Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, вказавши в позові, що відповідач протягом трьох років ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, взагалі не спілкується ні з матір'ю дитини, ні з дитиною, не вітає його з днем народження та взагалі самоусунувся від своїх батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивачка доводила суду, що з 28 вересня 2003 року, вона перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO]. Фактично шлюбні стосунки було припинено з вересня 2009 року, вони з Відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з матір'ю. Після припинення шлюбних відносин, батько дитини жодного з покладених законом на батька обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної , трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина. З 21 грудня 2009 року, за рішенням суду, відповідач повинен сплачувати аліменти, але жодного разу не було зроблено платежу по утриманню дитини. Всі питання щодо виховання сина вирішуються самостійно матір'ю, без участі та підтримки з боку батька - відповідача. Ухилення батька від виконання своїх обов'язків виражається в тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. За час відвідування дитиною дитячого садочка та шкільного закладу, відповідач жодного разу не з'явився, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов'язками. На теперішній час, дитина не знає батька навіть в обличчя та відповідно не має до нього родинних почуттів. З цих підстав, позивачка просить суд задовольнити її позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. За повідомленням СУФРДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя, відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за обвинуваченням його за ч.3 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України. Станом на 18.03.2014 року місцезнаходження [PERSON] не встановлено. За такими підставами, суд зі згоди позивача та на підставі ст.. 224 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Прокурор та представник третьої особи проти задоволення позову не заперечують, з підстав, викладених у позові. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін та свідків, які були допитані за клопотанням сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково з наступних підстав: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 164 СК України надає вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування тя бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови зазначає, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків у наслідок не залежних від неї причин, як то перешкоджання другим з батьків у спілкуванні з дитиною та прийманні участі в її вихованні. У судовому засіданні було доведено та підтверджено письмовими доказами, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання покладених на нього обов'язків по вихованню та утриманню своєї дитини. Так, відповідно до наданих суду матеріалів, відповідач, після припинення шлюбних відносин з матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], жодного з покладених законом на батька обов'язків не виконує, не бере матеріальної, грошової, посильної , трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина. З 21 грудня 2009 року, за рішенням суду, відповідач повинен сплачувати аліменти, але жодного разу не було зроблено платежу по утриманню дитини. Ухилення батька від виконання своїх обов'язків виражається в тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. За час відвідування дитиною дитячого садочка та шкільного закладу, відповідач жодного разу не з'явився, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов'язками. На теперішній час, дитина не знає батька навіть в обличчя та відповідно не має до нього родинних почуттів. Крім того, у суді встановлено, що відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за обвинуваченням його за ч.3 ст.27, ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України, розслідування по якому триває у зв'язку з розшуком підозрюваного. Виходячи з вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, на підставі ст. 17, 141, 150, 151, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно малолітнього [PERSON], [INFO].

Outcome: approved