Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У грудні 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 20 липня 2020 року родина відповідача перебуває під соціальним супроводом Новомосковського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Починаючи з 25 серпня 2020 року діти відповідача знаходяться на обліку як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік стало те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не має постійного місця проживання, що негативно вплинуло на стан виховання і догляду дітей. Діти часто залишаються голодними та недоглянутими, пропускають навчання у школі. Діти часто стають свідками сварок між матір`ю та її співмешканцем, що негативно значиться на їх психологічному стані. Сім`я перебуває під постійним контролем опікунської ради, проводилися профілактичні заходи, але вони результатів не дають, відповідач продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків. 02 грудня 2020 року на підставі повідомлень центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді був здійснений екстрений виїзд мобільної бригади за місцем проживання відповідача, в результаті якого було встановлено, що відповідач за місцем проживання відсутня, за словами дітей її побив співмешканець та швидкою допомогою вона була направлена до лікарні. У зв`язку з наявною загрозою життю та здоров`ю дітей було вжито заходів щодо влаштування дітей у безпечне місце, міським головою було прийнято рішення про негайне відібрання дітей. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, яке виражається в тому, що діти нерегулярно відвідують школу, відповідач не забезпечує їх умовами проживання, одягом та харчуванням. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своєї позиції зазначив, що сім`я відповідача перебуває під соціальним супроводом. Відповідач часто змінює місце проживання, що негативно впливає на влаштування умов проживання дітей. У вересні 2020 року діти навчались у школі №16 та не пропускали заняття. У жовтні, листопаді 2020 року діти навчалися у школі №12, яка знаходиться на значній відстані від місця проживання дітей, тому мало місце нерегулярне відвідання шкільних занять через відсутність коштів на проїзд, діти у школі не харчувалися. Крім того, відповідач не вживає заходів для оформлення соціальної допомоги і такими діями ставить себе та своїх дітей у скрутне матеріальне становище. Неодноразові бесіди, влаштування проживати до центру матері і дитини ГО «Незалежність» не дали результатів. На теперішній час діти проживають у прийомній сім`ї, що позитивно відобразилось на їх фізичному стані, вони доглянуті, чисто одягнені, покращились успіхи в навчанні. Разом з тим, діти сумують за мамою, часто про неї запитують. Відповідач спроб побачитись з дітьми після їх вилучення не вчиняла. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8-10). Розпорядженням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 25 серпня 2020 року дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взято на облік у службу у справах дітей, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.33). У період з 13 липня 2020 року по 20 липня 2020 року було здійснено оцінку потреб сім`ї [PERSON] , про що складено відповідний акт та висновок (а.с.34-41). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї основними чинниками, що сприяють складним життєвим обставинам є відсутність житла, роботи, в зв`язку з чим родина не має можливості оформити допомогу як одинока мати та багатодітна родина; ознаки психологічної травми у дітей відсутні; діти занедбані, часто бувають голодні. 02 грудня 2020 року було здійснено проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт (а.с.14-18). Як вбачається із зазначеного акту дитина знаходилась зі співмешканцем відповідача [PERSON] , [INFO] , який неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. Мати дитини з 21 листопада 2020 року знаходиться на стаціонарному лікуванні. В акті зазначено, що дитина повідомляє про небезпеку та просить допомоги. Зі слів дітей встановлено, що у їх присутності співмешканець побив їх маму. Житлове приміщення в антисанітарному стані (купи брудного одягу на підлозі, постільна білизна брудна). У графі «коментар спеціаліста» зазначено, що особа, з якою була дитина, поводилася агресивно, відчувався запах алкоголю. За результатами встановлених обставин дитину вилучено від особи, яка здійснює догляд. Аналогічні акти та висновки складено стосовно [PERSON] , [INFO] (а.с.19-23) та [PERSON] , [INFO] (а.с.24-28). 03 грудня 2020 року служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради звернулася до міського голови з клопотанням про негайне відібрання дітей (а.с.13). На підставі зазначеного клопотання Новомосковським міським головою 03 грудня 2020 року було прийнято розпорядження про негайне відібрання дітей у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я (а.с.12). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як на підставу позовних вимог позивач посилався на ухилення від виконання відповідачем обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними освіти. Саме в межах заявлених вимог, відповідно викладених позивачем обставин та на підставі наданих позивачем доказів суд розглядає цю справу. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, яке виразилося, зокрема у тому, що діти нерегулярно відвідують школу та відповідачем не створено умови для дистанційного навчання під час карантинних обмежень суд враховує наступне. Згідно інформаційного листа Новомосковської СЗШ №12 від 02 грудня 2020 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з 06 жовтня 2020 року відвідували школу постійно, мати підтримувала зав`язок з класними керівниками та адміністрацією школи, цікавилася успіхами дітей. При відвідуванні школи діти мали неохайний вигляд, одяг брудний, до занять не підготовлені. Проте з 02 листопада 2020 року діти почали пропускати заняття у школі, на дорогу бракує коштів, мати на дзвінки не відповідає (а.с.29). З письмової інформації Новомосковської СЗШ №16 від 29 квітня 2020 року щодо надання інформації про виконання [PERSON] батьківського обов`язку у вихованні та навчанні дитини вбачається, що [PERSON] ставиться до виконання свої батьківських обов`язків неналежним чином. У листі зазначено, що завдання творчого характеру (вивчити вірш, намалювати малюнок) мамою не контролюються; зовнішній вигляд охайний, але зачіска в більшості випадків не охайна; у зв`язку з відсутністю доступу до мережі Інтернет, діти навчаються самостійно на період карантинних обмежень. Інших відомостей, зокрема щодо кількості пропущених дітьми занять у школі, позивачем не надано. До позовної заяви додано копії довідок, які мають назву «здійснення нагляду за станом здоров`я дитини» у яких міститься напис «мати не виконує свої обов`язки» (а.с.43-45). Зазначені докази судом не приймаються, оскільки фотокопії неякісні, що позбавляє можливості встановити їх зміст. Крім того, суду не відомо на якій підставі здійснено написи про невиконання відповідачем обов`язків. Стосовно незабезпечення умов для дистанційного навчання суд враховує, що вжиття таких заходів потребує певних зусиль з боку матері та значних коштів на придбання відповідних пристроїв та оплату послуг провайдера мережі Інтернет. Очевидно, що родина, в якій виховується троє малолітніх дітей, відсутнє власне житло та непрацююча (непрацездатна з огляду на вагітність) матір, такими коштами не володіє. Разом з тим, належне ставлення до виконання батьківських обов`язків з боку відповідача вимагало від неї принаймні вжиття заходів для зміни цього становища, зокрема оформлення документів для отримання державної соціальної допомоги, чого відповідачем вчинено не було. Тому в цій частині батьківські обов`язки відповідач дійсно не виконала. З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що відповідач неналежним чином виконувала батьківські обов`язки, про що свідчить неохайний вигляд дітей, недостатній контроль за навчанням, підтвердженні вищезазначеними доказами. Також негативно впливає на дітей та їх навчання часта зміна відповідачем місць проживання, про яку повідомлено у листах школи та центру соціальних служб (а.с.29,32,42). Проте рівень неналежного виконання батьківських обов`язків не сягає тієї міри, яка дозволяє дійти висновку саме про ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем. Стосовно подій, які мали місце 02 грудня 2020 року, відображені в актах оцінки рівня безпеки дитини та стали підставою для негайного відібрання дітей, суд вважає за необхідне зауважити, що ситуація, за якої діти відчувають страх і загрозу, просять про допомогу, знаходяться в антисанітарних умовах, є неприпустимою та вимагає від органів державної влади відповідного втручання та вжиття заходів до матері, на яку покладається обов`язок забезпечити дітям безпечне середовище. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що 21 листопада 2020 року відповідач, яка перебувала на 26 тижні вагітності, каретою швидкої допомоги була доставлена до перинатального центру, де передчасно народила дитину. У лікувальному закладі відповідач перебувала і на момент подання позову про позбавлення її батьківських прав. Вказані відомості відображені в актах оцінки рівня безпеки дітей, листі школи №12 від 02.12.2020 року, а також підтверджені у судовому засіданні представником позивача та представником третьої особи. Також, у судовому засіданні представник третьої особи повідомила, що відповідач перебувала у лікарні до 04 лютого 2021 року, яку залишила для участі у судовому засіданні та не повернулася до лікувального закладу. На думку суду, та обставина, що відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні, хоча і не звільняє матір від обов`язку забезпечити дітям безпечні умови для життя, проте істотно знижує міру її відповідальності. Як пояснили у судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи, відповідач з родичів має лише бабусю, яка самостійно не пересувається та потребує сторонньої допомоги. Враховуючи, що відповідач опинилася у медичному закладі, де передчасно народила дитину, а також те, що вона не має близьких родичів, від яких може отримати підтримку свідчить про те, що відповідач опинилася у складній життєвій ситуації. Вказана обставина теж враховується судом при вирішенні питання по суті позовних вимог, проте вирішальним чинником залишається критерій якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Оцінюючи відповідність такого заходу як позбавлення батьківських прав якнайкращим інтересам дітей, суд враховує і їх власне ставлення до матері, яке було з`ясоване психологом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Так, у відповідності до висновку щодо психологічного стану дітей від 16 лютого 2021 року, психологом в ході психологічної роботи було встановлено, що діти тягнуться до матері та сумують за нею, ставлять питання про те, коли побачать маму. Переживання дітей про матір підтвердила і мати-вихователька дитячого будинку сімейного типу. За час перебування у закладі простежуються зміни на краще у розвитку дітей та їх самопочутті, але досить значне місце для дітей займає і біологічна мати. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яку відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права, вирішуючи питання втручання у право на повагу до приватного та сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції, суд повинен провести «трискладовий тест» на відповідність втручання таким критеріям: воно повинне відповідати принципу законності і переслідувати легітимну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати. У пунктах 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року. У даній справі такий вид втручання у сімейне життя відповідача як позбавлення батьківських прав дійсно є законним та переслідуватиме легітимну мету - захист прав дітей. Проте суд вважає, що такий захід не є пропорційним меті, оскільки захист прав дітей можна здійснити іншими, менш радикальними засобами. Судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що сім`я відповідача являється особливо непридатною або явно неблагополучною. Судом встановлено, що відповідач разом з дітьми з 13 липня 2020 року перебувала у центрі матері і дитини ГО «Незалежність», який за власною волею залишила 13 вересня 2020 року (а.с.46,47). Наведене свідчить про спроби відповідача змінити спосіб свого життя, що у сукупності з відносно з незначним періодом часу, протягом якого родина потрапила у поле зору соціальних служб як неблагополучна, свідчить про існування шансу на возз`єднання родини та її соціальну адаптацію. Доводи представника позивача та третьої особи про те, що після відібрання дітей мати не вживала спроб побачити дітей суд не приймає, оскільки як вже зазначалося, відповідач перебувала у лікарні до 04 лютого 2021 року. Крім того, дана справа в силу положень ст.13 ЦПК України розглядається в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками. Як підстава цього позву не зазначена поведінка відповідача після відібрання дітей, а тому така поведінка позивача не може оцінюватись судом як підстава позбавлення батьківських прав. Разом з тим, зазначена поведінка у подальшому може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, така поведінка відповідача та неналежне виконання батьківських обов`язків не може залишитися поза увагою суду та потребує втручання з боку держави з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей шляхом вжиття менш радикальних і тимчасових заходів. Таким заходом на думку суду є відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, передбачене ч.1 ст.170 СК України, відповідно до якої суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Оскільки відомості про батька дітей записані зі слів матері, а інші родичі, які б виявили бажання опікуватися дітьми відсутні, дітей слід передати органові опіки та піклування. Як встановлено у ч. 3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (надалі за текстом - Порядок). Відповідно до п.8 Порядку, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Тобто, негайне відібрання дітей, яке було здійснено з метою їх захисту органом опіки та піклування має тимчасовий характер. Натомість подальше тимчасове влаштування дітей буде здійснено на підставі судового рішення про відібрання дітей до того моменту, коли буде усунено причини, які перешкоджали неналежному вихованню дітей матір`ю, або до спливу річного строку, до вжиття заходів щодо позбавлення батьківських прав. Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що відповідач неналежним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню дітей та не створює належні умови для здобуття ними повної загальної освіти, суд вважає за необхідне відібрати дітей відповідача без позбавлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. При визначення розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дітей, їх матеріальне становище, матеріальне становище відповідача та стан її здоров`я. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову та судом задоволено одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. за кожну вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial