Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь». У звязку з виходом на пенсію позивачка звільнилася. На день звільнення відповідач не розрахувався з нею по заборгованій заробітній платі. У звязку з чим, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди. У звязку з погашенням заборгованості по заробітній платі перед позивачкою та залишенням без розгляду позовних вимог в цій частині, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.10.2015 року з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь [PERSON] була стягнута середня заробітна плата за період з 24.03.2015р. по 29.09.2015р. в сумі 26843,75 , з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті та моральна шкода.В той же час, відповідач не розрахувався з нею по виплаті компенсації. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів та середню заробітну плату. Позивачка в судове засідання не зявилася, позовні вимоги підтримала, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнав вважаючи їх необґрунтованими. Зазначив, що у ПрАТ «Азовелектросталь» перед позивачкою станом на 28.12.2016 рік відсутня заборгованість по заробітній платі, оскільки була виплачена платіжним дорученням №403,404 від 25.09.2015р., №20 від 29.09.2015р., №14 від 29.09.2015р. Щодо стягнення середнього заробітку, пояснив, що позивачка не працювала у день звільнення (цей день у табелі відмічений літерою «Пн», що є днем відсутності працівника на роботі), з письмовою вимогою про виплату їй заборгованості із заробітної плати не зверталася, у звязку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача та у звязку з виходом на пенсію звільнилася, що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується матеріалами справи. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.10.2015 року на користь [PERSON] з відповідача стягнуто середній заробіток з 24.03.2015 року по 29.09.2015 рік в сумі 26843,75 грн., а також моральну шкоду 200,00 грн. Щодо заявлених позивачем про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку з порушенням строку їх виплати, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про погашення у повному обсязі заборгованості перед позивачою, оскільки з наданих суду довідок та платіжних доручень (№403,404 від 25.09.2015р., №20 від 29.09.2015р., №14 від 29.09.2015р.) вбачається, що відповідач сплатив позивачці тільки заборговану заробітну плату на загальну суму 8213,16 грн.. Так, відповідно до довідки наданої ПрАТ «Азовелектросталь» №3709 від 28.12.2015 року розмір компенсації позивачки складає 2895,31 грн., однак суду не надано належних доказів сплати позивачці вказаної суми. Таким, чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було сплачено компенсацію за затримку заробітної плати, тому саме грошові кошти в сумі 2895,31 грн, які розраховані відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Одночасно з цим, судом також було встановлено, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області вже була стягнута середня заробітна плата по 29.09.2015 року, а тому задовольню підлягають позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2015 року по день постановлення рішення, а саме до 09.03.2016 року, у звязку з несплатою заборгованої компенсації перед позивачкою по теперішній час. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням положень ст. 116,117 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також п.п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713 суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати з 30.09.2015 року по день постановлення рішення, а саме до 09.03.2016 року, у звязку з несплатою заборгованої компенсації перед позивачкою по теперішній час. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з розрахунку відповідача, розмір середньоденної заробітної плати позивачки складає 214,75 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За даними представленого відповідачем графіку роботи №3-3 для працюючих в три зміни з робочим днем тривалістю 8 годин на 2015 рік та 2016 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 30.09.2015р. по 09.03.2016р. складає 119 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки, а саме за період з 30.09.2015р. по 09.03.2016р. складає 25555,25 грн. (119 днів х 214,75 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 25555,25 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved