Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення коштів та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між сторонами не склалися з причин взаємного непорозуміння, різних характерів та поглядів на життя, постійних суперечок, відсутності поваги один до одного та почуття любові. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. У зв`язку з вищевикладеним, шлюб між позивачем та відповідачем має бути розірваним, оскільки його подальше існування суперечить інтересам позивача, а відтак, і інтересам малолітньої доньки. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу донька буде проживати з матір`ю, яка забезпечить їй належний догляд, піклування та сприятливі умови для життя. З моменту народження спільної доньки подружжя, позивач дбає про неї, приділяє їй увагу, сприяє духовному, моральному, фізичному розвитку, влаштовувала дитину на різноманітні гуртки та навчальні програми. Алкогольними напоями не зловживає, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є емоційно-стійкою та врівноваженою. Окрім того, 04 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбний договір, відповідно до п. 17 якого, відповідач зобов`язався виплатити позивачу компенсацію у розмірі 225 000 доларів США у разі розірвання шлюбу після спливу трьох і більше років перебування у зареєстрованому шлюбі. Тому позивач, з урахування заяви про зменшення позовних вимог від 15.03.2019 року (а.с. 29-31) просила суд: 1. розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] 2. після розірвання шлюбу визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю; 3. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 225 000,00 доларів США, що є еквівалентним 6 293 250,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, натомість, у задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації та визначення місця проживання дитини просив відмовити. Так, представник вказав, що позивач недобросовісно сприяла розірванню шлюбних відносин задля власної вигоди, яка полягає в отриманні матеріальних благ від відповідача на підставі шлюбного договору. Крім того, виплата такої суми ставить відповідача у скрутне матеріальне становище і позбавляє його засобів до існування, а тому, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст. 93 СК, шлюбний договір є недійсним. Стосовно визначення місця проживання дитини вказав, що відповідач належним чином та в належний спосіб виконує свої обов`язки як батька по відношенні до доньки, займається вихованням та її утриманням, а тому, не зрозуміло, чому дитини повинна проживати саме з позивачем. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Протокольною ухвалою суду від 22.05.2019 року прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 16.08.2019 року накладено арешт на наступні об`єкти нерухомості - в цілому на квартиру [ADDRESS] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва. Протокольною ухвалою від 06.09.2019 року відзив на позовну заяву та зустрічний позов повернуто представнику відповідача, у зв`язку з пропущенням строків для їх подання, крім того, відмовлено у долученні доказів. Ухвалою суду від 06.09.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1560 від 05 жовтня 2012 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). Сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому, шлюб потрібно розірвати, відповідно, позовну заяву можливо задовольнити у цій частині. Вирішуючи питання стягнення грошової компенсації, суд приходить до наступних висновків. 04 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу 05.10.2012 року - « [PERSON] ») уклали Шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияницею А.Ф. та зареєстровано в реєстрі за №2982 (далі - Шлюбний договір) (а.с. 11). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст. 8 СК України). Згідно ч. 1 ст. 92 СК України, шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. У відповідності до ст. 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 99 СК України, сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором. Шлюбний договір може бути змінено подружжям. Угода про зміну шлюбного договору нотаріально посвідчується. Подружжя має право відмовитися від шлюбного договору. На вимогу одного з подружжя шлюбний договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, що мають істотне значення, зокрема в разі неможливості його виконання. Шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України (ч. 2 ст. 100, ч. 2 ст. 101, ч. 1 ст. 102, ст. 103 СК України). На даний час сторонами не було надано доказів, що укладений між ними Шлюбний договір змінений, розірваний або визнаний недійним у судовому порядку, а тому, він є чинним станом на час розгляду справи. За умовами п. 17 Шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу, незалежно від того з чиєї ініціативи його буде розірвано, чоловік зобов`язується виплатити дружині грошову компенсацію у розмірі еквівалентному 225 000,00 доларів США на момент виплати - якщо шлюб буде розірвано після спливу трьох і більше років перебування в зареєстрованому шлюбі. Відтак, у вказаному договорі врегульовано обов`язок відповідача на виплату коштів, але у випадку розірвання шлюбу. У той же час, за приписами зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). За змістом ст. 530 ЦК України, зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Проте, на час ухвалення даного рішення, воно не є таким, яке набрало законної сили, а тому, правові наслідки розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем на даний час ще не наступили. Вказана обставина унеможливлює стягнення компенсації на користь позивача у даному рішенні суду, а тому, вимоги позову у цій частині на даний час задоволенню не підлягають як такі, що є передчасними. Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини з позивачем варто звернути увагу на наступне. За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Як було встановлено у даному судовому засіданні, дитина на даний час проживає разом із матір`ю. Враховуючи вік малолітньої [PERSON] , 2013 року народження, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час права позивача жодним чином не порушені діями відповідача. У той же час, незважаючи на те, що сторона відповідача у судовому засіданні заперечувала стосовно проживання дитини з матір`ю, проте, відповідного зустрічного позову про визначення місця проживання доньки з батьком подано не було, суд приходить до висновку, що на даний час відповідач фактично визнає факт проживання дитини з матір`ю та не вчиняє дій щодо зміни такого стану. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача у даному випадку з боку відповідача порушені, враховуючи відсутність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини чи іншого порушення права з боку відповідача, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України. При цьому, суд додаткового роз`яснює позивачу, що у випадку порушення її прав чи виникнення спору з приводу визначення місця проживання дітей, вона має право звернутися до суду з відповідним окремим позовом, у порядку, визначеному процесуальним законом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial