Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.11.2011 року на загальну суму 13 127,07 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 30.11.2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушила умови вищезазначеного договору. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 30.09.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 13 127,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 556,40 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 469,38 грн., штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 601,29 грн. Тому, ПАТ КБ «Приватбанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Визнала позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом у розмірі, зазначеному позивачем у позовній заяві - 7 556,40 грн. та визнала суму штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. Однак, не визнала позовні вимоги в частині відсотків за користування кредитом - 4 469,38 грн. та штрафом (процентна складова) у розмірі 601,29 грн. Вказала, що розмір відсотків за користування кредитом був змінений позивачем в односторонньому порядку, без повідомлення про це відповідача, а тому вона не згодна з розрахунком відсотків. У судових дебатах просила розстрочити виконання рішення суду та встановити сплату заборгованості частинами, оскільки відповідач не має можливості одразу сплатити всю суму заборгованості за кредитним договором у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем та наявністю малолітньої дитини-інваліда. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7). З довідки, наданої представником ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] (а.с. 81), вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н від 30.11.2011 року, за яким було надано наступні кредитні картки: - [NUMBER], дата відкриття 30.11.2011 року, термін дії - до листопада 2015 року; - [NUMBER], дата відкриття 06.09.2013 року, термін дії - до квітня 2017 року; - [NUMBER], дата відкриття 09.09.2013 року, термін дії - до грудня 2016 року; - [NUMBER], дата відкриття 15.10.2013 року, термін дії - до липня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов'язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 30.09.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 13 127,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 556,40 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 469,38 грн., штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 601,29 грн. (а.с. 4-5). Представник відповідача в судовому засіданні визнала, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 556,40 грн. та визнала розмір штрафу (фіксована складова) у сумі 500,00 грн. При цьому представник відповідача не визнавала заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 469,38 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 601,29 грн., обґрунтовуючи свої заперечення тим, що розмір відсотків за користування кредитом був змінений позивачем в односторонньому порядку, без повідомлення про це відповідача. Згідно п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, Банк має право здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний, не менше ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати Клієнта, в частності у виписці по Картковому рахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови (а.с. 10-33). Отже, з викладеного вбачається, що Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитних договором може змінюватись Банком за умови своєчасного інформування позичальника про зміни. Представником позивача були надані виписки по картковим рахункам відповідача [PERSON] за період з 30.11.2011 року по 30.09.2016 року, з яких вбачається, що відповідач користувалась наданим позивачем кредитом, та, при цьому, повідомлялась Банком про зміну відсоткової ставки за кредитним договором (а.с. 82-87). Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами шляхом надсилання смс-повідомлень на мобільний номер відповідача, вказаний відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а саме 15 грудня 2012 року (а.с. 90), 15 серпня 2014 року (а.с. 89), 15 березня 2015 року (а.с. 88). Заперечуючи проти вимог позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам представник відповідача вказував на те, що повідомлення через смс-повідомлення про зміну процентної ставки не може вважатися належним способом повідомлення позичальника про зміни умов кредитування, та на те, що такий спосіб не передбачений умовами договору. З цього приводу слід зазначити, що згідно п. 1.1.3.2.9. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміна Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, інформування про проведення банком акцій, дистанційне обслуговування та ін.) встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали зв'язку: направлення смс-повідомлень на мобільний номер клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-пароля; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друк інформації на чеках в РОS-терміналах; інші засоби комунікації. За таких обставин доводи представника відповідача в цій частині суд до уваги не бере та відхиляє їх як безпідставні. Судом також встановлено та визнається сторонами, що відповідач [PERSON] не повідомляла Банк про незгоду зі змінами відсоткової ставки за кредитним договором та продовжувала користуватись наданим кредитом після зміни відсоткової ставки за кредитом, у зв'язку з чим суд вважає, що відповідач після зміни відсоткових ставок за кредитним договором, приймала нові умови договору без будь-яких зауважень. Доказів того, що відповідач повідомляла банк про свою незгоду зі зміненими тарифами, відповідачем суду надано не було. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що «Тарифи Банку» викладені на банківському сайті - https://privatbank.ua/terms/pages/70/, а отже вони знаходяться у відкритому доступі та відповідач мав можливість ознайомитись з ними в будь-який час. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що позивачем розмір відсотків за користування кредитом був змінений без повідомлення про це відповідача, стороною відповідача не надано, та такі твердження представника відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Доказів на підтвердження того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам та штрафу (процента складова) є помилковим та не відповідає реальному розміру заборгованості, відповідачем суду не надано. Враховуючи наведені обставини справи та оцінюючи докази у відповідності до ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що відповідач була належним чином повідомлена про зміни відсоткової ставки за користування кредитом, прийняла нові умови договору, продовживши користуватись кредитними коштами, та при цьому, прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором і не повернула отримані кредитні кошти. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на те, що відповідач прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2011 року станом на 30.09.2016 року на загальну суму 13 127,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 556,40 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 469,38 грн., штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 601,29 грн. Крім того слід зазначити, що підстав для задоволення заявленого під час судових дебатів представником відповідача клопотання про розстрочку виконання рішення суду суд не вбачає, оскільки стороною відповідача клопотання належним чином не обґрунтовано, а на підтвердження доводів клопотання про те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, що ускладнювало б виконання рішення суду, представником відповідача суду не надано належних доказів. Сам по собі факт наявності на утриманні відповідача малолітньої дитини-інваліда, не свідчить про тяжке матеріальне становище відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved