Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 14.03.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у сумі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також зазначив, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Вказує на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим та з урахуванням внесених коштів на погашення за відповідачем станом на 18.08.2019 року виникла заборгованість у розмірі 44203,62 грн. У зв`язку із викладеним просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.03.2014 року та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не прибув, хоча належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку. 26 листопада 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначене наступне: стосовно форми кредитного договору - відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам. Отже, заява про приєднання до Умов, Правил, Тарифів складає Договір про надання банківських послуг, який забезпечує позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними шляхами, зокрема за допомогою Картки та фінансового телефону. З моменту оформлення кредиту пройшло 5 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. У відповіді на відзив зазначається, що як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку позичальника. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічної експертизи по справі не призначались. Щодо розрахунку заборгованості, позивач зазначає, що за своєю природою є інформаційним документом, в якому відображається рух грошових коштів по рахунку до кредитної угоди, відображає стан нарахувань в певні періоди. Надана виписка по рахунку має статус первинного документу, з якого вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість за договором, знову знімав кошти. Користуючись коштами, відповідачу добре було відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам. Також зазначає, що клієнт [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) згідно кредитного договору б/ н від 14.03.2014 року, отримав картку № [NUMBER] , зі строком дії до останнього дня 09.2018 року. В подальшому картка не перевипускалася. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності, у звязку з цим стверджує, що обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Зауважує, що з виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому вважає, що посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ковальов Д.В. проти позову заперечував, пославшись на аргументи, висловлені у відзиві на позовну заяву. 11 жовтня 2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ковальова Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати до заявлених у справі позовних вимог позовну давність та відмовити повністю у задоволенні позову. Аргуметував це тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Підписана відповідачкою анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Посилаючись на п.п. 91,92,93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом не можуть бути задоволені судом, якщо строк кредитування (строк дії карти) закінчився більше ніж за три роки до моменту звернення позивача з позовом до суду. Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 5100 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 18.08.2019 року складає 44203,62 грн., з яких: 0 грн. - тіло кредиту, 5721,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 33401,48 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2500 грн.- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина) та 2081,12 грн. (процентна складова). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України,позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З позовної заяви вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту та складові його повної вартості, обґрунтовуючи заявлені вимоги, розрахунком кредитної заборгованості за договором та анкетою-заявою від 14.03.2014 року, витягом з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами банку, а також довідкою про видачу кредитної картки відповідачу та випискою з карткового рахунку, з якого вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково виконував умови кредитного договору, сплачував заборгованість за договором. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком, наданим Банком, станом на 18.08.2019 року, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 5721 грн.02 коп. Відтак, суд вважає вимогу АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не може погодитися з позовними вимогами банку в частині стягнення штрафу та пені з огляду на наступне. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна Gold» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невідємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна Gold» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та штрафів за період невиконання зобов`язань за договором. Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5721 грн.02 коп., оскільки відповідач [PERSON] та її представник наведений банком розрахунок не спростував. Отже, необхідно стягнути з [PERSON] суму заборгованості за простроченим тілом кредиту. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 249 грн.73 коп. Суд вважає, що доводи представника відповідача адвоката Ковальова Д.В. про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом є неспроможними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавсто передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настанням події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судом встановлено, що14.03.2014 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір за яким позичальник отримав кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Боржник отримала картку, строк дії картки № [NUMBER] до 09.18 року (а.с.70). Оскільки кредитна картка № [NUMBER] була дійсною до 30.09.2018 року ,а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості 24.09.19 року, суд вважає,що позивач не пропустив строки позовної давності, зважаючи на те, що [PERSON] активно користувалась кредитними коштами на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: partial