Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася через свого представника [PERSON] до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про поділ спільної сумісної власності. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 08 травня 1976 року між позивачем та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано 18 лютого 1994 року. За твердженням представника позивача, від даного шлюбу у подружжя народилося четверо дітей: [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача зазначає, що 26 лютого 2006 року чоловік позивача [PERSON] помер. Як вказує представник позивача, за період перебування у шлюбі, подружжям було спільно нажито нерухоме майно шляхом будівництва, а саме житловий будинок та господарські будівлі № 36 по вулиці Підлісній у селі Середпільці, Радехівського району, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 25 жовтня 1989 року, яке видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому № 176 від 19 жовтня 1989 року. Представник позивача вказує, що вказане майно є обєктом права спільної сумісної власності, а відтак у позивача виникло право на предявлення позову про поділ спільної сумісної власності. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки у спільній сумісній власності житлового будинку та господарських споруд що знаходяться по вул. Підлісній, буд. № 36 у с. Середпільці Радехівського району Львівської області. До початку розгляду судом справи по суті спору [PERSON] було подано до суду позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що 26 лютого 2006 року помер [PERSON], який доводився їй батьком. За твердженням позивача за зустрічним позовом внаслідок одруження її дівоче прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON]. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що іншими спадкоємцями першої черги є [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], які приходяться спадкодавцю рідними дітьми. Як вказує позивач за зустрічним позовом інші спадкоємці першої черги спадщини не прийняли, оскільки на протязі шести місяців з моменту смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини не подавали та не проживали із спадкодавцем на момент його смерті. Як вказує позивач за зустрічним позовом, оскільки, житловий будинок був побудований спадкодавцем та відповідачем [PERSON], яка приходиться їй матірю, то даний будинок та господарські будівлі є обєктом права спільної сумісної власності, а відтак позивачу за первісним позовом належить право на 1/2 частки у спільній сумісній власності. Позивач за зустрічним позовом вказує, що їй як єдиному спадкодавцю першої черги який прийняв спадщину внаслідок проживання із спадкодавцем на момент його смерті належить 1/2 частки у будинковолодінні, що знаходиться по вул. Підлісній, буд. № 36 у с. Середпільці Радехівського району Львівської області. Просить суд визнати за собою право власності на 1/2 частки житлового будинку та господарських споруд що знаходяться по вул. Підлісній, буд. № 36 у с. Середпільці Радехівського району Львівської області. Відповідно до ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. На думку суду, зустрічний позов та первісний позов взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним з огляду на те, що вони виникають з одних правовідносин, зокрема, власності на один і той самий обєкт нерухомого майна. А відтак суд вважає за необхідне прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та обєднати вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Позивач за первісним позовом до суду не зявилася, хоча була належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила. Однак, подала суду в письмовій формі заяву, в якій просить розгляд даної цивільної справи по суті спору за зустрічним позовом здійснювати за наявними у справі матеріалами за її безпосередньої відсутності. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує. Відповідачі за первісним та зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали суду в письмовій формі заяви про розгляд даної цивільної справи по суті спору за наявними у справі матеріалами за їх безпосередньої відсутності. Зазначили, що первісний та зустрічний позови у даній справі визнають з підстав, що у них викладені, та проти їх задоволення не заперечують. Суд вважає, що неявка сторін та їх представників, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглянути таку заяву по суті за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що 18 лютого 1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, укладений 08 травня 1976 року. Судом також встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було нажито нерухоме майно у вигляді будинковолодіння (житлового будинку з господарськими спорудами) № 36 по вулиці Підлісній в селі Середпільці Радехівського району Львівської області. Титульним володільцем даного нерухомого майна зазначений [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 25 жовтня 1989 року виконавчим комітетом Середпільцівської сільської ради народних депутатів Радехівського району та записаного державним комунальним підприємством «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу за № 101. В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, що даний правовстановлюючий документ на нерухоме майно визнаний недійсним чи незаконним в судовому порядку або будь-яким іншим встановленим законом способом. У відповідності до ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент виникнення спільних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В силу вимог ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Зважаючи, що [PERSON] спірне нерухоме майно було набуте у 1989 році, тобто, під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], позивачем за первісним позовом, то таке майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу в судовому порядку за позовом [PERSON]. З огляду на те, що на час поділу діти, які народилися за час шлюбу, не є неповнолітніми, а також з огляду на невстановлення судом інтересів одного з подружжя, що заслуговують на увагу, то суд приходить до висновку, що частки у [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності є рівними. А відтак, невизнане право власності позивача за первісним позовом підлягає захисту шляхом його визнання. А саме задоволення первісного позову шляхом визнання за позивачем права власності на частку у розмірі 1/2 у будинковолодінні (житловому будинку з господарськими спорудами) № 36 що знаходяться по вулиці Підлісній у селі Середпільці Радехівського району Львівської області. Судом встановлено, що 26 лютого 2006 року в селі Середпільці Радехівського району Львівської області помер [PERSON]. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( 435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] поширюються норми Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після його смерті відкрилася після 01 січня 2004 року. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на частку в розмірі 1/2 у будинковолодінні (житловому будинку з господарськими спорудами) № 36 що знаходяться по вулиці Підлісній у селі Середпільці Радехівського району Львівської області. Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що спадкодавець за свого життя особистого розпорядження на випадок своєї смерті у формі заповіту не складав. Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд приходить до висновку, що спадкування спадщини після смерті спадкодавця відбувається саме за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] доводилася спадкодавцю рідною дочкою. Судом також встановлено, що відповідачі за первісним та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] доводилися спадкодавцю також рідними дітьми (дочками та сином). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом є спадкоємцем першої черги за законом. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини позивач за зустрічним позовом заяви нотаріусу про прийняття спадщини не подавала. Однак, з письмових заяв відповідачів за первісним та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений законом строк. В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів, що відповідачі за первісним та зустрічним позовом визнали ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення в порядку ст.. 178 ЦПК України ухвали про прийняття відмови сторони від визнання обставин та у покладенні на позивача за зустрічним позовом обовязку у доведенні визнаних обставин в загальному порядку. Таким чином судом встановлено на підставі обставин, які звільнені від доказування, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. А відтак така прийнята спадщина належить даному спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А відтак, на думку суду, зустрічний позов єдиного спадкоємця за законом першої черги, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений законом строк, про визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення повністю. А саме шляхом визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на частку у розмірі 1/2 у будинковолодінні (житловому будинку з господарськими спорудами) № 36, що знаходяться по вулиці Підлісній у селі Середпільці Радехівського району Львівської області. Судом встановлено, що відповідачі за первісним та зустрічними позовами визнали повністю заявлені у даній справі первісний та зустрічний позови шляхом подання суду відповідної заяви у письмовій формі. Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В силу вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачами за первісним та зустрічним позовом є їх процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у ст. ст. 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідачі розпоряджаються на власний розсуд. Судом також встановлено, що визнання відповідачами за первісним та зустрічним позовами первісного та зустрічного позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду. Отже суд приходить до висновку, що внаслідок відкриття після смерті спадкодавця спадщини, прийнятої позивачем, відбувся перехід від спадкодавця до позивача за зустрічним позовом, як спадкоємця, права власності на частку у нерухомому майні, що є спільною сумісною власністю, яке є предметом спору у даній справі. А відтак, суд вважає, що заявлені у даній справі первісний та зустрічний позови є підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved