Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 29229,65 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.07.2007 року відповідачем їй було відкрито рахунок [NUMBER], в зв'язку з цим видано платіжну картку з кредитним лімітом в 5000,00 грн. Також їй була надана зарплатна картка 51**07. 03.08.2016 року з виписки № ЕКQS-SHPJ-1G07-TF2J по картковому рахунку [NUMBER] їй стало відомо, що з рахунку, платіжної картки систематично списували кошти за наступним призначенням: штраф за прострочку, за прострочений кредит, автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 51**07 і т.д. При цьому нею здійснювались поповнення даної картки та картки 51**07, з якої списувались кошти за весь час згідно виписки на загальну суму 29229,65 грн. Таким чином, відповідачем безпідставно списані кошти в сумі 29229,65 грн. та нараховано безпідставну заборгованість в сумі 26840,41 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, оскільки відповідачем були списані кошти, а посилання на Умови та правила надання банківських послуг не є підставою для списання коштів, а тому дії банку були неправомірними. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заперечення на позов, в яких зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.07.2007 року [PERSON] 20.07.2007 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань по договору заборгованість по кредиту станом на 03.08.2016 становить 26840,41 грн., що і відображено в виписці в строці «Баланс на кінець періоду: -26840,41», де символ «-« є показником мінусового залишку по рахунку. Позивачем не доведено того, що в неї на рахунку перебувала сума в розмірі 29541,3 грн., адже нею невірно дано оцінку і значення суми в строці «Усього надходження». Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору № б/н від 20.07.2007 року Клієнт доручає Банку списувати з будь-якого рахунку клієнта кошти для оплати заборгованостей по кредитним договорам. Крім того, відносно договору № б/н від 20.07.2007 року підписаного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є відповідне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 362/5194/13-ц. І хоча ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову було відмовлено по причині пропуску строків позовної давності в ході розгляду цієї справи питань стосовно неправомірних дій зі сторони Банку не виникало (а.с.25-26). Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року [PERSON] на підставі заяви отримала у Банку кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку [NUMBER] (а.с.29-30). Шляхом підписання заяви [PERSON] уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг та отримала зарплатну картку. З виписки по картці/рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] вбачається, що в період з 01 вересня 2005 до 03 серпня 2016 року банк списав із зарплатного рахунку позивача 2929,65 грн. заборгованості за кредитним договором та станом на 03 серпня 2016 року існує заборгованість позивача в розмірі 26840,41 грн. (а.с. 5-12). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у зв'язку із пропуском строків позовної давності (а.с.31-34). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Відповідно до п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків клієнта у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) (а.с.37). Оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов'язальним правом, а кредитним договором передбачена згода позивача на списання банком коштів з будь-якого його рахунку, відкритого у відповідача,позивачем, не доведено належними та допустимими доказами, того, що нею здійснювалось поповнення картки [NUMBER] на загальну суму 29229,65 грн., у зв'язку з чим банком безпідставно нараховано їй заборгованість в сумі 26840,41 грн., тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed