Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення суми боргу в розмірі 301 632, 96 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що мав відкритий банківський рахунок у ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», на якому були розміщено кошти в розмірі 301 632, 96 грн, на підставі укладеного 06 серпня 2013 року договору про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 123224. Проте у зв'язку із прийняттям Правління НБУ постанови від 28 лютого 2014 року «Про віднесення ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних та постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 лютого 2014 року про прийняття рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації у вказаному банку, позивач позбавлений можливості отримати свої грошові кошти. В своєму позові позивач стверджує, що відповідачами, як власниками істотної участі у ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності останнього, а тому вважає їх винними особами у неплатоспроможності банку і такими, що несуть юридичну відповідальність за його зобов'язаннями. У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, посилаючись на приписи законів України «Про банки та банківську діяльність» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обґрунтовував безпідставністю твердження позивача про наявність шкоди, розміру завданої шкоди, оскільки на час розгляду справи ліквідаційна процедура АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» триває і вимоги позивача до банку не погашені. Також представник вказав на відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують вину власників істотної участі у настанні неплатоспроможності банку. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року на підставі частини першої ст.27 та пункту 1 частини першої ст. 31 ЦПК України позовну заяву ТОВ «БУРНАФТОГАЗСЕРВІС» до [PERSON] та [PERSON] було передано на розгляд до Печерського районного суду міста Києва /а. с. 29-30/. Ухвалою судді від 25 травня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду у порядку загального позовного провадження, враховуючи ухвалу суду від 03 липня 2018 року про виправлення описки у резолютивній частині ухвали від 25 травня 2018 року /а. с. 36-37, 52/. 11 вересня 2018 року представником позивача було подано заяву про розгляд справи за його відсутності /а. с. 59/. 12 вересня 2018 року представником відповідачів було подано відзив на позов, у якому позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог /а. с. 62-67/. Ухвалою судді від 18 вересня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні /а. с. 85/. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на обставини наведені у відзиві на позов та письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Представник позивача та відповідач [PERSON], його представник у судове засідання не з'явилися. Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 06 серпня 2013 року позивач та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» укладено договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 123224, на підставі якого позивачу відкрито поточний рахунок у національній валюті України № [NUMBER] /а. с. 5-11/. Постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 було прийнято рішення «Про віднесення АТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 лютого 2014 року № 9 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк», згідно з яким з 28 лютого 2014 року у АТ «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк». Постановою Правління Національного банку України № 339 від 10 червня 2014 року «Про відкликання ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Брокбізнесбанк». На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 11 червня 2014 року № 45 «Про початок ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк». На підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 07 червня 2018 року № 1587 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» строком на один рік з 11 червня 2018 року до 10 червня 2019 року включно. Станом на 23 грудня 2017 року позивач має акцептовані Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові вимоги у сумі 301 632, 96 грн до ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», що будуть задовольнятися у 7-му чергу. Вказана обставина підтверджується довідкою № 25/3 ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» від 23 грудня 2017 року, підписаною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» /а. с. 12/. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до частини першої ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 частини п'ятої ст. 36 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Частинами першою, другою ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У відомостях вказується інформація про місце та строк приймання вимог кредиторів (п. 5 частини третьої ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Частиною п'ятою ст. 45 цього Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. При цьому, відповідно до частини першої ст. 49 вказаного Закону Фонд, припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Статтею 52 цього Закону встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в порядку та черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з ч.ч. першою, другою ст. 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку. За статтю 40 Закону, правління банку очолює голова правління, який керує роботою правління банку та має право представляти банк без доручення. Голова правління банку несе персональну відповідальність за діяльність банку. Відповідно до частини першої ст. 42 Закону, керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Згідно з ст. 43 Закону, при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов'язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов'язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади. Крім цього, частиною першою ст. 52 Закону визначено, що пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Відповідно до ст. 2 Закону, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. За приписами ст. 58 вказаного Закону, учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Відповідно до ч. 10 ст. 69 Закону, банк зобов'язаний не пізніше 30 квітня наступного за звітним року оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом із аудиторським висновком, а також інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про власників істотної участі у банку шляхом публікації в періодичних виданнях та/або поширення як окремих друкованих видань чи розміщення в мережі Інтернет. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Тобто лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є наявність протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Під час розгляду справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що доводять факт завдання шкоди позивачу, наявність вини відповідачів у завданні шкоди позивачу, а також причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідачів і шкодою. Зокрема, позивачем не надано суду доказів, які підтверджують недостатність майна ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» для погашення його вимоги до банку, ліквідації банку та звернення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із вимогою до позивачів про відшкодування шкоди, заподіяної банку відповідно до приписів частини п'ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд критично ставиться до посилання позивача в своєму позові на зміст Постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних» на підтвердження невжиття власниками істотної участі своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку. Позивачем не надано суду доказів, які підтверджують вказану обставину, а також доказів, які підтверджують наявність вини відповідачів, щодо не вжиття зазначених заходів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed