Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «ДГ «Елітне» Інституту олійний культур Національної академії аграрних наук України» про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 11224,17грн., компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44999,40 грн. і відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що працював у ДП «ДГ «Елітне» Інституту олійний культур Національної академії аграрних наук України» на посаді завідувача ремонтної майстерні машинно-тракторного парку.12.02.2015 року він звільнився з даного підприємства за власним бажанням, після звільнення йому ними повинно було виплачено заробітну плату та проведено розрахунки , однак виплата належних йому сум власником здійснена не була. Згодом позовні вимоги уточнив просив прийняти відмову позивача від вимоги щодо стягнення суми заробітної плати у розмірі 9913,87 грн., просив стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 1310,30 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40277,60 грн. У судове засідання позивач не зявилась, але до суду надійшла заява, в якій вона проти розгляду справи за її відсутності не заперечує, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. У судове засідання відповідач не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутністю або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або\~якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У звязку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 02.06.2014 року [PERSON] працював в Державному підприємстві «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» на посаді завідувача ремонтної майстерні машинно-тракторного парку. 15.01 2015 року позивач звільнився за власним бажанням ст. 38 КЗпП., що підтверджується записом в трудовій книжці за наказом №6-к. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Виплата належних позивачу сум 15.01 2015 року (в день звільнення) власником здійснена не була. Згідно розрахунку за січень 2015 року борг за підприємством перед [PERSON] на кінець місяця склав 11224,17 гривень. У звязку з тим, що комісією з трудових спорів Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» частково задоволено вимогу позивачу щодо стягнення суми заробітної плати у розмірі 9913,87 грн. та передано до виконання до органів виконавчої служби, тому позивач частково відмовився від позовних вимог. Дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати [PERSON] у період його роботи на підприємстві, не проведення із ним розрахунків при звільненні поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального його існування та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказане також зумовило необхідність після повного робочого дня шукати додаткові джерела доходу для забезпечення його існування. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наданого розрахунку позивача середньоденна заробітна плата позивача за останні два повних відпрацьованих місяці (листопад та грудень 2014 року) становить 175,12 гривень. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1084-р від 12.11.2014 року у 2015 році визначено 250 робочих днів при 5-денному робочому тижні . Таким чином з часу звільнення позивача по день судового засідання (16.12.2015 рок; пройшло 230 робочих днів. Отже, сума компенсації середнього заробітку складає 40 277.6 гривень (230 днів х 175,12 грн.), яка підлягає стягненню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved