Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 03.09.2006 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 13.11.2014 р. становить 33 918,50 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 918,50 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 03.09.2006 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, в справі наявні копії двох паспортів [PERSON]. Паспорт [PERSON], [INFO], Серія [NUMBER], виданий 10.08.2000 року. Паспорт [PERSON], [INFO], Серія [NUMBER], виданий 01.12.2006 року. Ксерокопія паспорта, яка надавалася відповідачем при укладенні кредитного договору, була завірена написом «Копія вірна 19.08.2006 р.» Проте, як встановлено судом, станом на момент укладення договору паспорт відповідача Серія [NUMBER], виданий 10.08.2000 року був втрачений ним. В зв»язку з чим відповідач звернувся до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області для видачі нового паспорта. Тому, 01.12.2006 року [PERSON] Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області був виданий новий паспорт, Серія [NUMBER]. Також, судом встановлено, що відповідачем договір про отримання коштів не укладався та не підписувався, а паспорт відповідача, наданий позивачем, містить фотографію невідомої особи, а не відповідача. Таким чином, кошти відповідач не отримував та цивільно-правові угоди з позивачем не укладав. А отже, на момент укладення кредитного договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON], паспорт у останнього був відсутній і хто здійснив підписання кредитного договору №б/н відповідачу не відомо. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed