Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14.11.2007 року між акціонерним банком «Металург» (правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 32-22-07/0071-КН, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у сумі 1 000 000 грн строком до 09.11.2017 року зі сплатою 18,5%, а остання зобов'язалась погасити кредит, сплачувати відсотки за користування ним та комісію у порядку та на умовах, передбачених цим договором. З метою забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання за кредитним договором 14.11.2007 року між банком та позивачем було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки № 32-22-07/0071-МП/КН, за умовами якого позивач передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку площею 600 кв.м., вартістю 840 250 гривень, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, банк прийняв рішення про дострокове повернення кредиту та звернувся до позивача, як майнового поручителя та іпотекодавця, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язань відповідача перед банком. 20.12.2010 року між ПАТ «МетаБанк» та позивачем було укладено та нотаріально посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого позивач передав банку право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором. У зв'язку з наведеним та посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 556 ЦК України та ч.2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 840 250 гривень та відповідно до ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати - 36504,92 грн та 3% річних - 75691,56 грн., а всього 952446,48 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущення строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 14.11.2007 року між акціонерним банком «Металург» (правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 32-22-07/0071-КН, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у сумі 1 000 000 грн, на строк до 09.11.2017 року включно зі сплатою 18,5%, а остання зобов'язалась погасити кредит, сплачувати відсотки за користування ним та комісію у порядку та на умовах, передбачених цим договором. 14.11.2007 року між банком та позивачем, з метою забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання за кредитним договором, укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки № 32-22-07/0071-МП/КН, за умовами якого позивач передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку площею 600 кв.м., вартістю 840 250 грн, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. 20.12.2010 року між ПАТ «МетаБанк» та позивачем було укладено та нотаріально посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого позивач передав, а банк набув право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором № 32-22-07/0071-КН. Пунктом 7 цього договору передбачено, що на підставі цього договору, за рахунок передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя за вартістю передбаченою пунктами 4. 5 частково погашається заборгованість [PERSON] за кредитним договором в сумі 840 250 грн. Наведене підтверджується копіями кредитного договору, договору про задоволення вимог іпотеко держателя та не заперечується сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, не суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд вважає її безпідставною, оскільки, на думку суду, в даному випадку перебіг строку позовної давності починається з 20.12.2010 року (з часу укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), а позивач звернувся до суду з позовом 20.12.2013 року, тобто в межах трирічного строку. На підставі виклеєного та

Outcome: approved