Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивачів [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] та зняття [PERSON] з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивачам на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.06.2021 на праві приватної власності належить в рівних частках житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з моменту придбання позивачами житлового будинку не проживає в ньому, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку немає, і взагалі будинком не цікавиться. Дана поведінка дає право позивачам щодо захисту своїх прав та законних інтересів, щодо звернення до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.06.2021 року, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині, належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7-11). За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у спірному житловому будинку з 30.04.2011 р. по теперішній час (а.с. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивачі є власниками спірного житлового будинку, відповідач, у спірному будинку не проживає понад встановлені законом строки, речі його відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані на законі та доведені матеріалами справи. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, позивачами ставиться питання про зняття з реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана позовна вимога не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. У разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial