Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] та належало їй як колишньому члену колгоспного двору. Вона своєчасно прийняла спадщину як спадкоємець по заповіту. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Крім цього, з причин наявності розбіжностей в документах, які підтверджують факт родинних відносин між спадкодавцем та нею, виникла необхідність для вставлення юридичного факту родинних відносин, а тому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування по заповіту після смерті [PERSON] та встановити юридичний факт родинних відносин між нею та померлою [PERSON] . Представник позивача надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача звернулася до суду із заявою, в якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з погосподарської книги № 1585 від 24 листопада 2020 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1955 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Диновецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння, право на яку вона набула як колишній член колгоспного двору. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 12 лютого 2016 року та посвідчений секретарем виконкому Диновецької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] , спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за нею в порядку спадкування. Вирішуючи вимогу про встановлення юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин між фізичними особами. Той факт, що померла [PERSON] була бабусею по лінії батька [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження позивача та її батька, а також іншими дослідженими судом доказами. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду за майнову вимогу, що складає 420 гривень 40 копійок. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved