Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що вона свідомо ухиляється від виконання обовязків по утриманню та вихованню хлопчика, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Пояснили, що відповідачка байдуже ставиться до своїх батьківських обовязків і не хоче піклуватись про свого сина, не виявляє до нього материнської турботи та піклування. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримала, пояснила, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідачка була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один із батьків (ст. 165 СК України). Встановлено, що сторони по справі з 13.06.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З осені 2015 року подружжя разом не проживають.Відповідачка виїхала з місця їх спільного з позивачем проживання в [INFO], а дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідачки, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов Наталівської сільської ради від 09.11.2015 року. За місцем своєї реєстрації в с. Нова Романівка Новоград-Волинського району відповідачка не проживає, місце її проживання невідомо. Рішенням суду від 05.05.2016 року подружні відносини між сторонами припинені, а місцем проживання неповнолітнього [PERSON] визначено з батьком [PERSON] З характеристики від 09.11.2015 року, виданої виконавчим комітетом Наталівської сільської ради, слідує, що відповідачка за період проживання в [INFO] зарекомендувала себе негативно, матірю, яка ухилялась від виконання своїх материнських обовязків, часто пропадала не невизначений строк. Завідуюча дошкільного навчального закладу № 13, який з 2012 року відвідує спільний син сторін, повідомила, що останнім опікується його батько, позивач по справі, мати ж життям сина жодного разу не цікавилась. 20.10.2015 року дільничним інспектором міліції Новоград-Волинського МВ відповідачці було оголошено офіційне застереження про недопустимість антигромадської поведінки, а 17.11.2015 року Новоград-Волинським міськрайонним судом [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків щодо виховання сина [PERSON]. Позивач по місцю свого проживання характеризується позитивно, має постійне житло, яке відповідає санітарним нормам, офіційне місце роботи та сталий заробіток. Висновком органу опіки і піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 19.11.2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, та перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлений частиною 1 ст. 164 СК України і є вичерпним. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками. Із досліджених судом доказів, а також пояснень позивача та представника органу опіки вбачається, що відповідачка свідомо восени 2015 року залишила сина на проживання з батьком, не вчиняла дій для його повного та гармонійного розвитку, матеріального забезпечення та на даний час не може забезпечити належні умови для проживання і виховання дитини. За весь час розгляду даної справи в суді (майже півроку) відповідачка не цікавилася станом дитини протягом цього періоду, не вживала будь-яких заходів для спілкування з нею та не приходила до неї за місцем проживання або у дошкільний заклад, який вона відвідувала, не зверталася до адміністрації садочку з приводу щоденного життя дитини та її успіхів, не облаштувала власне житло та не працевлаштувалась.Окрім того, відповідачка, будучи 05.05.2016 року особисто повідомленою про те, що в суді слухається справа щодо позбавлення її батьківських прав, в наступні судові засідання не прибула та не направила свого представника. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Така поведінка відповідачки, яка не тільки не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, але й не вжила активних дій, спрямованих на те, щоб дитина її більше пізнала, поступово звикла до неї, свідчить про відсутність зацікавленості у поверненні дитини та її небажання брати участь у її вихованні. Зазначені обставини в сукупності є свідченням негативної характеристики відповідачки, як матері. Оскільки на момент розгляду даної справи в суді сину сторін [PERSON] ще не виповнилось 10 років, його думка судом не заслуховувалась. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обовязків по вихованню неповнолітньої дитини, нехтує ними, не проявляє до сина материнської турботи та любові, не цікавиться його життям, здоровям, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку,\~\~що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved