Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У вересні 2019 року з Томашпільського районного суду Вінницької області за підсудністю надійшла зазначена справа за позовом [PERSON] до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,5696 га на території Голинчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, належну на підставі державного акта серії ВН № 150680, виданого 30 червня 2003 року, [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначила, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] , який проживав в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 1,5696 га, на підставі державного акта серії ВН № 150680, виданого 30 червня 2003 року. Після смерті чоловіка позивач оформила спадкові права на земельну ділянку площею 3,27 га на підставі державного акта серії 11- ВН № 062216 виданого 31 січня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05 жовтня 2007 року. Інші спадкоємці спадщину не прийняли та на неї не претендують. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,5696 та належну спадкодавцю на підставі державного акта серії ВН № 150680 виданого 30 червня 2003 року, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів, про що нотаріусом повідомлено позивача листом №175/0231 від 04 червня 2019 року. Ухвалою судді Шаргородського районного суду Вінницької області Войнаровського І.В. від 01 жовтня 2019 позовну заяву [PERSON] до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.(а.с. 30). 28 жовтня 2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 42). 26 листопада 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про вступ в справу з самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій вона просить свідоцтво про право власності на спадщину за законом серії [NUMBER] від 15 липня 2003 року, видане державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори І.М. Цимбалюком, [PERSON] , на спадкове майно, що складається з прав на земельну частку(пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Горизонт» с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області визнати недійсним (а.с. 55-56). Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року залучено до участі у справі як третю особу з самостійними вимогами щодо предмета спору, [PERSON] (а.с. 67- 68). 14 січня 2020 року ухвалою суду замінено первісного відповідача - Марківську сільську раду Томашпільського району Вінницької області належним відповідачем - Голинчинецькою сільською радою Шаргородського району Вінницької області та витребувано з Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 85-86). Позивач у судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, просить його задовольнити (а.с. 193). Представник відповідача - Голинчинецької сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, проте від сільського голови Олійника Ю.Д. до суду надійшла заява, у якій сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника (а.с. 169). Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , в судове засідання не з?явився, однак повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. (а.с. 188). Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , в судове засідання не з?явилась, однак 20 липня 2020 року до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 191). Третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору, [PERSON] , в судове засідання не з?явилась, однак 22 червня 2020 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити її вимоги (а.с. 185). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 4). Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається, з земельної ділянки, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,5696, згідно копії державного акта серії ВН № 150680, виданого 30 червня 2003 року. (а.с. 7). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , в порядку спадкування за законом першої черги, так як є дружиною спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). З метою оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, про що нотаріусом повідомлено позивача листом № 175/0231 від 04 червня 2019 року (а.с. 23). Із листа про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа (а.с. 23). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Після смерті чоловіка позивач оформила спадкові права на земельну ділянку площею 3,27 га та на підставі державного акта серії 11- ВН № 062216 виданого 31 січня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] від 05 жовтня 2007 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57798240 від 04 жовтня 2019 року (а.с. 6, 35). Водночас, оформити у спадщину земельну ділянку, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,5696, згідно копії державного акта серії ВН № 150680, виданого 30 червня 2003 року, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначена вище земельна ділянка належала на праві власності [PERSON] . Так, згідно із копією державного акта на про власності на земельну ділянку, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,5696, серії ВН № 150680 виданого 30 червня 2003 року, власником є [PERSON] (а.с 7). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 1, 5696 га, що розташована за адресою: с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області, ринкова (оціночна) вартість земельної ділянки складає 39544 грн (а.с. 9-22). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності земельної ділянки, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 1,5696. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Заявлені вимоги третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії [NUMBER] від 15 липня 2003 року, видане державним нотаріус Шаргородської державної нотаріальної контори І.М. Цимбалюком, [PERSON] , на спадкове майно, що складається з права на земельну частку(пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Горизонт» с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області, не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки остання в ході розгляду справи не довела належними засобами доказування того, що порушено її права та інтереси. Крім цього, суд відзначає, що вимоги [PERSON] , не свідчать про недійсність свідоцтва, оскільки відповідно до копії заяви, яка перебуває в матеріалах спадкової справи, витребуваної ухвалою суду від 11 лютого 2020 року з Державного нотаріального архіву Вінницької області, вказано, що остання спадщину, що залишилася після смерті батька, не прийняла та на пай не претендує. Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори І.М. Цимбалюком, посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , а саме на спадкове майно, що складається з права на земельну частку(пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Горизонт» с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області, розміром 1, 48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Крім цього, оцінюючи доводи [PERSON] , на які остання покликається як на підстави заявленого у даній справі позову, суд не вбачає їх такими, що підлягають оцінці за даним предметом позову, оскільки такі, фактично стосуються іншого, щодо права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,5696 га на території Голинчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, належну на підставі державного акта серії ВН № 150680, виданого 30 червня 2003 року, [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні вимог третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії [NUMBER] від 15 липня 2003 року, видане державним нотаріус Шаргородської державної нотаріальної контори І.М. Цимбалюком, [PERSON] , на спадкове майно, що складається з права на земельну частку(пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Горизонт» с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами визнання її права отримати у спадщину земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] , площею 1, 5696 га, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Щодо задоволення вимог третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору - [PERSON] - слід відмовити. Тому,

Outcome: approved