Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що між сторонами укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № [NUMBER] в іноземній валюті. Станом на 14 листопада 2014 року на рахунку позивача знаходяться кошти в сумі 57 083,70 доларів США. 13 листопада 2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення коштів. Оскільки кошти позивачу не повернуті, то позивач звернулася до суду з позовом та просила зобов'язати відповідача видати готівкою одноразово операцією через касу грошові кошти в розмірі 57 083,70 доларів США, що знаходяться на рахунку № [NUMBER], відкритому в ПАТ «Дельта Банк», а також стягнути 3% річних в розмірі 1 495,65 доларів США. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених вище. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, відповідно до котрих на даний час в банку введено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку (а.с. 35-38). Представник притягнутої до участі у справі третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 79) до судового засідання не з'явився. Тому суд розглянув справу у його відсутність оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 004-28597-200413 від 20 квітня 2014 року в рамках проекту «Ощадна картка № 1» з відсотковою ставкою 5,5% річних на відкриття та обслуговування поточного рахунку № [NUMBER] в іноземній валюті. Вказаний оригінал договору як позивачем, так і відповідачем втрачено, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Разом з тим, відповідач визнає існування вказаного договору, оскільки на запит суду надано довідку від 25 серпня 2015 року № 73-71, котрою підтверджено наявність договірних правовідносин між сторонами та те, що за відповідачем рахується залишок коштів станом на 25 серпня 2015 року складає 57 736,97 доларів США. У підтвердження наявності вказаних коштів на рахунку позивача свідчить і виписка з банківського рахунку станом на 25 серпня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд визнає наявність договірних правовідносин між сторонами, оскільки наявність договірних правовідносин між сторонами у судовому засідання визнано представниками сторін. 13 листопада 2014 року позивачем була подана заява до відповідача про повернення коштів (а.с. 8), котра банком залишена без належного реагування, кошти позивачу по цей день не повернуті. З урахуванням наведеного, відсутності оригіналу чи копії договору банківського рахунку, укладеного сторонами, позовних вимог позивача про зобов'язання здійснити виплату їй коштів на суму 57 083,70 доларів США (хоча відповідач зазначає, що за позивачем станом на 25 серпня 2015 року обліковується сума у розмірі 57 736,97 доларів США і відповідно до ст. 11 ЦПК України суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а позивачем позовні вимоги не збільшувались), суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми в межах заявлених позовних вимог у розмірі 57 083,70 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відсутній договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, то суд позбавлений можливості перевірити підстави та умови відповідальності сторін, зокрема відповідача, з приводу неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення 3% річних за порушення виконання зобов'язань відповідачем за період з 14 листопада по 4 грудня 2014 року (період, зазначений відповідачем). Сума 3% річних розрахована таким чином: 57 083,70 доларів США х 21 прострочений день : 365 кал. днів х 3% та складає 98,53 долара США. Загальна сума, котра підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 57 182,23доларів США (57 083,70 доларів США + 98,53 долара США). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 57 182,23доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 9 вересня 2015 року становить 1 281 849 грн. 82 коп. (з розрахунку 100 доларів США = 2241,6926 грн.). Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача видати готівкою одноразово операцією через касу вказані грошові кошти, то позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги ґрунтуються на встановленні способу виконання рішення суду, що повинно розглядатись за правилами ст. 373 ЦПК України та на даний час є передчасними. Судом також встановлено, що на підставі постанови Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року № 51 з 3 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, вказане обмеження, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (п. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону). Тому, доводи представника відповідача про те, що на даний час введено тимчасову адміністрацію в банк, у зв'язку з чим не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають є безпідставним. На підставі викладеного та

Outcome: partial