Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції під актовим записом №755. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 05 вересня 2015 року між сторонами укладено шлюб, У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дитини не має. Дитина буде проживати з нею. Вказано, що наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюбі існує лише формально. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Наразі вони вже тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Зазначено, що несумісність поглядів на життя, а також їхніх характерів створюють неможливість подальшого проживання однією сім`єю. Збереження шлюбу на її думку безперспективне. Позивач вважає, що застосування передбачених СК України заходів щодо примирення подружжя є недоцільним, оскільки подальше сімейне життя не є можливим, даний шлюб існує формально, сім`я розпалася остаточно і вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 02 листопада 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Направили на електронну адресу суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що відповідач знаходиться у відрядженні, а його представник братиме участь в розгляді іншої справи. Однак, належних доказів на підтвердження зазначеного відповідачем та його представником не надано. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності в судовому засіданні належним чином повідомленого відповідача, оскільки його неявка в судове засідання, за викладених вище обставин, не перешкоджає розгляду справи, у спорі про розірвання шлюбу, по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Судом встановлено, що 05 вересня 2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 755. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч. 2, ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню відповідно до ст. 112 СК України. Подружжя фактично припинило спільне проживання і сімейне життя з поважної причини. Встановлено, що сторони спільно не проживають та не підтримують сімейних відносин. Нині шлюб має формальний характер, збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, положень Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved