Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості як з солідарних боржників, в якому зазначили, що 07 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 014/6560/82/104488, відповідно до умов якого, а саме п.п.1.1, 1.2, позивач зобов»язувався надати відповідачу [PERSON] кредит в сумі 9 300,00 доларів США строком по 07 травня 2018 року, в свою чергу відповідач зобов»язувався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, з кінцевим строком погашення кредиту - 07.05.2018 року. 08 травня 2009 року між Банком та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони погодили строк кредиту на 76 календарних місяців, у зв'язку із чим дата остаточного погашення кредиту становила 07.09.2024 року. Крім того, сторонами було погоджено, тимчасово на строк з 08 квітня 2009 року по 07 квітня 2010 року встановити процентну ставку за користування кредитом в розмірі 11 %, після 07.04.2010 року проценти за кредитом розраховувались на підставі процентної ставки, передбаченої п. 1.2.1 Кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання всіх зобов»язань за кредитним договором позивачем було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки №014/6560/82/104488 від 07.05.2008 року, відповідно до умов якого, а саме п.2.2 поручитель прийняв на себе зобов»язання, у випадку невиконання позичальником, [PERSON] боргових зобов»язань перед банком за умовами кредитного договору, здійснити виконання грошових зобов»язань в обсязі заявленому банком. При цьому, згідно умов даного договору поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. В позові позивачем зазначено, що банком у повному обсязі виконано зобов»язання, а саме перераховано кошти в сумі 9 300 доларів США. В свою чергу відповідач [PERSON] не виконує у строки визначені кредитним договором, таким чином станом на 24.10.2014 року сума заборгованості складає - 9 411,33 доларів США, що становить еквівалент за курсом НБУ на дату проведення розрахунку 121 880,04 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитним договором - 7 638,29 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку - 98 918,55 грн. ( у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 191,78 дол. США, що в еквіваленті становить 2 483,62 грн.; -заборгованості за відсотками - 724,53 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку становить 9 382,92 грн. ( у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 694,72 дол. США, що в еквіваленті становить 8 996,87 грн.; нараховані відсотки за період з 07.10.2014 року по 24.10.2014 року ( по дату проведення розрахунку заборгованості); -розрахована пеня - 1048,51 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату проведення розрахунку становить 13 578,57 грн., зважаючи на вказані обставини позивачі змушені були звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, але надали суду заяви, в який просили проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Корнієнко Н.Ю. позовні вимоги визначала частково, оскільки банківською установою при розрахунку пені застосовано процентну ставку, що є неприпустимим, в іншій частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не заперечувала та просила застосувати до пені подвійну облікову ставку НБУ. Суд, вислухавши представники сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 07 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 014/6560/82/104488, відповідно до умов якого, а саме п.п.1.1, 1.2 позивач зобов»язувався надати відповідачу [PERSON] кредит в сумі 9 300,00 доларів США строком по 07 травня 2018 року, в свою чергу відповідач зобов»язувався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, з кінцевим строком погашення кредиту - 07.05.2018 року ( а.с.6-14). Так, 08 травня 2009 року між Банком та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили строк кредиту на 76 календарних місяців, у зв'язку із чим дата остаточного погашення кредиту становила 07.09.2024 року. Крім того, сторонами було погоджено, тимчасово на строк з 08 квітня 2009 року по 07 квітня 2010 року встановити процентну ставку за користування кредитом в розмірі 11 %, після 07.04.2010 року проценти за кредитом розраховувались на підставі процентної ставки, передбаченої п. 1.2.1 Кредитного договору ( а.с.18-19). В забезпечення виконання всіх зобов»язань за кредитним договором позивачем було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки №014/6560/82/104488 від 07.05.2008 року, відповідно до умов якого, а саме п.2.2 поручитель прийняв на себе зобов»язання, у випадку невиконання позичальником [PERSON] боргових зобов»язань перед банком за умовами кредитного договору, здійснити виконання грошових зобов»язань в обсязі заявленому банком. При цьому, згідно умов даного договору поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків ( а.с. 22-24). Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. При цьому судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено свої боргові зобов'язання , в зв'язку з чим станом на 24.10.2014 року сума за кредитом становить 7 638,29 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 98 918,55 грн., заборгованість за відсотками становить 724,53 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 9 382,92 грн. ( у томі числі прострочена заборгованість за відсотками 694,72 дол, США, що в еквіваленті становить 8 996,87 грн.; нараховані відсотки за період з 07.10.2014 року по 24.10.2014 року. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом Корнієнко Н.Ю. не заперечувався розмір заборгованості по кредиту та відсоткам. Поряд з цим, судом встановлено, що на адресу відповідачів позивачем направлялись письмові вимоги про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором. Але в свою чергу відповідачами дані вимоги не були виконані в добровільному порядку. Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання. В судовому засіданні представником позивача вказувалось, що у відповідності до ст. 546 ЦК України розмір пені становить 1 048,51 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату проведення розрахунку становить 13 578,57 грн.. Статтею 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання забезпечується, якщо не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 546 ЦК України передбачено можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 16.3 Кредитного договору вбачається, що за прострочення будь-яких грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Корнієнко Н.Ю. вказала, що у відповідності до положення ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та з 2010 року ніде не працює, тому, зважаючи на дані обставини просила застосувати до пені подвійну облікову ставку НБУ, оскільки вказані вище обставини мають істотний характер, які відповідно впливають на зменшення розміру пені. У обгрунтування своїх пояснень, вказала, що у відповідності до п. 3.1. Договору поруки, визначено, що відповідач [PERSON], зобов'язаний виплати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідач [PERSON] з березня 2014 року, зважаючи на об'єктивні обставини, перестав виконувати взяті на себе зобов'язання та сплачувати кредит, тому по тілу кредиту розмір простроченої заборгованості становить 916, 31 дол. США, кількість днів прострочення становить 214 днів, при цьому у 2014 році розмір подвідної облікової ставки НБУ становив 12,5, таким чином сума пені складає 134,31 доларів США., що в еквіваленті становить 1 739,36 грн.. Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Облікова ставка Національного банку України, за визначенням ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.99 р. № 679-XIV (далі - Закон про НБУ) поняття цього терміна - це один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Так, судом встановлено, що відповідача [PERSON] з об'єктивних на те причин не мав можливості сплачувати заборгованість, а саме з березня 2014 року, оскільки з 2010 року має ІІ групу інвалідності та ніде не працює, що свідчить про обґрунтованість доводів представника відповідача. При цьому, судом встановлено, у відповідності до п. 3.7 Договору поруки визначено, що при простроченні виконання своїх зобов'язань, як вони визначені в п. 3.5 цього договору , поручитель зобов'язаний виплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум за цим договором в національній валюті України ( із застосуванням для її розрахунку офіційного курсу НБУ на день сплати - для кредитів в іноземній валюті). При цьому, в судовому засіданні представником позивача щодо вказаних тверджень сторони відповідача зазначалось, що вони не заперечують і покладаються на розсуд суду при їх вирішенні. Таким чином, з огляду на вище викладені обставини, вбачається, що доводи сторони відповідача є вмотивованими та такими, що підлягають до задоволення та застосування до розміру пені подвійної облікової ставки НБУ, у відповідності до наведеного вище розрахунку, яка становить 134, 31 дол. США, що в еквіваленті становить - 1739,36 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов»язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до положення ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Як вбачається з положення ч.1 ст. 625 ЦК України, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов»язань. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по основному кредитному зобов'язанню та відсоткам. Частиною статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у розгляді цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, тобто пропорційно до позовних вимог - в розмірі 92 % , в зв'язку з чим судові витрати позивача згідно задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню становлять 1120,56 грн.. З урахуванням того, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, в зв'язку з чим судові витрати з [PERSON] судові витрати в розмірі 560, 28 грн. повинні бути віднесені за рахунок держави, а тому з [PERSON] підлягають стягненню в розмірі 560 грн. 28 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial