Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У вересні\~2019\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила примусити\~відповідача перерахувати\~належним чином\~обсяги спожитого\~газу та\~надати вірну\~інформацію щодо\~спожитого газу\~ для\~перерахунку та\~повернення переплачених\~коштів,\~зобов`язати відповідача\~здійснити перерахунок\~згідно з\~правильними показниками,\~примусити відповідача\~встановити загальнобудинковий\~лічильник та\~стягнути з\~нього моральну\~шкоду.\~В обґрунтування\~позову зазначила,\~що вона, одержує послугу постачання природного газу на підставі укладеного з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Типового договору постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 та послугу розподілу природного газу на підставі Типового договору розподілу природного газу, укладеного з оператором газорозподільних систем акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498. З 01 липня 2015 року у зв`язку з розподіленням функцій з постачання та розподілу природного газу AT «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» здійснює облік газу, технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу тощо. З 31 січня 2019 року загальнобудинковий лічильник представником «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» було знято для ремонту. Тобто обсяг споживання газу, як повідомив «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», визначається ним згідно із середнім обсягом споживання газу за листопад-грудень 2018 та січень 2019 року. Цей показник нараховується кожного місяця протягом вже більше ніж півроку, не зважаючи на те, що позивач неодноразово звертався з проханням відкоригувати обсяги споживання газу згідно законодавства та передати справедливі показники постачальнику для перерахування. На численні звернення позивача щодо встановлення норми споживання газу для побутових споживачів згідно з прийнятим Постановою Кабінету Міністрів України № 63 розмірі 5,39 м.куб. на одну особу, відповідач відповідав відмовою та продовжує нараховувати обсяги споживання згідно з середньозимовим показником. Пізніше позивачкою були уточнені її позовні вимоги. Тому з метою захисту своїх прав просить задовольнити заявлені вимоги. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше представник позивачки [PERSON] надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без її участі, а також без фіксації технічними засобами. Представник Акціонерного товариства\~«Оператор газорозподільної\~системи «Дніпрогаз» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У відзиві на позов просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» втратив чинність на підставі Постанови КМУ № 143 від 27.02.2019 року, крім цього зазначила, що на момент звернення до суду з даним позовом ще не закінчився термін виконання операторами ГРМ зобов`язання зі встановлення споживачам, до яких належить і позивачка лічильників газу, зокрема індивідуальних, не настав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та за даною адресою є споживачем природного газу, особовий абонентський рахунок № [NUMBER] . 08.09.2017 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до акту на встановлення газового лічильника за вищевказаною адресою даний лічильник було встановлено (а.с.70), а 15 березня 2019 року відповідно до акту № 226 на зняття газового лічильника, його було знято (а.с.71). Позивач неодноразово зверталась до Акціонерного товариства\~«Оператор газорозподільної\~системи «Дніпрогаз» з заявою щодо встановлення норми споживання газу для побутових споживачів згідно з прийнятим Постановою Кабінету Міністрів України № 63 розмірі 5,39 м.куб. на одну особу, відповідач відповідав відмовою.(а.с.9-10, 16-18). Позивач вважає, що такі дії відповідачів порушують її права як споживача послуг з газопостачання. Відповідно\~до Постанови\~КМУ від\~27\~лютого 2019\~р.\~№ 143 пункти 1-3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 р. № 63 Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами та додаток до неї втратили чинність. Зокрема, в своїй позовній заяві позивачка посилалась саме на 1 пункт даної постанови, відповідно до якого вона вимагала здійснити їй перерахунок за спожитий природний газ. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та відновити право на оплату споживання природного газу за скасованим пунктом на момент ухвалення рішення Постанови КМУ від 30.01.2019 року № 63, задоволенню не підлягають. Згідно з п. 1 гл. 5 р. ІХ Кодексу ГРС, за ініціативи баласноутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного вузла обліку природного газу з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. Відповідно до п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року (Положення № 620), власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу , збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Зі змісту положення ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» випливає, що поняття лічильник охоплює як індивідуальний, так і загально будинковий вузол обліку газу. На підставі ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. Крім того, аналогічний обов`язок встановлення лічильників газу перед населенням мають бюджети всіх рівнів, при цьому цей обов`язок трактується як виконання робіт і не включає фінансування таких робіт за кошти суб`єкта господарювання. Кодекс газорозподільних систем не вимагає отримання згоди окремого побутового споживача на встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний житловий будинок, а балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ч. 2 ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~252\~ЦК України, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Тобто, дата 01 січня 2021 року, є кінцевим терміном, протягом якого у відповідності до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу особам, які використовують природний газ тільки для приготування їжі. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. В будинку, де проживає позивачка, було встановлено відповідачем лічильник, але у зв`язку з необхідністю ремонту, лічильник був знятий. Таким чином, оскільки на момент ухвалення рішення кінцевий строк, а саме 01 січня 2021 року виконання операторами ГРМ зобов`язання зі встановлення споживачам, в тому числі позивачки, лічильників газу, зокрема індивідуальних, не настав, відтак відсутні підстави для задоволення вимоги позивачки стосовно зобов`язання відповідача за власний рахунок встановити їй лічильник. Відповідно до\~статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~4\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачі під\~час укладення,\~зміни,\~виконання та\~припинення договорів\~щодо отримання\~(придбання,\~замовлення тощо)\~продукції,\~а також\~при використанні\~продукції,\~яка реалізується\~на території\~України,\~для задоволення\~своїх особистих\~потреб мають\~право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її завданні. Особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З`ясуванню підлягає: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суду не надано належних та допустимих доказів для підтвердження завдання позивачу моральної шкоди. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed