Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 лютого 2015 року в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], після смерті якоuj відкрилася спадщина до складу якої входить квартира №3 у житловому будинку № 5 по вул. Привокзальна в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області та легковий автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] залишився позивач, однак коли він звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то нотаріусом йому було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а тому з даним позовом він вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно. В судове засідання представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] не зявилася, однак надіслала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не зявилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 2015 року в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №235016, виданого Тульчинським ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області [PERSON] належав легковий автомобіль марки «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі XW8ZZZ61ZDG015197 (а.с. 43). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №2 у житловому будинку № 5 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області (а.с. 40). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради № 805 від 27 листопада 2015 року, після смерті [PERSON] спадкоємцем майна другої черги залишився [PERSON] (а.с.70). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії I-АМ № 304484, повторно виданого 17 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] дійсно є рідним братом [PERSON] (а.с.44). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою №513/0116 від 22 вересня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено (а.с. 69). Як вбачається з наданої нотаріусом копії спадкової справи заведеної за № 74/2015 після померлого 17 лютого 2015 року [PERSON] в установлений ст. 1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини до Томашпільської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON], який є рідним братом спадкодавця, [PERSON] тітка, [PERSON] брат, [PERSON] тітка, [PERSON] тітка та [PERSON] дядько спадкодавця (а.с. 63-68). У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. З норми вказаної статті ЦК України вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом, тоді як [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як рідні дядько і тітки спадкодавця є спадкоємцями третьої черги, а [PERSON], взагалі спадкоємцем пятої черги. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved