Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, починаючи з 17.03.2020 року по 19.08.2020 року без утримання податків та обов`язкових зборів в сумі 98177,85 гривень; моральну шкоуи в сумі 10000 гривень та судовий збір в сумі 1081,78 гривень, сплачений за подання позовної заяви. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.12.1996 року по 16.03.2020 року він знаходився у трудових відносинах із ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», працював на шахті на різних посадах. Звільнений з роботи наказом № 51-к від 16.03.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України унаслідок невідповідності стану здоров`я. З часу припинення трудових відносин, відповідач всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, своєчасно не провів із ним остаточний розрахунок у сумі 70229,40 грн. Належні йому суми заробітку, нараховані при звільненні, відповідачем виплачено частинами, зокрема, допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю за рахунок коштів Фонду соціального страхування у розмірі 7119,48 грн. виплачена 13.05.2020 року. Решта, допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю за рахунок підприємства у розмірі 3158,60 грн., вихідна допомога при звільненні у розмірі 18809,73 грн., одноразова допомога у зв`язку із виходом на пенсію у розмірі 56429,19 грн., з вирахуванням ПДФО у розмірі 15703,49 грн. та військового збору у розмірі 1308,62 грн., шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідачем були виплачені 19.08.2020 року. Вважає, що його середньоденна заробітна плата становить 917,55 грн., у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 17.03.2019 року по 19.08.2020 року у розмірі 98177,85 грн. Враховуючи наслідки несвоєчасного розрахунку, відповідач своїми діями завдав моральну шкоду, яка полягала у тому, що родина позивача опинилась у скрутному становищі, йому довелось відшукувати інші джерела доходу для придбання одягу, продуктів, харчування, у зв`язку із чим йому було завдано душевні страждання. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму середнього заробітку за час затримки, а також моральну шкоду (а.с. 2-5). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 22.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалами Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.11.2020 року, 01.12.2020 року явку позивача для надання особистих пояснень визнано обов`язковою, витребувано розрахунок заборгованості при звільненні та копію колективного договору. Позивач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з підстав викладених у позові просив задовольнити у повному обсязі. Правом уточнення позовних вимог не скористався (а.с. 101, 105, 120, 125). При розгляді\~справи 24.11.2020\~року [PERSON] \~пояснив,\~що з\~1996\~року по\~березень 2020\~року він\~працював на\~шахтіДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на різних посадах. За станом здоров`я був звільнений із роботи 16.03.2020 року. В день його звільнення він не працював, вимог про розрахунок відповідачу не заявляв. Зауважив, що 16.03.2020 року отримав трудову книжку, склав заяву про виплату йому заробітної плати та допомоги при звільненні, які отримав частинами у травні та серпні 2020 року. Після чого, звернувся до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільнення. Щодо моральної шкоди пояснив, що у зв`язку із затримкою відповідачем розрахунку при звільненні, він докладав додаткових зусиль для відшукування коштів на його лікування та харчування, що завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та прийняти рішення відповідно наданого відзиву (а.с. 121, 127). У відзиві на позов та поясненнях посилається на те, що заборгованість у розмірі 70229,49 грн. перед позивачем на день подання позову відсутня. Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі не є співмірним із нарахованим йому заробітком в розмірі 70229,49 грн. Зазначив, що позивач у день його звільнення надав заяву про виплату йому заробітної плати за березень 2020 року разом із одноразовою допомогою. Зауважив, що затримка розрахунку при звільненні у строки визначені ст. 116 КЗпП України пов`язана із несвоєчасними розрахунками покупців вугілля перед підприємством, у зв`язку із чим з грудня 2019 року на підприємстві введено простій, відбувається затримка виплати заробітної плати працівникам. В той же час, з урахуванням вищезазначених обставин, просив зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на 50 відсотків. Щодо стягнення моральної шкоди просив у цій частині відмовити у зв`язку із відсутністю доказів (а.с. 24, 41, 62, 86, 103, 114). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд вивчивши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Із копії паспорту, записів в трудовій книжці позивача [PERSON] , особової картки працівника, табуляграм, табелю обліку робочого часу встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебував у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», працював на шахті на різних посадах. Звільнений з роботи наказом № 51-к від 16.03.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України унаслідок невідповідності стану здоров`я. У день звільнення не працював. Просив виплати йому одноразову допомогу при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію разом із виплатою заробітної плати за березень 2020 року. (а.с. 6-8, 65-76, 88-96, 99, 109, 116). Відповідно довідок ДП «Шахтоуправління\~«Південнодонбаське №\~1»\~при звільненні\~ [PERSON] \~нарахована грошова\~компенсація у\~розмірі 87241,60 гривень, яка складаються з наступного: допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок ФСС) 8844,08 грн.; допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (за рахунок підприємства) 3158,60; вихідна допомога при звільнені 18809,73 грн. (ст. 44 КЗпП України); одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію 56429,19 гривень (п. 12 Розділу 5 Колективного договору від 27.12.2011 року). З них:\~13.05.2020\~року позивачу\~виплачено 7119,48\~гривень допомоги\~у зв`язку\~з тимчасовою\~непрацездатністю за\~рахунок Фонду\~соціального страхування\~згідно з\~платіжним дорученням\~№ 908\~від 13.05.2020\~року та\~19.08.2020\~року виплачено\~63110,01\~гривень згідно\~з платіжним\~дорученням №\~2823\~від 19.08.2020\~року.Вирахувано ПДФО у розмірі 15703.49 грн. та військовий збір у розмірі 1308,62 грн. Із вказаних довідок вбачається, що заборгованість позивачу повністю виплачена 20.08.2020 року, тобто до звернення із вказаним позовом до суду (а.с.9-11, 63, 87). Відповідно до заяви [PERSON] від 20.08.2020 року встановлено, що він звернувся до відповідача із вимогою про надання йому інформації про розмір сум, що належали йому до виплат при звільненні, та про проведення із ним фактичного розрахунку (а.с. 103 зв., 115). Згідно з розрахунком, проведеним позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.03.2020 року по 19.08.2020 року (107 днів) становить 98177,85 грн. Його середньоденна заробітна плата на день звільнення складає 917,55 грн. і не оспорюється відповідачем (а.с. 116). Відповідно до актів продовження цілозмінних простоїв ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» встановлено, що відповідач з 02.04.2020 року не має змоги оплатити борги за спожиту електроенергію, здійснювати закупівлю матеріалів та запчастин, оплачувати послуги залізниці у зв`язку із несвоєчасними розрахунками ПАТ «Центренерго» (а.с. 26-29, 43-46). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що сторонами не оспорюється право позивача на стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку при звільненні, проте відповідач посилається на відсутність у підприємства грошових коштів та на відсутність заборгованості перед позивачем на день звернення до суду із позовом, у зв`язку із чим вважає, що заявлений розмір позовних вимог не відповідає критерію співмірності, просить вказаний розмір середнього заробітку за весь час затримки зменшити на 50 відсотків (а.с. 24, 41, 85-86, 114). Відповідно до положень ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. В той же час, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 711/4010/13-ц). Отже, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи викладене, дослідивши фактичні обставини справи, зокрема, те, що належні позивачу суми заробітку, нараховані при звільненні у розмірі 87241,60 грн., виплачувались частинами, відповідач, незважаючи на складну ситуацію на підприємстві, враховуючи цілодобові простої, протягом п`яти місяців із дня звільнення позивача, приймав заходи для погашення цієї заборгованості, зокрема, 13.05.2020 року перерахував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів ФСС у розмірі 7119,48 грн. Решту заборгованості у розмірі 63110,01 грн. з вирахуванням ПДФО у розмірі 15703.49 грн. та військового збору у розмірі 1308,62 грн. виплачено відповідачем 19.08.2020 року, у зв`язку із чим, на день звернення до суду заборгованість відсутня. В той же час, позивач, звернувся до суду із позовом тільки 18.09.2020 року, розмір компенсації заявлений у позові значно перевищує суму заборгованості, що належала позивачу при звільненні 70229,49 грн. (а.с. 10-11, 24-30, 41-46, 62, 85-86, 114). Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає необхідним застосувати принцип співмірності та зменшити розмір компенсаційної виплати позивачу за затримку розрахунку до суми у 49088,92 грн. Відповідно, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за наведених вище обставин підлягають частковому задоволенню, заперечення ж відповідача у цій частині є такими, що заслуговують на увагу. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. В той же час, положеннями ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, позивач посилається на обставини того що не своєчасним розрахунком при звільненні із ним, він опинився в скрутному матеріальному становищі, змушений був відшукувати додаткові кошти для придбання ліків, продуктів харчування, одягу, переніс душевні хвилювання. За таких обставин, зважаючи те, що в ході судового розгляду, встановлено, що відповідач порушив трудові права позивача, провів із ним розрахунок з порушенням вимог закону, чим заподіяв йому моральних страждань, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Враховуючи моральні страждання позивача, їх глибину та тривалість, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. На переконання суду, така сума відповідає глибині моральних страждань позивача, вимогам розумності, справедливості та виваженості, за обставин цього провадження. Щодо витрат пов`язаних з оплатою судового збору, суд зазначає наступне. Так, позивачем заявлено позов на суму 108177,85 гривень за подання якого сплачено судовий збір в сумі 1081,78 грн., а задоволено позов на суму 50088,92 грн., тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача сума судових витрат: 1081,78 грн. х 50088,92 грн. : 108177,85 грн. = 500,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial