Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 25 000,00 грн. основного боргу; 1 097,00 грн. 3 % річних; 2000,00 грн. моральної шкоди; 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу, 280,98 грн. судового збору. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 12.11.2009 року відповідач отримав у позику від [PERSON] 50000 грн., які зобов'язався повернути до 15.01.2010 року. Позивач гарантував [PERSON] повернення коштів відповідачем у вказаний строк. Відповідач не виконав грошове зобов'язання по поверненню коштів [PERSON] 01.03.2010 року позивачем було повернуто [PERSON] 50000 грн. за [PERSON] У період часу з січня по червень 2012 року відповідач частково повертав позивачу грошові кошти, а всього на суму 25000 грн. Сума боргу відповідача складає 25000 грн. При зверненні до суду позивачем розраховано три відсотка річних від простроченої суми боргу в порядку ст.625 Цивільного Кодексу України, що складає 1097,26 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 2000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати по справі. 05.03.2014 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій позивач зазначив, що для з розрахунку з [PERSON] у лютому 2010 року ним було взято у борг 25000 грн. у [PERSON] та [PERSON]. Оскільки відповідач не повертав йому грошові кошти позивач був змушений у грудні 2012 року взяти кредит у ПАТ «ВТБ Банк» для розрахунки з вказаними особами. У період з січня 2013 року по березень 2014 року позивачем було сплачено банку 18000 грн. Позивач зазначає, що на час розгляду справи ним понесено та в подальшому буде понесено 21023,71 грн. реальних збитків, які складаються з сплати процентів та комісії банку, які просить стягнути з відповідача. Окрім того позивач вважає, що своєчасним неповерненням відповідачем йому грошових коштів позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, за участю його представника [PERSON] 27.03.2014 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач п'ять разів у судові засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Судом встановлено, що 12 листопада 2009 року відповідач отримав у позику від [PERSON] 50000 грн., які зобов'язався повернути до 15 січня 2010 року. [PERSON] гарантував [PERSON] повернення коштів відповідачем у вказаний строк. Відповідач не виконав грошове зобов'язання по поверненню коштів [PERSON] 01.03.2010 року позивачем було повернуто [PERSON] 50 000,00 грн. за [PERSON] Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем розписками. У лютому 2010 р. для розрахунку з [PERSON] позивач взяв у борг грошові кошти у громадян [PERSON] та [PERSON] в сумі 22000 грн. У період часу з січня по червень 2012 року відповідач частково повертав позивачу грошові кошти, а всього на суму 25000 грн. з урахуванням чого сума боргу відповідача перед позивачем склала 25 000,00 грн. 12.12.2012 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R53100369094В за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використовувати його за цільовим призначенням, повернути Банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. Відповідно до п. 2.1. Договору, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби в інтересах сім'ї. Строк кредитування встановлений сторонами до 12.09.2015 року (п. 3.2. Договору). Відповідно до Додатку № 1 до Договору оплата тіла кредиту складає 22000грн., 8 754,31 грн. - відсотки банку, 12 269,40 грн. - комісія банку. Грошові кошти в сумі 22000 грн. позивач був змушений був взяти у кредит для розрахунку з [PERSON] та [PERSON] У період з 17.01.2013 року по березень 2014 року на погашення кредитних зобов'язань перед банком позивачем сплачено 18080 грн., що встановлюється наданими суду квитанціями. Згідно до вимог ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надавати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. Згідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно до вимог ч.2 статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотка не встановлений договором або законом. Оскільки має місце прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 1 276,03 грн. з 01.07.2012 року по 13.03.2014 року. Згідно до вимог статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до вимог ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмір. Згідно до вимог ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача реальних збитків в сумі 21 023,71 грн., в тому числі: відсотки банку - 8 754,31 грн.; комісія банку -12 269,40 грн., які позивач змушений сплачувати на виконання зобов'язань перед ПАТ «ВТБ Банк» за умовами кредитного договору № R53100369094В, який він зобов'язаний виконувати у відповідності до його умов та законодавства. Згідно до вимог ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, внаслідок душевних хвилювань у пошуках 50000грн. - суми боргу за відповідача, оскільки єдиний дохід позивача - пенсія. Матеріали справи містять копії медичних довідок які свідчать про фактично викликаний розвиток онкологічного захворювання у позивача (фіброзна гранульома з вогнищами некрозу). Завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінив у 5000 грн. Суд вивчивши матеріали справи доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині його вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача також підлягають задоволенню з урахуванням сутті позовних вимог, характеру діянь особи, яка завдала шкоду, ступеня та тривалості матеріальних обмежень та моральних страждань з цього приводу позивача. Відсутність вини відповідача в спричиненні моральних страждань позивачу в судовому засіданні відповідачем не доведено. Відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального Кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, входять до складу судових витрат. Матеріали справи містять копію договору про надання правової допомоги № 72, укладеного 01.10.2013 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON], акту виконаних юридичних робіт до договору № 72 про надання правової допомоги від 01.10.2013 року, чек виписаний адвокатом, що підтверджують факт оплати позивачем послуг адвоката в сумі 1500 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи в обов'язковому порядку відповідно до п.4 ч.1 ст. 215 Цивільного процесуального Кодексу України питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не має пільг щодо сплати судового збору та при подачі позову позивачем було сплачено судові витрати, тому, у порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 523 грн.

Outcome: approved