Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

У вересні 2019 року до Харківського районного суду Харківської області від [PERSON] надійшла позовна заява (уточнена 02 жовтня 2019 року) про стягнення з Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області на користь позивача заробітної плати за період з липня 2018 року по серпень 2019 року (включно) у сумі 122 722, 94 гривень. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що він з 2011 року працює в Коротичанській селищній раді на посаді наглядача кладовища. У 2015 році позивача було звільнено із зазначеної посади за згодою сторін, у зв`язку з черговими виборами. Після формування нової ради, позивач подав заяву до Коротичанської селищної ради з проханням прийняти його на роботу наглядачем кладовища та 04.01.2016 розпорядженням голови Коротичанської селищної ради його було прийнято на відповідну посаду. На виконання позивачем своїх обов`язків зі сторони відповідача не було нарікань. Умови оплати праці та розмір заробітної плати закріплювався трудовим договором. У травні 2018 року позивач звернувся до голови Коротичанської селищної ради [PERSON] з пропозицією змінити умови трудового договору, так як позивача не влаштовували попередні умови угоди в деяких пунктах. Обговоривши детально всі пункти трудового договору з головою та депутатами селищної ради, 31.05.2018 між Коротичанською селищною радою та позивачем було підписано безстроковий трудовий договір, за умовами якого у червні 2018 року позивач отримав заробітку плату у сумі 9940 гривень. Проте, у зв`язку із деякими кадровими змінами у селищній раді, вже у липні 2018 року і в подальшому позивачем отримано заробітну плату у сумі 3723 гривень, що нижче ніж визначено умовами підписаного 31.05.2018 трудового договору, а у грудні 2018 року будь-які виплати припинились взагалі. Позивач звертався у січні та лютому 2019 року до правоохоронних органів через невиплату йому заробітної плати, проте виплати не були поновлені. 22 липня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держпраці в Харківській області щодо можливості порушення законодавства про працю адміністрацією Коротичанської селищної ради вх.№Ф-765 з метою повернення позивачу заборгованості по заробітній платі. Листом Головного управління Держпраці в Харківській області від 13.08.2019 за вих.№Ф-765/02.04/-08/9408 позивача проінформовано, що в ході інспекційного відвідування встановлено факт порушення постанови Кабінету Міністрів України №413, статей 97, 103, 32, 29, 115 Кодексу законів про працю, частини другої статті 30 Закону України №108. Виходячи з приведеного вище, оскільки трудовий договір від 31.05.2018 є дійсним, трудові відносини між Коротичанською селищною радою та позивачем тривають на даний час, вбачається порушення зі сторони відповідача вимог трудового договору щодо сплати заробітної плати, зокрема, обліковується заборгованість за липень-серпень 2018 року у сумі 12 434,00 гривень (по 6217,00 гривень за кожний місяць), за вересень, жовтень та листопад 2018 року у сумі 20 828,94 гривень (по 6 942, 98 гривень за кожний місяць), а також з грудня 2018 року по серпень 2019 року включно у сумі 89 460,00 гривень (по 9940,00 гривень за кожний місяць), що в загальному розмірі складає 122 722, 94 гривень. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену йому заробітку плату згідно трудового договору від 31.05.2018 за період з липня 2018 року по серпень 2019 року включно у загальному розмірі 122 722, 94 гривень, згідно із розрахунком приведеним вище. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Шинкарчука Я.А. 13 вересня 2019 року у зв`язку з недотриманням позивачем вимог статі 175 ЦПК України, позовна заява ухвалою суду залишена без руху, визначено недоліки, які слід усунути, а також надано позивачу строк для їх усунення. 02 жовтня 2019 року позивач на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, надав суду позовну заяву, викладену в новій редакції. На підставі ухвали суду від 11 листопада 2019 року у даній справі відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також витребувано у відповідача довідку про доходи [PERSON] , помісячно за період з червня 2018 року по серпень 2019 року із зазначенням посади, яку обіймає позивач. 06 грудня 2019 року представником Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області за довіреністю від 29.11.2019 від 3074 ? Пегарь Н.В. подано заперечення на розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 38-39 том 1), а також відзив на позовну заяву (а.с.40-48 том 1). Згідно ухвали суду від 12 грудня 2019 року заяву представника відповідача із запереченням проти розгляду справи за позовом [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження, залишено без задоволення. В судовому засіданні 14 лютого 2019 року представником відповідача Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області ? адвокатом Житнім О.О., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2019 року, подано заяву про повернення на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовної заяви [PERSON] (а.с.81-82 том 1) та клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 83-84 том 1). Так, на підставі ухвал суду від 14 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви адвоката Житнього О.О. про повернення на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовної заяви [PERSON] , а також зупинено провадження у цивільній справі № 635/6950/19, до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №635/572/20 за позовом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області до [PERSON] про визнання трудового договору недійсним. Ухвала суду від 14 лютого 2020 року про зупинення провадження у цивільній справі №635/6950/19 залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року (а.с. 110-111 том 1). 05 жовтня 2020 року від [PERSON] надійшла заява, в якій останній просить відновити провадження справі № 635/6950/19, оскільки рішення у справі №635/572/20 від 27 серпня 2020 року, набрало законну силу 03 жовтня 2020 року. 27 жовтня 2020 року судом отримано з канцелярії суду нележаним чином завірену копію рішення суду у справі №635/572/20 від 27 серпня 2020 року, з відмітною про набрання ним законної сили (а.с. 120-124 том 1). Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року поновлено провадження у цивільній справі №635/6950/19. 04 грудня 2020 року до суду від представника Коротичанської селищної ради ? Тягнибок Івана В`ячеславовича, який діє на підставі довіреності від 02 січня 2020 року №81 (а.с. 134 том 1), подано заяву про залучення третьої особи до участі у даній справі (а.с. 132-133 том 1). Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року залучено до участі у справі № 635/6950/19 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ? Пісочинську селищну раду Харківського району Харківської області. 12 січня 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи (а.с. 145-209 том 1). В судовому засіданні, яке відбулося 05 серпня 2021 року, позивач вимоги позову підтримав, та просив стягнути з Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області на його користь заборгованість по заробітній платі за період з липня 2018 року по серпень 2019 року (включно) у сумі 122 722, 94 гривень. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що відповідачем приймалися зусилля для підписання мирової угоди з позивачем, одна останній відмовився від її підписання. Узагальнена позиція відповідача по суті заявлених позовних вимог У відзиві на позовну заяву (а.с.40-48 том 1) представником відповідача вказано, що Коротичанська селищна рада проти позову [PERSON] заперечує та вважає доводи позивача безпідставними, з огляду на наступне. Так, рішенням Пісочинської селищної ради ХХІV сесії VІІ скликання від 26.07.2019 «Про визнання повноважень депутатів Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від Коротичанської територіальної громади», були визнані та офіційно розпочаті повноваження депутатів Пісочинської селищної ради від Коротичанської територіальної громади. У зв`язку із вищенаведеним рішенням, відповідно до частини першої статті 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», повноваження Коротичанського селищного голови припинились. Крім того, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2018 року до Коротичанського селищного голови [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а відтак дії останнього вчинені 31.08.2015 щодо підписання трудового договору із позивачем, вчинені без достатніх на те повноважень. Між іншим, посада доглядача цвинтаря відсутня не тільки у штатному розписі Коротичанської селищної ради, а й у Класифікаторі процесій ДК 003:2010 затвердженого Держспоживстандарту України 28.07.2010 №327. Відтак, на момент підписання трудового договору, штатної одиниці як доглядач цвинтаря, не було у затвердженому Штатному розписі. У свою чергу, розпорядження чи наказу про допуск [PERSON] до роботи не було видано. Також, відповідачем вказано, що положення трудового договору не містить посилання на роботу, яка має виконуватися працівником (доглядачем цвинтаря) відповідно до укладеного договору, а відтак це суперечить законодавству. Разом з тим, в судовому засіданні, яке відбулося 24 лютого 2021 року, представником відповідача Тягнибоком І.В. було вказано, що відповідач проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує в частині стягнення заборгованості по травень 2019 року включно, адже з червня 2019 року позивач не виконував свої повноваження, про що було складено акти про відсутність [PERSON] на роботі з липня по серпень 2019 року (а.с. 148-191 том 1). Пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору У своїх поясненнях (а.с. 145-209 том 1) Пісочинська селищна рада проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, виходячи з підстав приведених у відзиві відповідачем та доказів доданих до нього, а також додатково подає докази, які вказують на безпідставність заявлених вимог [PERSON] . Так, у розпорядженні Пісочинської селищної ради містяться акти про відсутність позивача на роботі протягом липня-серпня 2019 року, які доводять відсутність позивача на роботі без поважних причин. Також мається журнал руху трудових книжок, відповідно до якого, трудова книжка позивача в Коротичанській селищній раді не перебувала. Окрім того, позивач у позові посилається на факт виплати йому заробітної плати за вересень-листопад 2018 року у розмірі 2997,02 гривень, однак виходячи з наданої суду довідки про доходи позивача, останньому за вказані місяці було нараховано заробітну плату у сумі 3723,00 кожного місяця, з відрахуванням з відповідного доходу до бюджету податку на доходи фізичних осіб (18 %) та військового збору (1,5 %). Отже, Пісочинська селищна рада наполягає на тому, що позивачу було нараховано заробітку плату пропорційної відпрацьованому часу та з врахуванням його відсутність на роботі певний період час, а також за інший період, враховуючи не вихід позивач на роботу, грошові кошти не нараховувалися та не виплачувались. Фактичні обставини справи, встановлені судом Розпорядженням Коротичанського селищного голови [PERSON] від 04 січня 2016 року №01-04-01 «Про прийняття на посаду наглядача кладовища [PERSON] » з 04 січня 2016 року [PERSON] прийнято на посаду наглядача кладовища, згідно поданої заяви (а.с. 9 том 1). 31 серпня 2018 року між Коротичанською селищною радою в особі селищного голови [PERSON] та [PERSON] укладено Трудовий договір, за яким останній приймається на роботу до Коротичаснької селищної ради на посаду доглядача цвинтаря (а.с. 7-8 том 1). Відповідно до пункту 1.1 цей договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк. На підставі цього договору виникають трудові відносини між працівником і підприємством, установою, організацією. Розділом другим Трудового договору встановлені обов`язки сторін. Так, згідно пункту 2.1 за цим Трудовим договором працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цим договором, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством та угодою сторін. Пунктом 2.2 Трудового договору визначено, що працівник зобов`язується: виконувати роботу, передбачену трудовим договором, завданнями роботодавця та посадовою інструкцією; виконувати вимоги техніки безпеки праці, правила протипожежної та санітарно-протиепідеміологічної безпеки; нести повну матеріальну відповідальність за надані йому матеріально-технічні цінності на умовах, передбачених чинним законодавством України; відповідно до Закону України «Про державну таємницю», не розголошувати конфіденційну інформацію, а також відомості, що становлять таємницю роботодавця та несе встановлену чинним законодавством України відповідальність за її розголошення. У свою чергу, роботодавець зобов`язується (пункт 2.3) організувати працю працівника, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, підготовка та підвищення кваліфікації працівника. За вимогами пункту 3.1 трудового договору визначено, що працівник зобов`язується виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку та особливості режиму робочого часу (ненормований робочий день). Розділом четвертим зазначеного Трудового договору встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених цим договором, працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка) в розмірі 9940 грн. 00 коп. на місяць. Відповідно до умов Трудового договору, вказаний договір набув чинності з моменту його підписання сторонами. Питання про визнання вказаного трудового договору недійсним, було предметом розгляду у справі №635/572/20 за позовом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області до [PERSON] про визнання трудового договору недійсним, та рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року, яке набрало законну силу, у задоволенні позову відмовлено. Відповідно до рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області ХХІV сесії VІІ скликання від 26 липня 2019 року «Про початок реорганізації Коротичанської селищної ради шляхом приєднання до Пісочинської селищної ради» №13/24-2019 розпочато процедуру припинення у зв`язку із реорганізацією Коротичанської селищної ради шляхом приєднання до Пісочинської селищної ради. Визначено, що Пісочинська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Коротичанської селищної ради, а також утворено комісію з реорганізації Коротичанської селищної ради (а.с. 77-78 том 1). Разом з тим, як встановлено з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на момент вирішення справи по суті, Коротичанська селищна рада (ідентифікаційний код юридичної особи ? 04396696) перебуває в стані припинення, а відтак як юридична особа не припинила свого існування. Листом Головного управління Держпраці у Харківській області за вих.№Ф-765/02.04/12-08/9408 від 13.08.2019 [PERSON] у відповідь на його звернення за вх.№Ф-765 від 22.07.2019 (а.с. 12 том 1) було повідомлено, що в ході інспекційного відвідування Коротичанської селищної ради було встановлено наступні порушення, а саме: -постанови Кабінету Міністрів України №413, оскільки повідомлення про прийняття на роботу за трудовим договором від 31.05.2018 не подавалося власником або уповноваженим ним органом до Державної фіскальної служби; -частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю, адже [PERSON] не було повідомлено про зміну істотних умов праці, тоді як було фактично змінено розмір посадового окладу, виходячи із вставленого трудовим договором від 31.05.2018 посадового окладу у розмірі 9940,00 гривень та закріпленого пізніше розпорядженням від 01.08.2018 №02с-03/93 посадового окладу у розмірі із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої станом на 2018 рік; -частини другої статті 30 Закону України №10,8 у зв`язку з тим, що роботодавцем не було забезпечено достовірність виконуваної працівником роботи (табелі обліку використання робочого часу не ведуться). Згідно довідки про доходи, за підписом Пісочинського селищного голови Чернобай О.О., виданої 08.10.2020 під №581 [PERSON] (а.с. 202 том 1), останній справді працював у Коротичанській селищній раді на посаді доглядача цвинтаря та за 2018 рік йому було нараховано заробітну плату, а саме, у червні 2018 року ? 9940,00 гривень (1789,20 гривень податок з доходів фізичних осіб), у липні 2018 року ? 3723,00 гривень (670,14 гривень податок з доходів фізичних осіб), у серпні 2018 року ? 3723,00 гривень (670,14 гривень податок з доходів фізичних осіб), у вересні 2018 року ? 3723,00 гривень (670,14 гривень податок з доходів фізичних осіб), у жовтні 2018 року ? 3723,00 гривень (670,14 гривень податок з доходів фізичних осіб), у листопаді 2018 року ? 3723,00 гривень (670,14 гривень податок з доходів фізичних осіб), у грудні 2018 року ? 0,00 гривень. Інших доказів, на підтвердження чи спростування доводів про проведення розрахунків з [PERSON] за трудовим договором від 31 травня 2018 року, суду не надано. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. За положеннями статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Заробітна плата ? це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України ). Аналогічні положення викладені у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Згідно частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Тобто, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Як встановлено з матеріалів справи, між сторонами 31 травня 2018 року укладено трудовий договір, і на момент вирішення справи по суті, у суду відсутні докази припинення трудових правовідносин між ними. Згідно статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За положеннями статті 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до вимог статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших ? працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни (стаття 103 КЗпП України). Як роз`яснено в пункту 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з частини третьої статті 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. В ході судового розгляду даного спору відповідачем не було доведено правомірності зміни істотних умов праці, в частині зміни розміру оплати праці, про які належним чином було б повідомлено позивача у визначені законом порядок та строки. Разом з тим, надані суду акти про відсутність на роботі складені у липні та серпні 2019 року не дають підстави суду стверджувати, що були підстави не нарахування позивачу заробітної плати на відповідні періоди, тим паче коли за даними трудового договору для позивача було встановлено ненормований робочий день. Частиною першою статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, у разі порушення законодавства про оплату праці. Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Отже, виходячи з приведеного вище, позивачу дійсно має бути виплачена різниця між фактично сплаченою заробітною платою та встановленої трудовим договором від 31.05.2018, а також заборгованість по невиплаті заробітної плати встановленої трудовим договором від 31.05.2018. При цьому, оскільки при підрахунку розміру заробітної плати, позивачем було помилково використано одночасно як розмір нарахованої заробітної плати (3723,00 гривень), так розмір фактично виплачених коштів (2997,02 гривень), з якої було відраховано та сплачено обов`язкові платежі та збори, суд для єдності підрахунку підраховуватиме розмір заробітної плати з врахуванням всіх податків, зборів та платежів, що підлягатиме відрахуванню до бюджету. Так, виходячи із даних довідки про доходи від 08.10.2020 №581 та посадового окладу визначеного трудовим договором від 31.05.2018, позивачу з липня по листопад 2018 року включно не доплачена заробітна плата на суму 6217,00 гривень щомісячно (31 085,00 гривень = 6217,00*5), та з грудня 2018 року по серпень 2019 року включно на суму 9940,00 гривень щомісячно (89 460, 00 = 9940,00*9), що в загальному розмірі складає 120 545,00 гривень. Підрахована судом вище сума у розмірі 120 545,00 гривень включає в себе обов`язкові платежі та збори (податок з доходів фізичних осіб 18 % та військовий збір 1,5 %), які підлягають утриманню з нею при нарахуванні та виплаті роботодавцем. Щодо посилань відповідача на те, що застосування ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2018 року запобіжного заходу до Коротичанського селищного голови [PERSON] у вигляді цілодобового домашнього арешту унеможливило виконання ним повноважень Коротичанського селищного голови, починаючи з 02 травня 2018 року, суд зазначає наступне. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2018 року застосовано відносно [PERSON] , [INFO] , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , заборонивши [PERSON] , [INFO] цілодобово без дозволу суду залишати місце мешкання за адресою: [ADDRESS] , строком на 60 днів, а саме до 02 липня 2018 року включно, та зобов?язавши [PERSON] , [INFO] прибувати до суду за першою вимогою. Між іншим, лише ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2018 року обвинуваченого [PERSON] , [INFO] відсторонено від посади голови Коротичанської селищної ради строком на 60 днів, а саме до 29 жовтня 2018 року включно. Відтак, на час підписання 31 травня 2018 року Трудового договору між Коротичанською селищною радою в особі голови [PERSON] та громадянином [PERSON] , згідно якого між сторонами виникли трудові правовідносини, [PERSON] виконував обов`язки голови Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, а тому мав повноваження на укладення спірного трудового договору. Вказане вище судом приведено виходячи з тексту мотивувальної частини рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року у справі №635/572/20 за позовом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області до [PERSON] про визнання трудового договору недійсним. Висновок за результатами розгляду справи Оцінивши всі приведені сторонами доводи та наявні у справі документи в сукупності, виходячи із заявлених позивачами вимог, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення суми невиплаченої заробітної плати за період з липня 2018 року по серпень 2019 року (включно) у розмірі 120 545 (сто двадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 00 (нуль) копійок, з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов`язкових зборів та платежів. Тоді як в задоволенні частини позовних вимог на суму 2 177 (дві тисячі сто сімдесят сім) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки суд відмовляє, виходячи із фактично нарахованої та виплаченої заробітної плати згідно довідки про доходи від 08.10.2020 №581 (а.с. 202 том 1), про що було приведено вище в тексті судового рішення. Водночас у відповідності до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіл судових витрат Згідно статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. За положеннями частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі пропорційному сумі задоволених вимог, а саме, 1205,45 гривень.

Outcome: partial