Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У грудні 2020 року позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі по тексту - ПрАТ «АТ «Київводоканал») звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідач на підставі договору отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] . На утриманні у позивача знаходиться вищевказаний будинок, для мешканців якого надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідач отримала відповідні послуги, однак всупереч умовам договору не сплатила кошти за спожиті послуги за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим утворилася перед позивачем заборгованість у розмірі 38 823,59 грн. Зважаючи на наявність непогашеної відповідачем заборгованості, позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 38 823,59 грн та за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 2 776,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 185,41 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2020 відкрито провадження у справі № 759/22537/20 за правилами спрощеного позовного провадження. 29.04.2021 Святошинським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про передачу справи за позовом ПрАТ «АТ «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва. 01.09.2021 на адресу Оболонського районного суду м. Києва надійшла дана цивільна справа. Ухвалою суду від 07.09.2021 вищезазначену цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Банасько І.М., справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 05.10.2021. 05.10.2021 у судовому засіданні відповідач подала клопотання про застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності. За наслідками проведення судового засідання оголошено перерву до 13.10.2021. 13.10.2021 в судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява від 13.10.2021 про розгляд справи без участі уповноваженого представника. В свою чергу, від відповідача 13.10.2021 також надійшла заява, в якій остання просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності визнає. З огляду на вищевикладені заяви та з урахуванням того, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006 (а.с.47), на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності належить позивачу - [PERSON] ј частина та членам її сім`ї: [PERSON] ј частина, [PERSON] ј частина, [PERSON] ј частина. Згідно з наданим розрахунком позивача заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2014 по 31.10.2020 становить 38 823,59 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо належної оплати відповідачем, як споживачем, отриманих комунальних послуг, які надає позивач. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. В газеті «Хрещатик» № 110 (4510) 05 серпня 2014 року опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Відповідач отримувала послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору не надходило. Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов`язався надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно із пункту 3.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води. Відповідач в свою чергу порушила умови договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з водопостачання та водовідведення, внаслідок чого виникла заборгованість. На момент розгляду справи відповідачем не сплачено заборгованості. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. В силу ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Доказів на спростування розрахунку заявленого до стягнення боргу чи власного розрахунку відповідачем суду не надано. В тому рахунку, останнім в спростування позовних вимог не надано також Акту звірки взаєморозрахунків, контрольного зняття показників, доказів оплати. При цьому, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з серпня 2014 по жовтень 2020 становить 38 823,59 грн. Позивач звернувся із даним позовом до суду 11.12.2020. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 заявлено позивачем з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з листопада 2017 по жовтень 2020 у розмірі 27 181,55 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції у розмірі 8 185,41 грн та 3% річних у розмірі 2 776,22 грн за період з серпня 2014 по жовтень 2020 року суд зазначає, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Зважаючи на те, що до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 застосовано строки позовної давності і відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності відповідне клопотання, суд за результатами проведеного перерахунку дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних підлягають частковому задоволенню та стягненню за період з листопада 2017 по вересень 2020 у розмірі 1 413,51 грн індекс інфляції та у розмірі 1 110,08 грн 3% річних. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 27 181,55 грн, індекс інфляції у розмірі 1 413,51 грн та 3% річних у розмірі 1 110,08 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 254,19 грн (29 705,14 грн * 2102,00 грн/49 785,22 грн).

Outcome: partial