overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 5, 7). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач, у судовому засіданні зменшила розмір аліментів та просила стягнути аліменти в розмірі 1/16 частини доходів відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/16 частини його доходів визнав позов повністю. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні проти позовної вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/16 частини доходів відповідача не заперечувала. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 5). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 83 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою належним чином, про причину неявки не повідомила. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 3, 5)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У грудні 2014р. позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що в період шлюбу з відповідачем ними був виплачений пай за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2012р., яке набуло законної сили, встановлено участь кожного з подружжя у виплаті паю за зазначену квартиру, відповідно до якого участь відповідача [PERSON] склала 71,95 % спірної квартири (7195/10000), участь відповідача [PERSON] склала 28,05% (2805/10000) . Зазначеним рішенням суду визнано право власності відповідача на 71,95% спірної квартири. Проте, питання щодо визнання права власності позивачки на частку зазначеної квартири рішенням суду визначено не було, що позбавляє позивачку можливості реєстрації її права власності на нерухоме майно. Вартість зазначеної квартири згідно висновку спеціаліста-оцінювача складає 207 818 грн. Таким чином, вартість частки, на яку претендує позивачка, складає 58 292 грн. 95 коп. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 28,08% (2805/100000) квартири [ADDRESS]. Позивач звернувся до суду із зустрічним позовом до про поділ квартири в натурі, просив суд поділити квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] між сторонами - [PERSON] та [PERSON] відповідно часток права власності кожної сторони в спірній квартирі, а саме: виділити в натурі [PERSON] 7195/10000 часток в спірній квартирі, а [PERSON] виділити в натурі 2805/10000 часток квартири. У судовому засіданні позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) позовні вимоги підтримала повністю, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд задовольнити позов, зустрічний позов не визнала повністю, просила суд відмовити у його задоволенні. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) первісні позовні вимоги не визнав повністю, суду пояснив, що квартира є повністю його власністю, він ніколи не дозволить позивачці проживати в цій квартирі, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити повністю, поділивши квартиру в натурі відповідно часток, належних на праві власності кожному із сторін. Представники третіх осіб - ЖБК «Побутовик-2», Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У грудні 2014 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №141 в будинку № 28 по вул.Херсонське шосе у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем, в червні 2012 року, останній деякий час проживав у квартирі, а потім зібрав свої речі та виїхав з квартири і з того часу в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що знає позивачку та її колишнього чоловіка з 1998 року. Останній не проживає у квартирі з позивачкою вже 2 роки 6 місяців, де він знаходиться їй не відомо. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Згідно ордеру на службове жиле приміщення серії 000733 № 83, [PERSON] надано право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 7). За довідкою ОСББ «Херсонське шосе,28» № 110 від 10 листопада 2014р., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник особового рахунку [PERSON], її колишній чоловік [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON] (а.с. 32). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). З копії заперечень [PERSON], які він висловив проти позову [PERSON] щодо стягнення аліментів, вбачається, що [PERSON] не проживає з позивачкою за місце реєстрації, а наймає житло (а.с. 12-13). Актами про не проживання від 08 серпня 2013р. та 11 жовтня 2014р., складеними і підписаними [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], і посвідченими головою правління ОСМД «Херсонське шосе», встановлено, що [PERSON] не проживає у [INFO] і його особисті речі в квартирі відсутні (а.с. 33-34). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, наявні докази в сукупності дають підстави вважати, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У грудні 2014 р. Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі по тексту - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири в розмірі 213 622,57 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 06.02.1997 між Закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов цього договору продаж квартири здійснено за 42 196 грн., що на день укладення договору складає 22 281 умовних одиниць за курсом НБУ і відповідає офіційному курсу гривні до долара США. Рішеннями Вищого спеціалізованого суду України від 11.07.2012 у справі № 6-26110св12, предметом розгляду якої були аналогічні договори купівлі-продажу квартир у будинку [ADDRESS] , встановлено, що належним виконанням зобов`язань за договорами є внесення покупцями грошових коштів у національній валюті України в сумі, що на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. У рішенні Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2013 по справі № 22-796-2658 за позовом низки осіб, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , до ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії зазначено, що належним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу слід вважати сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорі в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. Даним рішенням суду встановлено, що за укладеним з [PERSON] та [PERSON] договором проведені виплати на загальну суму 9 238 дол. США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів, а тому заборгованість з оплати вартості квартири становить 13 043 дол. США. Отже не підлягають доказуванню у даній справі обставини, пов`язані з тлумаченням пункту 4 договору, визначенням терміну «умовна одиниця», а також наявність у відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу квартири та її розмір Позивач посилався на те, що всупереч вищевказаним судовим рішенням та незважаючи на те, що кінцевий строк виконання зобов`язань з оплати вартості квартири минув, відповідачі не виконали зобов`язань з оплати вартості квартири і їх заборгованість складає 13 043 дол. США. Також позивач,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У грудні 2014 р. УПФУ звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути на свою користь з [PERSON] суму надміру виплаченої пенсії 7343,00 грн. Позов обґрунтований тим, що в період з 01 лютого 2014 року по 31 серпня 2014 року [PERSON] безпідставно отримувала пенсію в зв'язку із втратою годувальника, оскільки отримувала дану грошову допомогу як особа, що продовжує навчання у вищому навчальному закладі, однак з 01 лютого 2014 р. відповідачка була відрахована із числа студентів. Залишок боргу з надміру отриманої нею пенсії становить 7343,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. За розпорядженням відповідача від 19 вересня 2011 року, [PERSON] було призначено пенсію по втраті годувальника (а.с 10). Заявами від 20 вересня 2012 року, 02 жовтня 2013 року до УПФУ в Ленінському районі відповідачка просила поновити виплату пенсії по втраті годувальника з 01.09.2012р. до досягнення 23 років, оскільки була студенткою і продовжувала навчання (а.с. 7 ). У відповідності до довідки Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського від 09 вересня 2013р., [PERSON] є студенткою ІІІ курсу Навчально-наукового інституту історії та права Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського, ІV рівня акредитації (а.с. 17). Розпорядженням № 151917 від 03 жовтня 2013 року [PERSON] призначено пенсію по втраті годувальника. (а.с. .11) Пунктом 2 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається дітям, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Однак, за повідомленням того ж університету від 14 жовтня 2014р., [PERSON] з 01 лютого 2014р. відрахована з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та порушення умов контракту (несплата за навчання) (а.с. 31). У відповідності до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені внаслідок подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. За розрахунком позивача, відповідачці були надмірно виплачені кошти в сумі 7 343,00 грн. (а.с. 23). З урахуванням наведеного, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади міста Миколаєва, [PERSON], яким просили визнати за собою право власності на 1/3 частину житлового будинку по вул. Баштанській, 77 в м. Миколаєві за набувальною давністю. Позов обґрунтований тим, що позивачі як діти, а [PERSON] як мачуха успадкували в рівних частках, по 1/3, вказаний будинок після смерті [PERSON], але з 1986 р. [PERSON] виїхала, звязку із нею немає, позивачі користуються усім майном понад 10 років, технічно виділити частку [PERSON]П, технічно не є можливим. Надалі позовні вимоги були уточнені - просили визнати за кожним право власності на /6 частину будинку (а.с.67). Ухвалою суду від 22 березня 2016 р. до участі в справі залучена співвідповідачем миколаївська міська рада. Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 р. до участі в справі правонаступником померлого відповідача [PERSON]П, залучена [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав. Представник Миколаївської міської ради просив справи вирішити на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в письмовій заяві не заперечувала проти задоволення позову та просила розглядати справу без неї Суд, встановив такі обставини. 23 липня 1988 р. державний нотаріус Першої миколаївської нотаріальної контори посвідчила свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 24 листопада 1986 р. [PERSON]. Право на спадщину у вигляді житлового будинку по вул. Баштанській, 77 в м. Миколаєві отримали вдова [PERSON], діти спадкодавця позивачі. Відповідно до спадкової справи №69/2014 Ананьївської районної державної нотаріальної контори ГТ УЮ в Одеській області, [PERSON] померла 04 лютого 2014 р., спадщину після неї прийняла за заповітом [PERSON] Позов не може бути задоволений з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Разом з тим, власник спірної частини був відомий та помер, залишивши спадкоємця, який спадщину прийняв, а за такого є її володільцем відповідності до ст. 1268 ЦК України. За такого, обставини справи не дозволяються позов задовольнити. Право власності на спірну частину житлового будинку, яка не є безтитульною, може бути набутий позивачами в інший правовий спосіб. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України позивачам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON]В, предявив позов про припинення права власності [PERSON], [PERSON] на належні кожній по 1/12 частини у праві спільної власності на житловий будинок по провулку Січневому, 18 в м. Миколаєві, де йому належить 5/6 частин. Ухвалою суду від 15 березня 2017 р. за заявою позивача позовні вимоги до [PERSON] залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач з представником позов підтримали. Відповідачка, а надалі її представник, не заперечували проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. [PERSON] належить 1/12 частина у праві власності на житловий будинок по провулку Січневому, 18 в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19 лютого 2011 р. Другою миколаївською державною нотаріальної конторою. [PERSON] та [PERSON] належить, відповідно, 1/12 та 5/6 частин у праві спільної власності на підставі свідоцтв виданих Другою миколаївською державною нотаріальної конторою 27 грудня 2004 р. та 25 липня 2006 р. Згідно висновку експертизи №125-095 від 19 грудня 2016 р. вартість 1/12 частини даного будинку становить 24861 грн., виділити її в натурі не є технічно можливим. Дана ціна перерахована позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області згідно квитанції від 22 лютого 2017 р. Положеннями статті 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідачка припинила реєстрацію в даній квартирі 03 березня 2017 р. що свідчить про втрату нею інтересу до використання власності у якості житла, позов визнала Згідно копії технічного паспорту від 20 лютого 2013 р. в спірному будинку відсутні самочинне будівництво. Тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду зі позовом, який надалі уточнив та просив стягнути на його користь починаючи з 01 січня 2016 р. щомісячне відшкодування шкоди, витрати за звичайний догляд і витрати на побутовий догляд у зв'язку із змінами розміру мінімальної заробітної плати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача не з'явився, відзиву не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 р., яке набрало законної сили, на користь позивача з відповідача було присуджено, зокрема, стягувати з 01 грудня 2013 р. і до зміни розміру мінімальної заробітної плати щомісячно: на відшкодування шкоди завданої здоров'ю внаслідок каліцтва по 2838,86 грн., на відшкодування витрат на звичайний догляд по 609 грн., на відшкодування витрат на побутовий догляд по 304,50 грн. Базою нарахування розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом є поточний розмір мінімальної заробітної плати (далі - МЗП). Витрати на звичайний догляд обраховуються у розмірі ? частини щомісячної МЗП, а витрати на побутовий догляд в розмірі ? частини щомісячної МЗП. Нарахування шкоди завданої каліцтвом здійснюється шляхом поділу розміру поточного МЗП на попередній встановлений розмір МЗП і множення отриманого коефіцієнту зростання МЗП на розмір відшкодування, на який позивача мав право за період дії попереднього МЗП. Враховуючи заяву про зміну розміру позовних вимог щодо присудження перерахунку з 01 січня 2016 р. у зв'язку із задоволенням інших вимог позивача відповідачем, то суд виходить з розміру МЗП на 01 січня 2016 р. та коефіцієнту по відношенню до попереднього МЗП (1378/1218) 1,131. Розмір щомісячного відшкодування з 01 січня 2016 р. і до зміни розміру мінімальної заробітної плати є таким: на відшкодування шкоди завданої здоров'ю внаслідок каліцтва по 3210,75 грн. (2838,86 грн. х1,131); на відшкодування витрат на звичайний догляд 688,78 грн. (609 грн. х 1,131), на відшкодування витрат на побутовий догляд 344,39 грн. (304,50 грн. х 1,131). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, побажала відновити дошлюбне прізвище. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 28 серпня 2012 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції р., актовий запис №465. Подружні відносини припинені. Мають сина [PERSON], [INFO]. Із обставин, встановлених судом вбачається, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відтак, згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити.

Outcome: approved