Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивувала позов тим, що позивач у власності має квартиру №4 по вул. Чернігівський шлях ( Жовтнева ) 112/4 в м. Мена Чернігівської області. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON] син позивачки , [PERSON] колишня невістка ( відповідач по справі ) , онуки [PERSON] та [PERSON]. З 1997 року по 2005 рік її син та відповідачка перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу неодноразово відновлювали подружні відносини, а в 2007 році у них народилась друга донька [PERSON]. але у серпні 2014 році стосунки були припинені. Відповідач зібрала речі та переїхала проживати до свого співмешканця. Діти залишились проживати з батьком. В вязку з тим, що [PERSON] в добровільному порядку не бажає скасувати свою реєстрацію по вул. Жовтнева (Чернігівський шлях), 112/4, змушена звернутися до суду за захистом своїх інтересів . В січні 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Мотивовано позов тим, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Оскільки сімейне життя не склалось, шлюб було розірвано. Не зважаючи на розірвання шлюбу, шлюбні стосунки не припинили, продовжували проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели сумісне господарство та спільний сімейний бюджет. За час спільного проживання в квартирі зроблено капітальний ремонт, переобладнані надвірні будівлі, придбані речі домашнього вжитку, позивачкою по зустрічному позову здійснювалась оплата витрат по утриманню квартири, вживались заходи по підтримуванню нерухомого майна в належному стані, здійснено прибудову до квартири де було облаштовано : кухню, дитячу та ванну кімнати таке інше. Були придбані меблі, побутова техніка, велика кількість предметів хатнього вжитку. У червні 2015 року [PERSON] почав чинити перешкоди у користуванні нерухомим майном, зібрав її речі і виставив їх на вулицю, на вхідних дверях встановив інші замки. Незважаючи на прикладені зусилля вселитися з дитиною до квартири позивачка не має можливості, оскільки відповідачі по зустрічному позову чинять перешкоди у вселенні до квартири та користуванні нею. Просить суд, вселити її та дитину [PERSON], 25.03.2007 року у квартиру №4 по вул. Чернігівський шлях (Жовтнева), 112 в м. Мена Менського району Чернігівської області, зобовязати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], квартирою №4 по вулю Чернігівський шлях (Жовтнева), буд. 112 в м. Мена Менського району Чернігівської області, шляхом передачі їй ключів від будинку та надвірних будівель. Стягнути з відповідачів за зустрічним позовом судові витрати та витрати за юридичну допомогу. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26.01.2016 року позови обєднано в одне провадження. Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги , посилаючись на обставини викладені в заяві, додатково пояснивши, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою м. Мена вул. Чернігівський шлях (Жовтнева), буд. 112, Чернігівської області. Відповідачку [PERSON] зареєструвала в квартирі в кінці 2006 року. На даний час [PERSON] не проживає в [INFO] близько трьох років. Спочатку вона пішла з квартири в кінці 2013 року. Дітей залишила чоловіку. Її ніхто не виганяв, пішла сама. Їй не відомо чи має відповідач ключі від квартири. Син дійсно поміняв замки влітку 2015 року. Відповідач поверталась назад до сина, намагались відновити сімейні стосунки після розірвання шлюбу, у них навіть народилась донька [PERSON] у 2007 року, але життя не складалось. Після розірвання шлюбу до 2013 року [PERSON] з її сином проживали однією сімєю. Договір найму не укладався. В квартирі були проведені ремонті роботи , [PERSON] участі не приймала. Ремонтом займався син, а гроші на ремонт давала вона-позивачка . Позовні вимоги зустрічного позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Крім того , позивачка-відповідачка [PERSON] не заперечує проти проживання онуки в квартирі, проживання колишньої невістки не допускає. Відповідач позивач [PERSON], та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, додатково пояснили , що квартиру придбала свекруха - позивачка по по первинному позову . У червні 2015 році позивачка по зустрічному позову посварилась з чоловіком, після цього їй більше не дали можливості потрапити до житла. У вересні 2015 року лазили з донькою Софійкю через вікно, щоб потратити до квартири. За час спільного проживання подружжям були проведені роботи по поліпшенню умов проживання, добудовано прибудову, в якій вона брала участь. Дитині необхідні належні умови для проживання, але відповідач у цьому перешкоджає. Відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON], та його представник - [PERSON], позовні вимоги не визнали, заперечували проти його задоволення. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з відповідачем за первісним позовом шлюб розірвано у 2005 році. [PERSON] не має ніякого відношення до квартири, і він буде перешкоджати у проживанні в квартирі, бо вона має намір проживати з іншим чоловіком. Проти проживання доньки в квартирі не заперечує. Позивачка по зустрічній позовній вимозі більше трьох років не проживає в спірній квартирі , тому про повернення не може бути і мови. [PERSON] у 2013 році покинула дітей і поїхала. Діти відкривали їй вікна, через вікна передавали їй речі. Представника третьої особи органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації [PERSON], в судовому засіданні зазначила, що про сімю нічого невідомо, повідомлень про аморальний спосіб життя матері не надходило. На її думку мама та дитина мають право проживати в [INFO]. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не зявився, просили справу розглянути без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] ( позивачко по зустрічному позову ) не проживає з [PERSON] ( відповідачем по зустрічній вимозі ) , до 1 вересня 2015 року позивачка проживала у нього в кухні. Жила два місяці. Поселив її в себе, бо вона не вжилась з чоловіком, були сімейні проблеми , а жити їй було ніде , тому пожаліві надав куточок для життя . Відомо, що заселилась позивачка в спірну квартиру з моменту її придбання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка перший раз пішла з дому у 2013 року, потім повернулась, помирились. [PERSON] то живуть, то розбігаються. З вересня 2015 року виїхала зовсім, забрала речі. Діти залишились з батьком. Андрій її наче не виганяв. Другий раз [PERSON] пішла з дому у вересні 2015 року. В них був якийсь бізнес, приймали картоплю, ягоди, потім кудись здавали. [PERSON] разом з дитиною проживала на квартирі її батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] не проживає з [PERSON] з вересня 2015 року. Казала, що [PERSON] поміняв всі замки, виникали сварки з чоловіком. Він допомагав їй переїжджати на іншу квартиру по вул. Бузкова в м. Мена, вивантажував речі. Раніше вона проживала в [INFO] кв. 4 . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй відомо, що [PERSON] з чоловіком проживали [INFO] до вересня 2015 року. [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] і всю історію з її неможливістю проживати в спірному будинку добре знає. Виїхала позивачка з спірної квартири , бо її вигнав чоловік, він її виганяв неодноразово. У квартиру лазила через вікно. Для неї були створені такі психологічні умови, що вона не могла більше там жити. Вже те що вона в квартиру лазить через вікно є ненормальним. Олена коли була вдома, у неї у дворі, у квартирі було прибрано, чисто, їсти завжди наварено. [PERSON] возили ягоди на Київ, так заробляли собі на хліб . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що влітку 2015 року перевозив речі з квартири [ADDRESS]. Речі перевозив вантажною машиною. Перевіз їх на вул. Радянську . Коли речі грузили, чоловік [PERSON] був вдома. Машину заказувала [PERSON], гроші віддавав [PERSON], чоловік [PERSON]. Як проходила процедура виносу речей йому не відомо, речі перевіз за два рази. Перевозив столи, одяг, мякий куток, умивальник. Дослідивши письмові докази, заслухавши сторони по справі, свідків, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі продажу квартири від 13.03.2003 року [PERSON] купила квартиру в [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22.12.2005 року шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Згідно довідки виданої Менською міською радою Менського району Чернігівської області від 09.12.2015 року №6817/03-19, [PERSON] зареєстрований [INFO], разом з ним за даною адресою зареєстровані: донька [PERSON], донька [PERSON], колишня дружина [PERSON] (а.с.4). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.11.2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS] не проживають (а.с.6). З листа адресованого [PERSON] начальником Менського районного відділу внутрішніх справі від 11.08.2015 року вбачається, що Менським РВ УМВС проводилась перевірка по її повідомленню, що були внесені до ЄО №1924 від 10.06.2015 року. За результатами проведеної перевірки кримінальне провадження не відкривалося, тому як в даному випадку відсутні будь-які ознаки злочину, передбаченого КК України. Матеріали перевірки знаходяться в Менському РВ УМВС (а.с.31). Виходячи з положень ст. ст. 71, 72 ЖК України та роз'яснень, даних, у п. 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців. Внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки без поважних причин, суд має право визнати особу такою , що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Статтею 155 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством. Тобто, обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним застосувати примусове виселення відповідачки, оскільки це завдає шкоди майновим інтересам позивача. Доводи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що він проти проживання в квартирі колишньої дружини, оскільки з нею припинені шлюбні відносини, що вона не проживає у квартирі з 2013 року є безпідставними, не обґрунтовані, і не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані показами свідків, оскільки припинення сімейних відносин не позбавляє [PERSON] права користування займаним приміщенням. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. l ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно ст. 160 Сімейного Кодексу України: «Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.» Однак малолітня дитина, не може самостійно проживати у спірній квартирі, оскільки відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання матері та батька малолітньої [PERSON], [INFO], є квартира [ADDRESS], а тому місцем проживання малолітньої також є квартира [ADDRESS]. Суд вважає, що позивач за первісним позовом не навела переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача [PERSON] зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт перешкоджання у користуванні квартирою, що розташована за адресою: вул. Чернігівський шлях (Жовтнева), 112 кв. 4 в м. Мена Чернігівської області, що підтверджується фактом звернення позивачки до міліції, показами свідків, відповідач за первісним позовом іншого житла не має, не проживає в квартирі з вересня 2015 року, тому є підстави усунути перешкоди в праві користування [PERSON] та дитини [PERSON] квартирою, шляхом їх вселення та зобовязання не чинити перешкод в праві користування квартирою № 4 по вул. Чернігівський шлях, та надати ключі від квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved