Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У грудні 2015 року представник Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого послався на те, що 06.08.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір №ICKGMCUI.149964.003, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок [NUMBER] в сумі 2 000,00 (дві тисячі) гривень 00 коп. на строк 36 місяців з нарахуванням 36,00 % на рік. На підставі того, що відповідач порушив умови кредитного договору і не виконав свої зобов'язання по кредитному договору, у нього станом на 12.11.2015 року існує прострочена заборгованість в розмірі 11 739,18 гривень, яку він у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує (а.с.31). Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши суду те, кредит брав на лікування зубів та на момент його оформлення мав стабільну заробітну плату, працюючи в органах міліції. Проте згодом звільнився з роботи, помер батько і коштів на сплату кредиту бракувало. На теперішній час працює по найму та має нестабільний заробіток. В судовому засідання зобов'язався сплачувати кредит. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 06.08.2013 ПАТ «ВБР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ICKGMCUI.149964.003, що складається із Анкети-договору на оформлення платіжної картки, Умов та правил надання банківських послуг/а. с.5,8-9/. Відповідно до п.5.2.2. Кредитного договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість в порядку та у строки, зазначені у цьому Договорі. Однак, зазначені вище умови кредитного договору позичальник не виконує, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, яка, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12.11.2015 року складає у загальному розмірі 11 739,18 гривень, із яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 1 946,86 гривень; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 2 446,2 гривень; поточна заборгованість за процентами - 96 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 3 220,94 гривень; сума неустойки (пеня та штрафи)- 4 029,18 гривень /а.с13-14/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору №ICKGMCUI.149964.003 від 06.08.2013 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звільняється від сплати судового збору Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, в разі її звільнення від сплати судового збору, суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved