Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив виключити відомості про нього як батька із актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначається, що з серпня 2002 року позивач став проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачем. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини та здійснення відповідної реєстрації позивач був упевнений у біологічному батьківстві щодо дитини. Через відсутність взаєморозуміння на початку 2005 року сторони припинили будь-які відносини. У жовтні 2018 року позивач дізнався, що на підставі рішень Броварського міськрайонного суду Київської області його позбавлено батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина. Також позивачу стало відомо, що він не є біологічним батьком дитини, разом з тим зобов`язаний її утримувати відповідно до судового рішення. З підстав виключення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалами Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та звільнено [PERSON] від сплати судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 21 жовтня 2019 року до суду надійшла спільна заява позивача та його представника [PERSON] про проведення судового засідання у їх відсутність, в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 22 жовтня 2019 року надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21 березня 2019 року та актового запису про народження № 2124 від 04 жовтня 2003 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] . Батько - [PERSON] , [INFO] . Мати - [PERSON] , [INFO] . На підставі актового запису про встановлення батьківства № 193 від 04 жовтня 2003 року, складеного відділом РАЦС Дарницького району м. Києва, змінено прізвище дитини з [INFO] та [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2007 року, що набрало законної сили 30 жовтня 2007 року, [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2011 року, що набрало законної сили 09 серпня 2011 року, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі - ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист № 2-1964/11, виданий 30 квітня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі - ј частки всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , перебуває на примусовому виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 08 травня 2014 року № 43290423. Постановою державного виконавця вказаного органу державної виконавчої служби від 28 вересня 2018 року на [PERSON] накладено штраф на користь держави у розмірі - 78 729 грн. 91 коп. у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів. З метою встановлення спорідненості між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , судом відповідно до ухвали від 02 квітня 2019 року призначалася молекулярно-генетична експертиза. Згідно із висновком експерта № 103-171-2019, складеним відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 01 серпня 2019 року біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , народженого [PERSON] , виключається. Частина перша статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7). 01 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини. Тому, оскільки дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, суд застосовує до даних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року. Згідно із частиною першою статті 56 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно із положеннями статті 9 КпШС України на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Оскільки перебіг встановленого статтею 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушено право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом статті 261 ЦПК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як зазначено у правовому висновку, висловленому Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14 для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення та правовий висновок Верховного Суду України, вище зазначені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, зокрема, вище приведені докази, суд приймає їх до уваги й вважає, що позивачу [PERSON] об`єктивно стало відомо про порушене право щодо батьківства відносно дитини у жовтні 2018 року, чого не було оспорено відповідачем, а з позовом [PERSON] звернувся до суду 12 грудня 2018 року, тобто в межах встановленого строку. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні позивачем доведено, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , й відповідач порушила його права щодо батьківства, тому відповідно до статей 15, 16 ЦК України права позивач підлягають судовому захисту шляхом виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідач [PERSON] визнала пред`явлені до неї позовні вимоги, подавши про це відповідну заяву. За частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Outcome: approved