Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. У січні 2015р. відповідачем пред'явлений зустрічний позовом з вимогою стягнути з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000грн щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу мається неповнолітній син, на утримання якого батько коштів не надає. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, зустрічні вимоги визнав частково, просив визначити розмір аліментів у 400грн щомісяця з урахуванням відсутності в нього роботи та необхідності лікування за станом здоров'я; відповідач - проти позову про розірвання шлюбу не заперечувала, свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені нею обставини. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний - частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 липня 2003р., мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час подружжя проживає окремо, дитина проживає разом з матір'ю. За твердженням сторін шлюбні стосунки та сімейні відносини між ними припинені з вересня 2014р. і в теперішній час не підтримуються внаслідок несумісності їх характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Можливість примирення сторони заперечують. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась і відновлення її неможливе. Збереження шлюбу в цьому разі буде суперечити істотним інтересам подружжя, а тому на підставі ст.112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати. Також, встановлено, що угоди щодо утримання своєї дитини сторони не досягли, про що свідчить факт звернення матері дитини до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, відповідач за віком та станом здоров'я є працездатним, на даний час постійного доходу не має. Враховуючи загально відомі дані статистики про середню заробітну плату у регіоні у 4700грн та законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дитини у 1286грн, суд вважає можливим визначити для стягнення з відповідача розмір аліментів у 800грн щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати. Крім того, з позивача в дохід держави належить стягнути судовий збір по зустрічним вимогам.

Outcome: partial