Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про зобовязання сплатити майнову та моральну шкоду, у якому зазначає, що22 листопада 2017 року він отримав посилку із продуктами харчування, а саме: близько 2 кг. різної сухої ковбаси, близько 2 кг. сардельок, близько 2 кг. вареної ковбаси, близько 5 кг. різного печива, близько 8 магазинних пиріжків, близько 2 кг. різних шоколадних цукерок, 6 бісквітів, близько 400 гр. вагового торта загальною вартістю близько 1300 грн. У той же деньна засіданні дисциплінарної комісії Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» вирішено застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді поміщення у карцер строком на 10 діб.При поміщенні до карцеру вміст посилки у позивача вилучили. Після звільнення з карцеру [PERSON] виявив, що зазначені продукти харчування зіпсувалися. Позивач вважає, що вказані харчі були зіпсовані з вини працівників Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», які не забезпечили належні умови для їх зберігання. Тому [PERSON] просить суд зобовязати [PERSON] установу «Замкова виправна колонія (№ 58)» сплатити на його користь майнову шкоду в розмірі 1500 грн., яка включає вартість зіпсованих продуктів харчування у сумі 1300 грн. та вартість доставки посилки в розмірі 200 грн., а також 10\~000 грн. моральної шкоди, завданої повязаними з цимиподіями фізичними та психологічними стражданнями. Ухвалою судді від 26 грудня 2017 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі. На підставі ст. 19 ч. 6, ст. 274 ч. 1 ЦПК України, оскільки дана справа є малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що працівники Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» зобовязані були зберігати вилучені у нього продукти харчування при поміщенні в карцер у належних умовах. Оскільки належні умови зберігання харчів не забезпечено, відповідач зобовязаний сплатити позивачу заподіяну шкоду. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, щовилученіу [PERSON] продукти харчування зберігалися під час тримання його у карцері в належних умовах та повернуті останньому у відповідному стані. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, на його думку, позов до задоволення не підлягає. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що позивач [PERSON] засуджений за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2014 року за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. «6, 12, 13», 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. З 11 серпня 2017 року відбуває покарання у [PERSON] установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». 22 листопада 2017 року [PERSON] було видано посилку вагою 12,45 кг, у якій на адресу засудженого від гр. [PERSON] надійшли наступні продукти харчування: печиво, цукерки, ковбаса, сардельки, кава, чай, цукор, булочки, що підтверджується даними журналу № 7392 обліку посилок, бандеролей, що надійшли на адресу засуджених, та їх вмісту, даними картки обліку побачень, видачі посилок (передач) та бандеролей, заведеної на імя [PERSON], та журналу № 7135 обліку повідомлень на отримання посилок і бандеролей ЗВК № 58. У відповідності до довідки інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» [PERSON] у посилці, яка надійшла [PERSON] 21 листопада 2017 року, квитанцій або інших документів на підтвердження вартості надісланих продуктів харчування та послуг з доставки не було. Згідно з постановою начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)»[PERSON] від 22 листопада 2017 року до [PERSON] застосовано стягнення у виді поміщення у карцер строком на 10 діб. При поміщенні у карцер у засудженого було вилучено надіслані йому у вищевказаній посилці продукти харчування та виданоїх засудженому після відбуття ним стягнення. За положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, при вирішенні спору про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками. На зазначене звертає увагу судів Верховний Суд України в розясненнях, наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 з наступними змінами. У відповідності до розяснень, наданих постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 6 розділу XХV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5, засудженим, які відбувають стягнення у ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК), забороняються побачення, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми. Засудженим забороняється брати із собою у ДІЗО або в карцери продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, а в установах для тримання жінок, крім зазначених речей, спеціальних засобів гігієни. Їм не дозволяється курити. Адміністрація установ виконання покарань забезпечує зберігання особистих речей засуджених протягом строку перебування їх у ДІЗО, карцерах, ПКТ (ОК). Продукти харчування здаються на склад і видаються засудженим після відбуття ними стягнення. Адміністрація установ виконання покарань вживає заходів для їх збереження. Якщо за час перебування засуджених у ДІЗО, карцерах, ПКТ (ОК) термін придатності цих продуктів харчування закінчився, комісією складається акт, і вони знищуються. За змістом ст.ст. 13, 76, 78, 81, 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, [PERSON] зазначає, що повернені йому після відбуття стягнення харчі були зіпсовані з вини працівників Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», які не забезпечили належні умови їх зберігання, що є підставою для відшкодування йому відповідачем майнової та моральної шкоди. Однак, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України жодних доказів зіпсуття вилучених у позивача продуктів харчування та їх вартості, а також вартості послуг з пересилання посилки позивачем суду не надано. Слід зазначити, що п. 13-1 ч. 1 ст. 537, ч. 9 ст. 539 КПК України передбаченопорядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, що здійснюється згідно з правилами адміністративного судочинства. Як встановлено судом, у своїй позовній заяві [PERSON] просить зобовязати відповідача [PERSON] установу «Замкова виправна колонія (№ 58)» відшкодувати на його користь майнову та моральну шкоду, заподіяну йому внаслідокнезабезпечення належного зберігання надісланих йому продуктів харчування. На думку позивача, належні йому харчі зіпсувалися з вини працівників ЗВК № 58. Відтак, [PERSON] вправі був оскаржити неправомірні, на його думку,дії чи бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для збереженнязазначених продуктів харчування у порядку КАС України. Однак доказів визнання таких дій чи бездіяльності протиправними у порядку, передбаченому чинним законодавством, суду не надано. Отже, оскільки матеріали справи не містятьжодних належних та допустимих доказів зіпсуття вилучених у позивача продуктів харчування та їх вартості, вартості послуг з пересилання посилки, а також неправомірності дій чи бездіяльності відповідачащодо вжиття необхідних заходів для збереження надісланихпозивачу продуктів харчування працівниками Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», суд приходитьдо висновку про відсутніс ть підстав для зобовязання відповідача сплатити [PERSON] майнову та моральну шкоду, а тому позов до задоволення не підлягає. Також ухвалою судді від 26 грудня 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан позивача, недостатність на його особовому рахунку коштів для сплати судового збору, що підтверджується довідкою Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 23 січня 2018 року № 24, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати судового збору за подання до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed