Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування вартості неякісного товару у сумі 142 грн., витрат за доставку у сумі 35 грн., моральної шкоди у сумі 1000 грн. та матеріальної шкоди у сумі 983,61 грн. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 142 грн. вартість набору для манікюру та педикюру, 35 грн. за доставку товару та 36,54 грн. судового збору на користь держави, а в решті вимог відмовив. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не звернув уваги на п.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживача» і п.1.13 Правил продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями і не стягнув неустойку за невчасне повернення суми. Крім того, апелянт наполягає на доведеності заподіяння їй моральної шкоди, матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на дзвінки, на папір для письмових звернень у різні контролюючі інстанції, на ліки у зв'язку з погіршенням здоров'я через хвилювання, витрат на транспорт для поїздок за товаром та консультаціями. Також в апеляційній скарзі звертається увага на неточності стосовно дати звернення позивача до суду та посилань на норму права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2014 року [PERSON] у сервісному центрі «ТОЧКА» отримала замовлений через сайт інтернет-магазину «ROZETKA» у ФОП [PERSON] набір для манікюру та педикюру MAXWELL MW-2602-G, за що сплатила 142 грн. та 35 грн. за доставку товару. У зв'язку з тим, що вказаний товар виявився неякісним, [PERSON] у той же день повернула товар через сервісний центр «ТОЧКА». 31.10.2014 року інтернет-магазин «ROZETKA» надіслав на електронну пошту [PERSON] повідомлення про можливість отримання коштів за повернутий товар. 03.11.2014 року [PERSON] звернулась до сервісного центру «ТОЧКА» за отриманням грошей, але у зв'язку з тим що їй повернули не всі гроші, а лише 107 грн., то вона від отримання відмовилась і звернулась до суду про стягнення з ФОП [PERSON] 142 грн. за повернутий товар, 35 грн. сплачені за доставку товару і 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка полягала у тому що вона мала приниження честі і гідності, тривале хвилювання, нервове і психоемоційне перевантаження, затрати часу для досягнення справедливості. Крім того, [PERSON] просила стягнути 100 грн. витрат на проїзд до сервісного центру, юридичної консультації, контролюючих служб, поліклініки, магазину канцтоварів та суду, 71,80 грн. витрат за два витяги з реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців про ТОВ «ПОШТОВО-ВАНТАЖНИЙ КУР'ЄР», 20 грн. витрат на придбання паперу для друкування на принтері матеріалів до суду та інших контролюючих органів, 50 грн. витрат на поповнення рахунку мобільного телефону у зв'язку зі здійсненням дзвінків для отримання інформації і консультацій від контролюючих служб та юристів, 741,81 грн. витрат на придбання ліків для регулювання артеріального тиску, ритму серця, антистресові препарати. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу підлягає поверненню сплачені кошти за товар та витрати на доставку. В цій частині рішення суду фактично не оскаржується. Відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд послався на необґрунтованість та недоведеність вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на проїзд в громадському транспорті, поповнення рахунку мобільного телефону, на придбання паперу та медичних препаратів. Апеляційний суд погоджується з необхідністю відмови у задоволенні вказаних вимог, але вважає за необхідним змінити мотиви відмови у задоволенні позову. В апеляційній скарзі [PERSON] наголошує на тому, що вона нервувала, мала приниження честі і гідності, тривале хвилювання, нервове і психоемоційне перевантаження, затрати часу для досягнення справедливості і вважає, що їх належить моральне відшкодування на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України. Проте, правовідносини, які склались між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Стаття 22 вказаного Закону передбачає можливість відшкодування моральної шкоди одночасно з вимогами споживача про захист своїх прав. У ст.ст. 4, 16 цього ж Закону визначено, що відшкодуванню підлягає шкода (як матеріальна так і нематеріальна), яка завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», шкодою є завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Надані позивачем докази та обґрунтування моральних страждань не містять доказів того, що в результаті дефекту отриманого товару вона мала такі ушкодження здоров'я, про які йде мова у п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції». Посилання на ті переживання, які [PERSON] мала у зв'язку з отриманням товару неналежної якості і неповерненням грошей, не мають правової підстави для стягнення морального відшкодування. Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає також і відшкодування матеріальних витрат, пов'язаних з проїздом в громадському транспорті, поповненням рахунку мобільного телефону, придбанням паперу та медичних препаратів при вирішенні питання про захист своїх прав споживача. В апеляційній скарзі [PERSON] вірно зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживача», яка регулює права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Питання, пов'язані з захистом прав споживача у разі укладенням договору поза торговельним або офісним приміщенням, врегульовані ст.12 Закону України «Про захист прав споживача», яка передбачає обов'язок продавця при поверненні товару повернути гроші та витрати, пов'язані з поверненням продукції. Як вказує сама позивачка, товар вона повернула в день отримання через декілька годин і позов не містить вимог щодо витрат за повернення. Її вимоги стосуються витрат на проїзд в громадському транспорті, поповнення рахунку мобільного телефону, на придбання паперу та медичних препаратів, які були зроблені у зв'язку з неякісним товаром та неповерненням вчасно грошей, а відшкодування таких витрат не передбачено Законом України «Про захист прав споживача». Зважаючи на наведене, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди підлягає зміні через невірне застосування судом норм матеріального права. Посилання апелянта на те, що суд через зацікавленість у справі відповідача не стягнув неустойку за затримку повернення коштів, є безпідставними. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачка [PERSON] вимог про стягнення неустойки в суді першої інстанції не заявляла, а тому суд відповідно і не розглядав їх. Вимоги про стягнення неустойки [PERSON] заявила в апеляційній скарзі, але, в силу ст.303 ЦПК України, вимоги, які не розглядались в суді першої інстанції, апеляційним судом розглядатись не можуть.

Outcome: partial