Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У грудні 2013 року прокурор Артемівського району м. Луганська в інтересах держави в особі Луганської міської ради, Виконавчого комітету Луганської міської ради звернувся до суду з дійсним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради від 21.07.2000 року № 216/7, була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 0,1601 Га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], терміном на 49 років, під проектування, будівництво та розміщення торгівельно - побутового комплексу. 26.07.2000 року між виконавчим комітетом Луганської міської ради та [PERSON], й [PERSON], укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, державна реєстрація від 15.09.2000 року № 3307. Угодою про внесення змін в договір оренди землі від 16.11.2000 року внесено зміни до договору оренди землі від 26.07.2000 року, за якими [PERSON] за його добровільною згодою виключено з орендарів. Посилаючись на зміни діючого законодавства і з метою приведення вказаного договору оренди у відповідність до них, просить суд внести зміни до договору оренди землі від 26.07.2000 року, а саме: в п.2.1. розділу «ІІ. ПЛАТА ЗА ЗЕМЛЮ» договору змінити слова та цифри « з коефіцієнтом 2,5» на слова та цифри « з коефіцієнтом 3,5 у гривнях». в п.6.4. розділу « VI. Інші умови» абзац 3 викласти в новій редакції: « У разі невнесення орендної плати в термін, визначений цим договором, Орендар повинен сплатити пеню в розмірі, передбаченому діючим законодавством, за несвоєчасну сплату земельного податку, від несплаченої суми орендної плати за кожний день прострочення платежу» Прокурор в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позов, просив позов задовольнити. Представник Позивача виконавчого комітету Луганської міської ради і Луганської міської ради не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення прокурора, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луганської міської ради та [PERSON] від 21.07.2000 року № 216/7, [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 0, 1601 Га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], терміном на 49 років, під проектування, будівництво та розміщення торгівельно - побутового комплексу. 26.07.2000 року між виконавчим комітетом Луганської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди землі (далі - «Договір»), державна реєстрація від 15.09.2000 року № 3307, згідно якого, виконавчий комітет Луганської міської ради був зобов'язаний передати [PERSON] земельну ділянку, визначену у рішенні № 216/7 від 21.07.2000 року, а [PERSON] прийняти її в оренду на умовах, визначених договором. Виходячи з того, що був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 309-VI від 03.06.2008 року, це зумовило необхідність внесення змін до договору оренди землі, та ст. 288 Податкового кодексу України, направлені саме на підвищення ціни договору - розміру річної орендної плати. Розмір орендної плати за земельну ділянку розраховується за формулою залежно від: а) нормативної грошової оцінки земельної ділянки, за допомогою якої встановлюється земельний податок; б) договірного коефіцієнту; площі земельної ділянки. Таким чином, зміна розміру договірного коефіцієнту призведе до зміни ціни договору, тобто наявні підстави для внесення змін у договір, визначені ст. 632 Цивільного кодексу України. До теперішнього часу зміни в договір не внесені. Таким чином між сторонами склалися правовідносини, що володіння і користування земельною ділянкою, що регулюються нормами Земельного Кодексу України, Податковим кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законами України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. За змістом ч. 1 п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради. 01.01.2011 року набув чинності Податковий кодекс України (надалі - Кодекс), яким змінено деякі положення щодо орендної плати за землю: пунктом 288.5 статті 288 Кодексу, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 3 червня 2008 року N 309-УІ, яким внесено зміни до частин четвертої та п'ятої статті 21 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Відповідно до ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Отже, розмір орендної плати розраховується наступним чином: розмір земельного податку за земельну ділянку х 3 (договірний коефіцієнт). Відповідно до статті 290 Податкового кодексу України, плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України , нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. Частиною 287.5 статті 287 Кодексу встановлено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. п. 1.1 ст. 129 Кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Згідно п. 4 ст. 129 Кодексу, пеня, визначена підпунктом 119.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті. Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін договору має відповідати цьому акту (стаття 648 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Частинами 1, 2 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної виконавчої влади або місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках, і на умовах, встановлених договором або законом. Статтями 759,762 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), і договором або законом можуть бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Відповідно до статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Про це зазначено і в статті 93 Земельного кодексу України. Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди землі. За ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Вказана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема постановою Верховного суду України від 06.12.2010 по справі №2-1/10068-2008. Відповідно до ст. 651 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Таким чином, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата, після досягнення сторонами домовленості з питань істотних умов, підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у разі недосягнення такої згоди спір вирішується у судовому порядку. Суд вважає, що у зв'язку з законодавчою зміною річного розміру орендної плати за землю виникла необхідність у приведенні спірного договору у відповідність з вимогами податкового законодавства, проти чого ухиляються відповідачі, тому дане питання має бути вирішено у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов прокурора м.Луганська є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ч.1, ч.3 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved