Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ автомобіля марки ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак [NUMBER] , виділення у власність останньому вказаного транспортного засобу та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля. В обґрунтування позову зазначила, що сторони по справі перебувають у шлюбі, під час якого придбали автомобіль марки ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем, але являється спільною сумісною власністю подружжя. Угоди про поділ вказаного майна сторони не досягнули в добровільному порядку, а тому позивач просить захистити її право як співвласника в судовому порядку. Ухвалою судді від 15.09.2021 року прийнято до розгляду вказаний позов та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву у справі. Від відповідача надійшов відзив, яким він повністю заперечив проти задоволення позову, вказуючи, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ спірного автомобіля, мала би попередньо внести на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму. Крім того, позивач не надала суду доказів того, що спірний автомобіль придбаний за грошові кошти подружжя та під час шлюбу, а також, що таке майно було власністю відповідача та таким являється і на даний час. Ухвалою суду від 19.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в територіального сервісного центру МВС 6845 інформацію про набуття [PERSON] права власності та її реєстрацію, зняття ним з реєстрації та підстави для цього, відомості про власника (власників), які набули право власності на автомобіль марки ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак [NUMBER] , з наданням копій підтверджуючих документів. Ухвалою суду від 30.11.2020 року за клопотанням позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка середня (ринкова) вартість автомобіля марки LADA 211120, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , на даний час. Цією ж ухвалою зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 26.04.2021 року після надходження висновку експерта провадження у справі поновлено. В травні 2021 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, якою просила суд стягнути з відповідача на її користь 52825, 02 грн. в рахунок компенсації Ѕ частини вартості спірного автомобіля. Вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу просила залишити без розгляду. Вказана заява обґрунтована тим, що [PERSON] , з метою уникнення поділу автомобіля, без згоди позивача відчужив його, хоча фактично продовжує ним користуватися. Про зазначений продаж транспортного засобу [PERSON] дізналася лише після звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 24.05.2021 року позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину автомобіля LADA 2111, державний номер [NUMBER] , залишено без розгляду. Водночас, заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті справи та відкладено судове засідання. В зв`язку із поданням позивачем заяви про уточнення позовних вимог відзиву від відповідача до суду не надходило. 25.06.2021 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнення частини боргового зобов`язання, яка ухвалою суду від 29.06.2021 року повернута позивачу. Ухвалою суду від 11.08.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи до вирішення іншої цивільної справи. Ухвалою суду від 11.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач пояснила, що на час звернення до суду із позовом в вересні 2020 року не була обізнана з тим, що відповідач відчужив спірний автомобіль в січні 2020 року. Дозвіл на його продаж вона не давала, кошти, отримані внаслідок укладеної відповідачем угоди про розпорядження спільним майном, не отримувала. Станом на січень 2020 року сторони хоча і перебували у шлюбі, але з грудня 2019 року проживали вже окремо, сімейних стосунків не підтримували, спільного господарства не вели. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, направили до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятість представника відповідача в іншій справі в Луцькому міськрайонному суді Волинської області. Суд, заслухавши думку позивача та його представника щодо поданого клопотання, ухвалою, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, постановив відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, адже долучена представником відповідача до клопотання роздруківка із сайту судової влади жодним чином не доводить її зайнятість в іншій справі, крім того відповідач та його представник вже вдруге не з`явились в судове засідання. Заслухавши присутніх в судовому засіданні учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.09.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.10.2020 року, яке набрало законної сили 05.11.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі, 12.09.2019 року [PERSON] уклав договір купівлі продажу №6845/2019/1681599 автомобіля марки LADA, моделі 211120, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, право власності на який зареєстрував на своє ім`я 12.11.2019 року. 21.01.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №6845/2020/1887256 відповідач відчужив вказаний транспортний засіб [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються належним чином засвідченими копіями документів, отриманих з Територіального сервісного центру №6845 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області. Допитані в судовому засіданні окремо один від одного свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що [PERSON] в грудні 2019 року переїхала разом із дітьми на постійне місце проживання до матері в житловий будинок [ADDRESS] . З того часу позивач там і проживає, сімейні стосунки з відповідачем не підтримує, спільного господарства з ним не веде. Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до\~ч.ч.1,\~3\~ст.368\~ЦК України\~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. У частині 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Наявними у даній справі доказами підтверджено, що спірний автомобіль марки LADA, моделі 211120, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, був спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Доказів того, що придбання цього рухомого майна здійснено за власні кошти, відповідачем суду не надано, хоча саме на нього закон покладає обов`язок спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно. [PERSON] в січні 2020 року відчужив вказаний транспортний засіб іншій особі без згоди позивача, як другого із співвласників. Відповідач не подав до суду доказів на підтвердження факту використання коштів від продажу спірного автомобіля в інтересах сім`ї. Крім того, за поясненнями позивача, підтвердженими в судовому засіданні показами свідків, сторони, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, але фактично припинили сімейні стосунки до відчуження спірного автомобіля, в грудні 2019 року, проживали окремо один від одного, спільного господарства не вели. Таким чином, з урахуванням того, що автомобіль марки LADA,\~моделі 211120,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~2011\~року випуску, набутий сторонами за час перебування у шлюбі, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, так як відповідна письмова заява останньої в матеріалах справи відсутня, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль є спільною власністю колишнього подружжя, кошти від його продажу використані відповідачем не в інтересах сім`ї, також відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання [PERSON] 1/2 частини коштів від продажу вказаного автомобіля, а тому його вартість враховується при поділі майна колишнього подружжя. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, у даному випадку визначається з дійсної ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/123-21/68-АВ від 15.01.2021 року середня ринкова вартість автомобіля марки LADA, моделі 211120, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , станом на час проведення експертизи складає 105650, 05 грн. Суд вважає вказаний висновок експерта зрозумілим та таким, що дає вичерпну відповідь на поставлене судом питання, а тому клопотання представника відповідача про необхідність виклику та допиту експерта є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. За таких обставин, позов про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля в сумі 52825, 02 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, а отже підлягає до задоволення. Що стосується тверджень відповідача у відзиві про необхідність попереднього внесення позивачем відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду, що передбачено ч.ч.3, 4 ст 71 СК України, то суд їх відхиляє з тієї підстави, що в даній справі предметом спору не є поділ спірного автомобіля з можливістю залишення його у власності одного із співвласників з виплатою ним компенсації частини його вартості іншому. Частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 2 частини 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду із позовом судовий збір в сумі 840, 80 грн., а також понесені нею витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 175, 80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved