Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 08 лютого 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис №19. В шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на ст.ст. 56, 105, 110 СК України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через протилежні погляди на сімейні відносини, втрату почуття любові та поваги, вони припинили шлюбні відносини з березня 2017 року, проживають окремо та спільне господарства не ведуть. Водночас остання не вбачає доцільності у вжитті заходів для примирення, вказуючи на неможливість збереження сім'ї. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Кожен з них окремо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позивач позов підтримала, відповідач такий визнав. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з'ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області 08 лютого 2015 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08 лютого 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області, про що було зроблено актовий запис №19 (арк. спр. 9). У період шлюбу у сторін по справі народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11 серпня 2015 року (арк. спр. 8). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулась до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх та їх неповнолітнього сина, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо втрати почуттів у подружжя по відношенню одне до одного, що стало підставою для припинення шлюбних стосунків, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 105, 110 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. Крім того, судом застосовуються норми права, які наявні в ст. 112 СК України та які визначають підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв'язку з наданням сторонам строку на примирення. При цьому судом враховується те, що відповідач визнав позов та згоден на розірвання шлюбу, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім'ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з 11 грудня 2018 року. Як позивач, так і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданій заяві. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на її користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Крім того, поверненню з державного бюджету підлягають 20 копійок судового збору, внесених позивачем в більшому розмірі, ніж встановлено законом, що відповідатиме п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved