Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У грудні 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки №PML-D05/045/2008, згідно п. 3.1., 3.2. якого в іпотеку банку було передано житлову квартиру [ADDRESS]. Іпотека забезпечила виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 27.05.2011 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за іпотечним договором №PML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. Враховуючи систематичне невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.08.2012 року у цивільній справі №1601/7470/2012 задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором №ML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. Станом на 10.12.2014 року виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ, однак звернути стягнення на іпотечне майно не можливо у зв'язку із зареєстрованими у ньому мешканцями, а саме: [PERSON] та [PERSON] 27.08.2014 року на адресу відповідачів направлені вимоги про виселення в порядку ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», які, згідно поштових повідомлень, вручені 29.08.2014 року. Загальна сума заборгованості за виконавчими документами складає 200332,99 грн. Просили виселити та зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з житлової квартири [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіславши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, покладались на розсуд суду. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, покладались на розсуд суду. Представник третьої особи Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки №PML-D05/045/2008, згідно п. 3.1., 3.2. якого в іпотеку банку було передано житлову квартиру [ADDRESS]. Іпотека забезпечила виконання зобов'язань за кредитним договором №ML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно ст. 512-516, 625, 1077 та 1080 ЦК України набуло право вимоги за кредитним договором згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 27.05.2011 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за іпотечним договором №PML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. Враховуючи систематичне невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.08.2012 року у цивільній справі №1601/7470/2012 задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором №ML-D05/045/2008 від 25.07.2008 року. Станом на 10.12.2014 року виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ, однак звернути стягнення на іпотечне майно не можливо у зв'язку із зареєстрованими у ньому мешканцями, а саме: [PERSON] та [PERSON] 27.08.2014 року на адресу відповідачів направлені вимоги про виселення в порядку ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», які, згідно поштових повідомлень, вручені 29.08.2014 року. Відповідно до частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із змісту частини 2 ст. 321 ЦК України вбачається, що особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку встановленому законом. Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його призначення. У випадку передачі нерухомого майна в іпотеку - право власності обмежується та надається право користування предметом іпотеки відповідно до цільового призначення предмета іпотеки. Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Відповідно до обставин справи, кредитний договір та договір іпотеки укладені 25.07.2008 року, тобто до набрання чинності ЗУ № 3795 - VI від 22.09.2011 року «Про іпотеку». До правовідносин по договору іпотеки застосовуються ст. 109 Житлового кодексу Української РСР та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» в редакції, яка діяла, до 22.09.2011 року. Статтею 40 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ст.109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило [PERSON] та [PERSON] кожному окремо повідомлення від 27.08.2014 року із вимогою добровільно звільнити передане в іпотеку нерухоме майно в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги. Вимога залишилась без відповідного реагування. Таким чином, суд, приймаючи до уваги, що банком дотримано досудовий порядок врегулювання спору, а саме: обов'язкова процедура письмового попередження про виселення відповідачів із займаного житлового приміщення протягом одного місяця, як встановлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині виселення відповідачів з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки - квартиру [ADDRESS] - без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування позову. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. У задоволенні позову в частині зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки рішення суду є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Згідно ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial