Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилається на те, що 21 березня 2012 року між ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] був укладений договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання № 120309286. Відповідно до п. 1.1. цього договору відповідач бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом LeaseIT, а позивач зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо), обраних клієнтом та надання останньому послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. На підставі пунктів 2.2. та 4.9. договору надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі майна № 120309286 від 21 березня 2012 року. Згідно з п. 6.2. договору строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseIT строку. Відповідач зобов'язувалась сплачувати платежі в загальній сумі 5882 гривні в такому порядку: - перший платіж у розмірі 16,67 % від загальної суми платежів; - 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Таким чином, [PERSON] мала сплатити 6 платежів по 980 гривень 33 копійки. Відповідач сплатила 2738 гривень 69 копійок. Станом на 18 грудня 2013 року заборгованість відповідача по договору становить 17443 гривні 04 копійки, з яких: - 3921 гривня 34 копійки - компенсація вартості наданого обладнання; - 13429 гривень - плата за прострочення щомісячних платежів; - 92 гривні 64 копійки - компенсація понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 38) в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2012 року між ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] був укладений договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання № 120309286 (а.с. 5-11). Відповідно до п. 1.1. цього договору відповідач бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом LeaseIT, а позивач зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо), обраних клієнтом та надання останньому послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. На підставі пунктів 2.2. та 4.9. договору ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» надав [PERSON] в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі майна № 120309286 від 21 березня 2012 року (а.с. 13). Згідно з п. 6.2. договору строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseIT строку. Загальна сума платежів відповідно до договору становить 5882 гривні. Представник позивача зазначила, що [PERSON] сплатила 2738 гривень 69 копійок. Інші орендні платежі остання не сплачує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання не виконуються. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк грошову суму, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, заборгованість відповідача станом на 18 грудня 2013 року становить 3921 гривню 34 копійки. Розрахунок суми заборгованості позивачем наданий суду, відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору (а.с. 14). Крім того, ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» просить суд стягнути з відповідача плату за прострочення щомісячних платежів у розмірі 13429 гривень. Відповідно до п. 14.2. договору у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільніє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Отже, плата за прострочення щомісячних платежів, передбачена п. 14.2. договору, фактично є штрафом. Позивачем нарахований штраф в розмірі 13429 гривень. Нарахована сума штрафу значно перевищує розмір основного зобов'язання за договором, що складає 3921 гривню 34 копійки. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (штрафу) з 13429 гривень до суми основної заборгованості, а саме до 3921 гривні 34 копійки. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 92 гривні 64 копійки компенсації понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. У судовому засіданні представник позивача зазначила, що ці витрати фактично є вартістю за відправку телеграм відповідачу. Доказів на підтвердження оплати зазначених витрат позивачем суду не надано. Крім того, перелік судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, визначений ст. 79 ЦПК України. Поштові витрати цим законом не передбачені. Не надано суду і доказів, що такі витрати понесені позивачем з вини відповідача, оскільки направлення таких телеграм не є обов'язковим. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: partial