Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив застосувати наслідки нікчемного (неукладеного) договору; стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 103679 грн. 08 коп., проценти за користування грошовими коштами позивача у сумі 15551 грн. 85 коп., збитки у розмірі 103679 грн. 08 коп.; стягнути з відповідача на користь державного бюджету штраф у сумі 2000000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 07 березня 2006 року між позивачем та Приватним підприємством «Капітолій» був підписаний договір №001711, предметом якого є надання фінансових послуг, спрямованих на придбання авта та за рахунок об'єднання грошових коштів учасників, в рамках створеної відповідачем системи продажу автомобілів програми «Лідер». Позивач зазначає, що за змістом, укладений договір є договором купівлі-продажу автомобіля у групі з відстрочкою повної оплати. Згідно зазначеного договору, позивач вніс на рахунок відповідача плату за послуги, пов'язані зі вступом та знаходженням в системі «Лідер» у розмірі 103679 грн. 08 коп. Позивач вважає, що сторонами не була погоджена головна істотна умова договору - предмет договору, оскільки не зазначено, яке саме авто повинен був за договором отримати покупець; строк дії договору та строк виконання зобов'язань з передачі товару, які мають бути у договорі, є різними строками. За таких обставин, позивач вважає, що зазначений договір є неукладеним та таким, що не породжує прав і обов'язків сторін, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмові заперечення, згідно яких зазначив, що відповідно до змісту договору, укладеному між [PERSON] та Приватним підприємством «Капітолій», метою позивача є придбання автомобіля за рахунок грошових коштів, внесених [PERSON], а також, залучених в тому числі і за рахунок третіх осіб, шляхом формування груп з таких осіб. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18.01.2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто заборгованість у сумі 61351 грн. 09 коп. за договірними зобов'язаннями за договорами №001711 від 07.03.2006 року та №252/08 від 16.08.2007 року, зустрічний позов [PERSON] про визнання договору недійсним - залишено без задоволення. Отже, укладені договори не є договором купівлі-продажу, тому відсутні правові підстави вважати договори нікчемними (неукладеними). Крім того, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви. Представник третьої особи - Міністерства доходів і зборів України в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Генеральної прокуратури України в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши представника позивача, ознайомившись із запереченнями представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2006 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Капітолій» був укладений договір №001711, за яким останній зобов'язаний здійснити дії, спрямовані на придбання товару, на умовах діяльності програми «Лідер», в тому числі сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування та присвоїти і повідомити учаснику його код у групі; організувати та присвоїти асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього, що передбачено п.1.1 статті 1 договору (а.с.5). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18.01.2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Капітолій» стягнуто заборгованість за договірними зобов'язаннями №001711 від 07.03.2006 року та №252/08 від 16.08.2007 року у сумі 61351 грн. 09 коп.; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Приватного підприємства «Капітолій» про захист прав споживачів, визнання недійсним договорів - відмовлено (а.с.16-17,18). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2013 року позовна заява [PERSON] до Приватного підприємства «Капітолій», треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору та стягнення матеріальних збитків - задоволено частково: визнано договір №001711 від 07 березня 2006 року, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Капітолій» - недійсним; визнано договір іпотеки від 16 серпня 2007 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Приватним підприємством «Капітолій» - недійсним; стягнуто з Приватного підприємства «Капітолій» на користь [PERSON] суму у розмірі 103679 грн. 08 коп.; вирішено питання про стягнення судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено (а.с.68-71). Проте, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2013 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2013 року - скасовано; в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного підприємства «Капітолій», треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору та стягнення матеріальних збитків - відмовлено (а.с.72-73). Отже, позивач, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, наявність порушень умов договору з боку відповідача, що могли б стати підставою для визнання договору неукладеним, таких доказів він не надав суду. Крім того, зазначений договір був укладений позивачем добровільно, його умови ним усвідомлювались, що підтверджують ті обставини, що останній виконував договір (шляхом внесення платежів) протягом тривалого часу та не порушував питання про визнання договору неукладеним. Інші посилання представника позивача, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач, в поданій до суду позовній заяві не зазначає, коли саме він довідався про порушення свого права, проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач довідався про порушення своїх прав, 21 жовтня 2009 року, пред'явивши до Корольовського районного суду м.Житомира зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства «Капітолій» про захист прав споживачів, визнання недійсним договорів (а.с.16 зворот). З цього часу, суд вважає, що і починається перебіг позовної давності. Проте, позивач звертається до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою лише 29 жовтня 2013 року, що підтверджено вхідним штампом канцелярії суду (а.с.1), а отже, з пропуском строку, передбаченого ст.257 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що передбачено ч.3 ст.267 ЦК України. Така заява була зроблена відповідачем. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed