON] було відремонтовано. Проте оскільки винною в ДТП визнано [PERSON] , позивач вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків у розмірі 100 646, 24 грн., тому просить суд стягнути з відповідача вказану суму страхового відшкодування. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, подавши до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 18.02.2019 року не є належним доказом обґрунтованості визначення фактичного розміру матеріальних збитків. Вказаний висновок отриманий з порушенням встановленого порядку, оскільки порушено порядок призначення та проведення такого дослідження, а відповідач не запрошувалась на огляд транспортного засобу, тому не могла надати заперечення з приводу вартості відновлювального ремонту. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю. Позивач надіслав суду відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача, оскільки при наявності спору щодо розміру шкоди суд має виходити із фактичної суми, встановленої висновком товарознавчої експертизи. Звіт про оцінку вартості матеріального збитку є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Умовами договору добровільного страхування передбачена можливість визначення страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, що узгоджується із позиціями Верховного суду по справі №910/9396/17. Позивач просить позовні вимоги задовольнити. Сторони надали додаткові письмові пояснення у справі, а представник відповідача - заперечення на відповідь на відзив. Доводи, що викладені в цих документах, аналогічні тим, що викладені в завах по суті справи. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року справа прийнята в провадження судді [PERSON] , відкрито провадження у справі. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 14.04.2020 року справа передана судді [PERSON]. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року, справа прийнята в провадження судді [PERSON] Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 20.01.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., розгляд справи розпочато спочатку, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що експертиза проведена не правильно та за її допомогою не можна визначити дійсну вартість відновлювального ремонту автомобіля. Автомобіль був в експлуатації, тому вартість запчастин завищена. Ремонт проведений ще до того, як перераховані кошти. Кошти в якості страхового відшкодування перераховувались на рахунок якогось ФОП, а не дилерського центру. Вартість запчастин не відповідає ринковим цінам. Ліміт відповідальності перевищує суму у 100 тис. грн., що не передбачено Законом. У вартість відновлювального ремонту включені інші не застережні витрати, зокрема, заміна шини, хоча немає даних, що вона дійсно була пошкоджена. Вважає, що відповідач взагалі нічого не повинна відшкодовувати, все ці витрати надумані та не відповідають законодавству, а витрати по ремонту автомобіля повинен нести власник чи страхова компанія, а не відповідач. Виходячи з такого просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 та ч. 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 серпня 2018 року між приватним акціонерним товариством «АХА Страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту. Відповідно до п. 1 названого договору, його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом та іншим майном, вказаним в розділах 5,6 Договору. Згідно п. 5 договору, застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Suzuki Vitara», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . 18.01.2019 року відбулась страхова подія, а саме дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», р/н [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року, 18 січня 2019 року, приблизно о 17 год. 20 хв., [PERSON] , на перехресті вул. Виконкомівська та вул. Старокозацька в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», р/н [NUMBER] при виїзді з другорядної дороги, виїхала на перехрестя і не надала дорогу транспортному засобу, який наближався до нього по головній дорозі, порушуючи п. 16.11 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306), внаслідок чого зіткнулась з автомобілем «Suzuki Vitara», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Гр. [PERSON] була притягнута до відповідальності за ст. 124 КУпАП та до неї було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340, 00 грн. Як встановлено з висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 6290/1 від 18 лютого 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Suzuki Vitara», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 113 302, 15 грн. Згідно рахунку-фактури № Ч1С-000008 від 28.01.2019 року, яка сформована ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту складає 99 116, 24 грн. Крім того, згідно рахунку на оплату № 522 від 12.02.2019 року, вартість шини автомобільної становить 1530, 00 грн. Як встановлено під час розгляду справи, позивачем перерахована сума страхового відшкодування на користь вигодонабувача у розмірі 99 116, 24 грн. та 1530, 00 грн., що видно зі страхових актів. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. З огляду на положення ст.1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналізуючи у сукупності встановлені обставини та надаючи оцінку виниклим правовідносинам, суд вважає, що у позивача дійсно виникло право вимоги до відповідача в порядку суброгації як до особи, відповідальної за відшкодування збитків. Так, відповідач визнана винною у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком ДТП та пошкодження застрахованого транспортного засобу. На виконання умов договору добровільного страхування (Каско) страхова компанія АХА страхування, правонаступником якої наразі є ПрАТ СК «АРКС», виплатила згідно страхових актів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 99 116, 24 грн. та 1530, 00 грн. для відновлювального ремонту автомобіля. Отже, позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування фактично понесених витрат на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. Суд критично відноситься до заперечень та пояснень відповідача та її представника. Так, не згода з висновком експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 6290/1 від 18 лютого 2019 року, не може бути підставою для відмови у відшкодуванні збитків позивача, оскільки відновлювальний ремонт проводиться виходячи із реальних (фактично) понесених витрат та вартості запасних частин на момент такого ремонту. Застрахована особа має право самостійно обирати станцію технічного обслуговування, яка буде проводити ремонт, тому вартість запчастин та робіт визначає саме це СТО, що відображається у виставлених рахунках на оплату, рахунках-фактурах. Відмовитись від проведення такого ремонту чи оспорювати його вартість застрахована особа не заінтересована, бо в такому разі відновлювальний ремонт не буде проведений. При цьому такі СТО, зазвичай, не заінтересовані підвищувати вартість ремонту або надавати некоректні дані щодо вартості запчастин та витратних матеріалів, вартості робіт тощо. Відновлювальний ремонт проводиться виходячи із наявних матеріально-технічних ресурсів та їх вартості. При цьому й страхова компанія не зацікавлена виплачувати страхове відшкодування більше, ніж необхідно для повного відновлення пошкодженого автомобіля. Тому посилання представника відповідача на те, що вартість матеріального збитку завищена, а вартість відновлювального ремонту є некоректною, суд не приймає до уваги. Оспорюючи вартість матеріального збитку, що нанесений власнику застрахованого автомобіля, представник відповідача не надає будь-яких доказів, що така оцінка проведена неправильно або вартість відновлення транспортного засобу суттєво завищена. Суд бере до уваги, що СТО та експерт є незацікавленими особами, тому проведена оцінка та вартість відновлювального ремонту відповідають об`єктивним критеріям, тим більше, що різниця у вартості між оцінкою експерта та відновлювального ремонту, є несуттєвою. Станції технічного обслуговування, а саме ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] зробили відновлювальний ремонт за ціною, що навіть є нижчою, ніж визначив експерт - автотоварознавець [PERSON] . Суд також звертає увагу, що визначення вартості матеріального збитку в даній справі носить допоміжний характер, оскільки компенсація шкоди відбувається по фактичним витратам, які складають вартість відновлювального ремонту автомобіля. Навіть якщо у висновку вартість збитку була б оцінена нижче, то певне коливання вартості запчастин та робіт допускається, оскільки це залежить від станції технічного обслуговування та кон`юнктури ринку запчастин та витратних матеріалів. Позиція представника відповідача щодо не погодження із висновком про визначення вартості матеріального збитку, є неконструктивною, оскільки вартість відновлювального ремонту визначається не по цьому висновку, а по реальним витратам, які можуть бути вищими або нижчими. Доводи представника відповідача про те, що кошти перераховувались не на рахунок дилерського центру, а фізичних осіб - підприємців, суд не приймає, оскільки страхова компанія та страхувальник мають право самостійно обирати станцію технічного обслуговування, і це можуть бути навіть сторонні організації. Доводи представника відповідача про те, що вартість запчастин завищена і не відповідає ринковим цінам, суд відхиляє, оскільки така позиція зводиться лише до особистих пояснень та особистої думки відповідача та її представника, і не підтверджується жодними об`єктивними даними та належними доказами. Так, відповідач та її представник, не є фахівцями у сфері товарознавства та не можуть знати ринкову вартість запасних частин на ту, чи іншу модель автомобіля. Будь-яких висновків експертів, спеціалістів з цього приводу в матеріалах справи немає. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмету спору, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Посилання представника відповідача на порушення порядку проведення товарознавчого дослідження, його призначення, суд не приймає, оскільки замовити таке дослідження може будь-яка зацікавлена особа. За домовленістю з власником автомобіля таке дослідження могла замовити й відповідач, якщо у неї були сумніви у правильності визначення матеріальних збитків. За своїм змістом таке дослідження не є судовою експертизою, і цей доказ суд оцінює нарівні з іншими доказами. Посилання представника відповідача на те, що грошові кошти були перераховані раніше, ніж проведений відновлювальний ремонт, не заслуговує уваги, оскільки факт перерахування коштів до ремонту чи після його проведення, не має жодного правового значення для предмету доказування по даній справі та не впливає на обґрунтованість виплати страхового відшкодування чи його розміру. Виплати коштів до проведення відновлювального ремонту не заборонена договором добровільного страхування та чинним законодавством. Твердження представника відповідача про те, що придбання шини не входить до вартості ремонту, суд не приймає, оскільки під час ДТП шина була пошкоджена, тому такі пошкодження також входять до складу витрат з відновлювального ремонту. Інші доводи представника відповідача не спростовують висновків суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію понесених ним витрат в якості виплаченого страхового відшкодування, і ці вимоги правомірно заявлені до винної особи, яка відповідальна за відшкодування збитків, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю. На підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1921, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved