Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У вересня 2018 року [PERSON] , в інтересах якої діяв адвокат Білозьоров О.Б., звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відібрання дитини та повернення її матері, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу у червні 2015 року дитина залишилася проживати спільно із позивачем і відповідач місце проживання дитини не оспорював. Однак 24.06.2018 відповідач взяв дитину під приводом прогулянки та увечері її позивачеві не повернув. Просила відібрати дитину у відповідача та передати її матері, визначити місце проживання дитини з матір`ю, а також стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовчий судовий розгляд. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 25 червня 2019 року позов [PERSON] \~ в частині вимог щодо відібрання дитини та повернення її матері залишено без розгляду за її клопотанням. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав. Представник третьої особи також у судове засідання не прибув, просив розглянути справу у його відсутність з урахуванням наданого висновку по суті пред`явленого позову. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану у порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, при цьому беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судовим розглядом встановлено, що з 25 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2015 року, яке набрало чинності 15 червня 2015 року, шлюб між ними розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області від 04.11.2011, [PERSON] народилася [INFO] , про що вчинено актовий запис № 1418. Батьками зазначені: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Встановленими обставинами у цивільній справі, що викладені у рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2015 року, є те, що неповнолітня дитина залишиться проживати із матір`ю. З листів-відповідей на ім`я [PERSON] , наданих Лівобережним відділенням поліції ЦВП ГУНП в Донецькій області від 16.07.2018 та від 14.08.2018, вбачається, що позивач двічі зверталася до органів поліції з проханням вжити заходів для встановлення місцезнаходження малолітньої [PERSON] , яку 11 липня 2018 року на прогулянку забрав [PERSON] \~ та за місцем проживання не повернув, розмов і контактів уникає. Заявникові роз`яснено право на звернення до суду за захистом порушених прав. Відтак, суд вбачає наявність між сторонами спору щодо місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6, сформульованому у Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада1959 року, наголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із висновком органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 12.04.2019 № 13-31-42, проведеною перевіркою було встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає в [ADDRESS] спільно із донькою [PERSON] Місце проживання має належні умови для розвитку і виховання дитини. Мати дитини сумлінно виконує батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, поважає, підтримує плани та інтереси дитини, заохочує її самостійність і ініціативу. Батько дитини, [PERSON] проживає в м. Дніпро, бажає бачитися із донькою та спілкуватися із нею. [PERSON] забезпечений належними житловими умовами, проживає спільно із дружиною [PERSON] та її двома неповнолітніми доньками. Дружина не заперечує проти проживання неповнолітньої [PERSON] у їх родині. Співбесідою із неповнолітньою [PERSON] з`ясовано, що остання бажає спілкуватися із батьком, а мешкати разом із матір`ю. З слів дитини за час перебування у батька її ображали, забували забрати зі школи, дружина батька ображала, била зошитами. Батько погано говорив про маму. [PERSON] будь-яких документів, які б характеризували його з позитивного боку, до служби у справах дітей не надав.\~ У зв`язку із наведеними обставинами орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини спільно із матір`ю. Відповідач [PERSON] , не прибувши до суду і не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже не спростовує наведених обставин та наявності підстав для проживання дитини спільно із позивачем [PERSON] Обставин, які б унеможливлювали спільне проживання неповнолітньої [PERSON] спільно із позивачем, судовим розглядом не здобуто. Таким чином суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] спільною із матір`ю позивачем [PERSON] , тим самим задовольнивши пред`явлений позов в цій частині. При цьому суд виходить з того, що таке рішення, насамперед, відповідатиме інтересам дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Дослідивши наявними доказами обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору 352,40 гривень, що стосуються розгляду вимог немайнового характеру, а також на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що стосується розгляду вимог майнового характеру. На підставі ст.ст. 121, 161, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved