Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 54 782,14 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позові представник позивача в послався на наступне. [PERSON] протягом 2008-2012 року проходила службу в органах внутрішніх справ України. У 2008 році відповідач була зарахована до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлена на всі види продовольчого, речового та матеріального забезпечення. Після закінчення навчання відряджена для проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. 20.12.2012 року [PERSON] за власним бажанням була звільнена з органів внутрішніх справ. Сума витрат на освіту відповідачки становить 54 782,14 грн. [PERSON] в добровільному порядку грошові кошти витрачені на її навчання не компенсує, за таких обставин позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що [PERSON] за програмою державного замовлення навчалась в Одеському державному університеті внутрішніх справ на факультеті підготовки молодих фахівців транспортної міліції з 18.08.2008 року по 23.06.2012 року, що підтверджується договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року. По закінченню навчання розподілом [PERSON] була направлена для подальшого проходження служби до Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку, в подальшому її було призначено на посаду слідчого СВ. 20.12.2012 року згідно наказу №670 о/с [PERSON] за власним бажанням була звільнена з органів внутрішніх справ. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисциплін відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п. 2.3 пп. 2.3.5 Договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року передбачено, що [PERSON] зобов'язана після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена, і відпрацювати не менше трьох років. Пунктом 2.3.6. Договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року передбачено, що в разі звільнення ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утримані навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.2 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років закінчення вищого навчального закладу МВС України. Загальна сума витрат згідно даних, викладених у розрахунку фактичних витрат від 10.11.2015 року №350, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС [PERSON] складає 54 782,14 грн. У відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином ОДУВС є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ. В статуті ОДУВС, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 №429 також зазначається, що ОДУВС діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. ОДУВС, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, ОДУВС, як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 88 цього ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved