Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання недійсним заповіту як розпорядження на випадок смерті, що є одностороннім правочином, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] Задовго до смерті та на час самої смерті [PERSON] постійно проживав [ADDRESS]. Протягом всього літнього життя [PERSON] його утриманням та постійною допомогою займався він - єдиний його син та практично постійно проживав з батьком. Після смерті батька [PERSON] він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги. В нотаріальній конторі йому стало відомо, що до нотаріальної контори також звернулась із заявою про прийняття спадщини [PERSON], надавши нотаріусу копію заповіту, складеного [PERSON] за час життя, згідно якого він розпорядився своїм майном на випадок смерті, заповівши вказаній вище особі усе належне йому майно. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району 01 листопада 2012 року. [PERSON] не надавала [PERSON] ніякої допомоги, не доглядала за ним. Вважає, що якщо вказаний заповіт складено під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Так, останні п'ять років [PERSON] постійно хворів, його психічний стан був не стабільний. Спадкодавець постійно був дратівливий, страждав на склероз, міг вийти з будинку та забути де знаходиться його оселя, постійно страждав психічним розладом здоров'я, в зв'язку з чим в подальшому до кінця свого життя в нього спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам'яті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самого себе. Крім того, він постійно говорив йому та близьким людям, знайомим та сусідам про те, що він може вбити будь-кого і йому за це нічого не буде. Також [PERSON] хворів іншими захворюваннями, які в сукупності могли вплинути на прийняття ним рішення. Враховуючи вказане, просив визнати недійсним заповіт від 01 листопада 2012 року, як розпорядження на випадок смерті, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача адвокат [PERSON] просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на те, що [PERSON] допомагав їй завжди. У вересні 2012 року він попросив її доглядати за ним. [PERSON] також повідомив їй, що його син [PERSON] привіз до нього собаку, яка обірвала йому рукав одежі, він розсердився та хотів застрелили собаку з рушниці, а вистрелив у повітря. В жовтні 2012 року швидка забрала [PERSON] у лікарню. Він їй сказав, що складе на неї заповіт, ніякого тиску на спадкодавця з її боку не було. Допитана свідок [PERSON] показала суду, що вона працює в Абазівській сільській раді Полтавського району, на неї як на посадову особу покладено обов`язки вчинення нотаріальних дій, в тому числі і посвідчення заповітів. На час складення [PERSON] заповіту вона працювала секретарем сільської ради. До сільської ради приходив [PERSON] зробити доручення та заповіт. В приміщення сільської ради [PERSON] зайшов сам, а потім зайшла невідома їй жінка. Ніякої підозри щодо стану здоров'я, незвичної поведінки [PERSON] у неї не виникало. Він їй пояснив, що на старість залишився один, і бажає оформити заповіт. Вона оформила вказані документи. Заповіт він прочитав. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знала [PERSON] сім років. Він переніс інсульт, погано балакав. Вона з чоловіком приїздила до нього, готовила їжу. Показала, що [PERSON] був неадекватний, не міг нормально розмовляти, не впізнавав їх та виганяв, був агресивний та не міг писати та читати. У нього трусились руки, він навіть не міг їсти. Коли [PERSON] перебував на лікуванні в с.Абазівка Полтавського району, з чоловіком привозила їжу, речі, ліки. Про те, що його відвідує відповідач [PERSON] вона не знала та ніколи її не бачила. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] доводився другом її сім'ї. Він був дивною людиною, міг кричати, а потім нормально розмовляти. Він дуже любив свого сина. Ніколи [PERSON] не розказував їй про жінку, яка його доглядає. Останній час [PERSON] бачила на початку весни 2013 року. Свідок [PERSON] показав, йому відомо, що [PERSON] хворів та був неадекватний, стріляв з рушниці у свого сина, при житті замовив собі пам'ятник. Він відвідував [PERSON] в лікарні, і останній його не впізнавав. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] був її сусідом, розповідав, що пенсія у нього невелика та ще й необхідно платити аліменти на дитину, яка записана на нього. Говорив їй, що його син приходив лише за грошима. Починаючи з літа 2012 року доглядати [PERSON] приходила відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що відповідач [PERSON] доглядала за [PERSON], за сина він був скривджений, оскільки з ним відбулась сварка. Про заповіт йому нічого не відомо. Він бачив у [PERSON] аркуш паперу, на якому написана, що він бажав щоб усе, що йому належить, перейшло до [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з дитинства. Останній час за ним доглядала [PERSON], сина не бачила. Дійсно він при житті зробив собі пам'ятник та казав, що потім нікому буде зробити. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] являвся її кумом, говорив з нею по телефону незадовго до смерті, розказував про заповіт. Свідок [PERSON] показала суду, що вона була знайома з [PERSON] та його сином [PERSON] З відповідачем [PERSON] вона не знайома. [PERSON] проживав по сусідству з її домом, був неадекватний, ходив по вулиці забалакувався, брудний, не всіх впізнавав. [PERSON] постійно приїздив до батька та щось йому привозив. [PERSON] хотів найняти жінку щоб йому допомагала. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 01 листопада 2012 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалося, на яке він матиме право по закону, та усе те, належатиме йому на день смерті, заповів [PERSON] (а.с.14). Вказаний заповіт посвідчено секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON], яку 11 грудня 2010 року рішенням першої сесії шостого скликання Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області обрано секретарем Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.102). У спадкодавця був син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданому виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 11 травня 1985 року (а.с.17). [INFO] [PERSON] помер, що стверджується актовим записом про смерть №37, проведеного виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.19). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке належало померлому. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України [PERSON], який був зареєстрований у одному будинку з спадкодавцем, подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу протягом строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, як спадкоємець за законом. Також, у встановлений законом строк до нотаріальної контори звернулась спадкоємець на майно [PERSON] за заповітом [PERSON] Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. 10 вересня 2014 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області за клопотанням представника позивача призначена посмертна судово-психіатрична експертиза на предмет дієздатності [PERSON] Актом №541 посмертної судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] на 01 листопада 2012 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту. Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються параграфом 2 Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону Глави 16 Правочини Цивільного кодексу України, Главою 85 Спадкування за заповітом Цивільного кодексу України, главою 86 Спадкування за законом Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1288 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною шостою ст.147 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України. Відповідно до ч.7 ст.147 ЦПК України незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована в рішенні або ухвалі. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд, оцінюючи докази у справі відповідно до ст.212 ЦПК України, встановив наступне: позов як і пояснення позивача у справі не містять обставин, що свідчать про неадекватність, невмотивованість і неконтрольованість дій заповідача [PERSON] ні до складення ним заповіту від 01 листопада 2012 року, ні на момент його складення, ні після цього. Про відсутність таких дій показують і свідчення свідків у справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд не приймає як доказ тому, що спадкодавець не міг віддавати звіт своїм діям при складанні заповіту, оскільки вони висловили своє бачення поведінки [PERSON] та його відношення до способу життя, яке вони не розуміли та яке їм не подобалося. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] хронічним психічним захворюванням не страждав, так як не перебував на обліку у психіатричних закладах. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної чи цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення діяння або і в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди. Суд згоден з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №541 від 20 жовтня 2014 року, так як вказаний висновок ґрунтується на всіх матеріалах цивільної справи: оцінці обставин, викладених в позові, поясненнях сторін у справі, свідченнях осіб, які були свідками психічного стану [PERSON] як на момент складення заповіту так і після цього, медичних документах на заповідача. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Враховуючи те, що в задоволенні суд відмовляє, у відповідності до положень ст.154 ЦПК України вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2013 року щодо накладення арешту на майно, яке належить [PERSON] та щодо заборони Полтавській районній нотаріальній конторі вчиняти дії по оформленню та видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно, що належить [PERSON] (а.с.37, 38).

Outcome: dismissed