Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У грудні 2-16 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON], в якій вона просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше тридцяти процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання себе до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 600,00 грн. щомісяця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з липня 2016 року не проживають разом, шлюб між ними розірвано в судовому порядку, спільна дитина проживає з позивачем. Відповідач в позасудовому порядку сплачує аліменти на дитину, однак на утримання позивача до досягнення трирічного дитиною трирічного віку аліменти не сплачує. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати аліменти офіційно, на підставі рішення суду. В ході судового розгляду позивач на позові про стягнення аліментів на утримання дитини наполягала, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання її до досягнення дитиною трирічного віку відмовилась шляхом подання письмової заяви. Ухвалою суду провадження у справі в частині цих позовних вимог було закрито. Відповідач та його представник позов визнав частково, погодившись з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини, але заперечив проти задоволення вимог позивача про стягнення судового збору. Крім цього, зазначив, що в період до і під час звернення позивача до суду з даним позовом сплачував аліменти на утримання дитини, та надав суду копії квитанцій про сплату аліментів, тому просив відмовити у позові в частині стягнення аліментів з моменту звернення позивача до суду. Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сімю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в листопада 2012 року по серпень 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.08.2016 року. У шлюбі сторони народили сина, [PERSON], [INFO]. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180,\~181 СК України\~обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд знаходить заявлений розмір аліментів на дитину обґрунтованим. Згідно із ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Разом з тим сторонами не заперечується, що відповідач сплачував щомісяця аліменти відповідачу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500,00 грн. на момент звернення до суду з позовом, в тому числі й у грудні 2016 року, тобто безпосередньо до розгляду цієї справи по суті. За таких обставин підстави для застосування ч. 1 ст. 191 СК України відсутні, як немає підстав й для негайного виконання рішення суду. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, оскільки з часу звернення позивача до суду і до часу ухвалення рішення у справі відповідач сплачував аліменти на користь позивача, та стягувати аліменти до досягнення дитиною повноліття. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку\~\~ст.192 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial