Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму франшизи в розмірі 1 000 грн. суму інфляцію в розмірі 783 грн.00 коп.; 3% річних в розмір 75 грн. 13 коп.; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.; судові витрати в розмірі 1000 грн. - витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір у розмірі 487 грн. 50 коп В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 30 червня 2013 року, приблизно о 23 год. 10 хв., в м. Вишгороді по вул. Набережній (паркова ЕКОмаркету) відповідач [PERSON] керуючи автомобілем «Subaru Outback», д.н.з. [NUMBER], під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно та не скористалась сторонньою допомогою, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2106», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим завдала матеріальної шкоди. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 31.07.2013 р. (справа № 363/2592/13-п) визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ПрАТ «Альфа-страхування», що підтверджується копією полісу № АВ/7741660 від 30.11.2012р. Стахова сума за шкоду заподіяну майну за полісом - 50 000,00 грн., франшиза - 1 000 грн.. 01 липня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Альфа-страхування» з заявою про настання страхового випаду та на виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача [PERSON], пошкодженого в результаті ДТП, склала 3 052,62 грн.. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 2 713,12 грн.. Розмір страхового відшкодування з вирахуванням суми франшизи становить 1 713,12 грн. 26 листопада 2013 року позивач [PERSON] отримав страхове відшкодування в розмірі 1 713,12 грн. від ПрАт «Альфа-страхування» та йому повідомлено, що франшизи у розмір 1 000 грн. відшкодовується потерпілому безпосередньо винуватцем пригоди. Однак, розмір франшизи в добровільному порядку не відшкодовано. Крім того, пошкодженням транспортного засобу під час ДТП [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, що відобразилися на його душевному стані, сімейних та родинних зв'язках, у звичайному ритмі життя. Зважаючи на характер правопорушення, вчиненого відповідачем, ступеня його вини у скоєному та відношенню до заподіяного, вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму в розмір 5 000,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити його вимоги повністю з наведених у позовній заяві обставин. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Надала суду письмові заперечення. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 30 червня 2013 року близько 23 год. 10 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Subaru Outback», д.н.з. [NUMBER] в м. Вишгороді по вул. Набережній 9парковка ЕКОмаркет), під час рух у заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно та не скористалась сторонньою допомогою, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2106», д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Вишородського районного суду Київської області від 31 липня 2013 року (справа №363/2592/13-п) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, а тому відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України, суд вважає такими, що не потребують доказуванню встановлені обставини, щодо [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було заподіяно механічні пошкодження належному позивачу транспортному засобу З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ СК «Альфа Страхування відповідно до полісу № АВ/7741660 від 30.11.2012 року , на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну в межах 50000 грн., франшиза становить 1000 грн. (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 988 ЦК України встановлено обов'язки страховика перед страхувальником, відповідно до них страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Також цією статтею визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. 01 липня 2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Альфа Страхування» з заявою про настання випадку та на виплату страхового відшкодування. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля [PERSON], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, склала 3 052,62 грн.. Вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу становить 2 713,12 грн. Розмір страхового відшкодування з вирахуванням суми франшизи становить 1 713,12 грн., що підтверджується копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0860.609.13.01.01(а.с.10). [PERSON] ПрАТ «Альфа Страхування» повідомлено страхового відшкодування в розмірі 1 713,12 грн. з вирахуванням коефіцієнту зносу та за вирахуванням розміру франшизи за полісом винуватця події у розмірі 1 000,00 грн., яка відшкодовується потерпілому безпосередньо винуватцем пригоди (а.с.13). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.36.6. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, оскільки франшиза за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АВ/7741660 від 30.11.2012 року становить 1 000 грн., відповідно ПрАТ «Альфа Страхування» сплатила позивачу зменшену суму на розмір франшизи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди заявлену ним суму в розмірі 1 0000 грн. Разом з тим, не підлягають позовні вимоги в межах стягнення з відповідача 3 % річних з огляду на наступне. Згідно листа Верховного суду України про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, від 19.07.2011 року, зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входить до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процентів і отримання компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання . Таким чином позовні вимоги в цій частині є безпідставними і не можуть бути задоволеними. За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У якості підстави для відшкодування моральної шкоди позивачем вказано про те, що ним одержано душевні страждання через пошкодження належного йому транспортного засобу й неможливістю використання автомобіля через його пошкодження, що викликало дискомфорт у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, необхідності користуватися для пересування громадським транспортом тому правові підстави для задоволення позову на підставі ст. 23 ЦК України відсутні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2015 р року між позивачем та [PERSON] укладено Договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого позивачеві надано юридичні консультації та складання позовної заяви до Голосіївського районного суд м. Києва з питання відшкодування суми франшизи, інфляційних, 3% річних, моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП. Позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, а наданий позивачем Акт виконаних робіт не є документом, що підтверджує сплату коштів за виконану роботу. Враховуючи все вище викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення в рахунок витрат за юридичні послуги з відповідача в розмір - 1 000 грн., що заявлені до стягнення позивачем у позові. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial