Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , яка згідно свідоцтва про право на спадщину є власником Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] і [PERSON] , що померла [INFO] є одна і таж особа. В обґрунтування своїх вимог, заявник зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] - син померлої [PERSON] звернувся до державним нотаріусом Хоменка С.А із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Проте, постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на дану власність 05.03.1971 року за реєстровим № 1132, Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області видано свідоцтво на право на спадщину, на вищевказану частку житлового будинку на ім`я [PERSON] . [PERSON] , [INFO] в м. Васильків Київської області 16.03.1963 року успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Після чого, 06.03.1964 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] зареєструвала свідоцтво про право на спадщину 05.03.1971 року, яке видано на [PERSON] . Ухвалою суду від 10.11.2020 року прийнято заяву до провадження та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження (а.с.24). Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в який просив розгляд справи проводити без його участі, вимоги заяви підтримав та просила їх задовольнити. Представник Васильківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням слухати справу без їх участі, проти заявлених вимог не заперечує (а.с.31). [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в який не заперечував проти задоволення заяви його брата [PERSON] (а.с.35). Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, матеріали спадкової справи №56440830, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 02.04.2014 року (а.с.7). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 56440830 (а.с.36-69). Згідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 05.03.1971 року за реєстровим № 1132, Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] було видано свідоцтво на право на спадщину на ім`я [PERSON] , яка успадкувала її після смерті своєї матері [PERSON] (а.с.11-12). Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 06.05.1964 року, що дошлюбне прізвище [PERSON] було « [PERSON] » (а.с.10). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027600336 від 31.08.2020 року, виданий Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого підтверджується факт, що [PERSON] після державної реєстрації шлюбу присвоїла прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с. 51-52). [PERSON] , яка померла [INFO] являлася матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.49). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області Хоменком С.А. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що на дану власність 05.03.1971 року за реєстровим № 1132, Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області видано свідоцтво на право на спадщину, на вищевказану частку житлового будинку на ім`я [PERSON] (а.с. 13-14). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.318 ЦПК Україниу заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства »). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК Українивизначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази, що узгоджуються між собою, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , яка згідно свідоцтва про право на спадщину є власником Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] і [PERSON] , яка померла [INFO] є одна і таж особа, на що вказують ідентичність в її прізвищі, ім`ям та по батькові, а також в співпадіння в даті, місяці та році її народження, а також іншими письмовими доказами. Враховуючи, що розбіжність в прізвищі позбавляє заявника права на прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved