Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-19 00:00:00

У вересні 2019 до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулось з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 29957,09 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 11205,97 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1285,60 грн та 3% річних у розмірі 363,42 грн та відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн, що були сплачені позивачем за подання позову до суду. В обґрунтування позову вказано, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго», проте своє зобов`язання з оплати послуг центрального опалення та постачання гарячої води відповідач виконує неналежним чином. Так, станом на 01 серпня 2019 заборгованість з оплати послуг центрального опалення та постачання гарячої води складає 41163,06 грн - за централізоване опалення і за постачання гарячої води. Посилаючись на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед КП «Київтеплоенерго» у споживача утворилася заборгованість з оплати послуг, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати послуг центрального опалення у розмірі 29957,09 грн та постачання гарячої води в розмірі 11205,97 грн, 3 % річних - 363,42 грн та інфляційну складову боргу, що складає 1285,60 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому у силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Положеннями ст. 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2011, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва , що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Як свідчать матеріали справи, за розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Як вбачається з матеріалів справи, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач здійснює з 01 травня 2018. За приписами ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 01 травня 2019, набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017, відповідно до положень ст. 12 якого надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах. Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного нормативно-правового акту визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію даного Закону, зберігають чинність на умовах визначених таким договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем наданих КП «Києвтеплоенерго» послуг. Він не укладав договір безпосередньо з позивачем, а тому діє договір укладений до 01 травня 2019. Також представник позивача вказує, що відповідачем не в повному обсязі та не регулярно сплачувались надані послугу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка з урахуванням положень ст. 625 ЦК України становить суму у загальному розмірі 41163,06 грн. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до вимог ст. 525 ЦК України. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції до 01 травня 2019, споживач зобов`язаний сплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приймаючи рішення по суті справи, суд вважає за необхідне наголосити на наступному. Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з урахуванням предмету спору, доказуванню підлягає та обставина, що [PERSON] є споживачем послуг, що їх надає КП «Київтеплоенерго» за адресою: [ADDRESS] . Доказами, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим, відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] є споживачем послуг за зазначеною в позові адресою. Також матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач є власником квартири, або фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи також не надають підстави вважати можливим покласти в основу рішення твердження представника позивача щодо укладання договору про надання послуг до 01 травня 2019 за відсутності примірника такої угоди. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів, які свідчать про те, що споживачем послуг і боржником КП «Київтеплоенерго» за адресою: м . Київ, вул. Клінічна, буд. 23-25, є саме відповідач, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed