Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вулиця Ракітна будинок 69, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 09 лютого 1981 року. Позивач до суду не з'явився, надав заяву про розгляду справи без його участі підтримує позовні вимоги і просять суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечень на позов не має, просить позовні вимоги задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [INFO] помер [PERSON], свідоцтво про смерть I-ВЛ №28764,- батько позивача [PERSON].(а.с.9) 09 лютого 1981 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть серія II-ВЛ №351660 бабуся по батькові позивача [PERSON].(а.с.10) 27 жовтня 1983 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть серія II-ВЛ №449108, рідна тітка позивача.(а.с.11) 25 листопада 1998 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть серія I-ВЛ №152877, рідна тітка позивача.(а.с.12) 05 січня 2016 року померла [PERSON], свідоцтво про смерть серія I-ВЛ №524315, мати позивача.(а.с.13) Батькові [PERSON] та рідним тіткам: [PERSON], [PERSON], бабусі [PERSON] належало по 1/8 частині будинку № 69 по вулиці Рокитній в м. Ізюмі свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] держнотконторою 10 травня 1960 року р.н.2725 та зареєстрованому в [PERSON] МБТІ за № 5455 від 15 березня 1966 року після смерті чоловіка та батька [PERSON], померлого 24 лютого 1943 року.(а.с.19) Після смерті батька [PERSON] 07 грудня 1972 року відкрилася спадщина на 1/8 частину будинку № 69 по вулиці Ракитній в м. Ізюмі. Пфісля смерті бабусі [PERSON] відкрилася спадщина на 5/8 частин будинку №69 по вулиці Рокитній в м.Ізюмі. На день смерті померлої у будинку мешкали позивач та його мати, а тому спадщину позивач отримав фактично. 2/8 частинами будинку, які належали померлим тіткам, позивач [PERSON], добросовісно заволодів і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном фактично з дня їх смерті та по сьогоднішній день. [PERSON] підтримує будинок належному стані, користується земельною ділнкою, сплачує комунальні платежі, та фактично мешкає по сьогоднішній день у будинку. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право»; іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу на ? частку вищевказаного житлового будинку.(а.с.22) Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, враховуючи наявність письмових доказів, а також технічного паспорту, складеного за результатами інвентаризації, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved