Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У грудні 2020 року позивач в особі представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] вартість матеріального збитку в розмірі 71556,02 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що водій [PERSON] 30.03.2020 о 08 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Bora», державний номерний знак [NUMBER] у м. Києві, на регульованому перехресті вул. І. Федорова та М. Грінченка при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу «Audi А6», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та скоїв зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.04.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Розмір матеріальної шкоди завданий транспортному засобу позивача, внаслідок зіткнення вчиненого з вини відповідача становить 71556,02 грн. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2020, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після відкриття провадження відповідач не надав відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] 30.03.2020 о 08 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Bora», державний номерний знак [NUMBER] у м. Києві, на регульованому перехресті вул. І. Федорова та М. Грінченка при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу «Audi А6», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та скоїв зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу, та завдало матеріальних збитків, чим порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.04.2020, у справі № 752/7135/20, [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Звіту № 1674 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу від 03.04.2020, яку виконав ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi А6», державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням зносу становить 71556,02 грн. Також у вказаному звіті зазначено, що транспортний засіб «Audi А6», державний номерний знак [NUMBER] має обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності (ОСЦПВ). Як вбачається з матеріалів справи, відсутні належні та допустимі докази, що позивач звертався до страхувальника з метою отримання страхового відшкодування. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України, встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика, як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі тимчасового дозволу серії DT № 018024, виданого 30.03.2020 має право керування транспортними засобами категорії В, С1, С. Як встановлено судом, згідно Звіту № 1674 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу від 03.04.2020, яку виконав ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi А6», державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням зносу становить 71556,02 грн. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не надано відзив на позовну заяву і відповідно не спростовано, викладених позивачем фактів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню. Суд, вважає також в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: approved