Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати між ними шлюбу, укладений 15 січня 2010 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини його доходу до досягнення нею повноліття. На підтвердження своїх вимог вказувала, що відносини з відповідачем припинені з березня 2013 року через постійні сварки, які відбувалися на очах дитини, приниження честі та гідності, постійного психологічного тиску, непорозуміння на побутовому рівні. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає азом з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини не надає йому матеріальної допомоги, хоча зобов'язаний утримувати , що в своїй сукупності й стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 15.01.2010 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище), про що був зроблений відповідний актовий запис № 6 (оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 13.08.2013 року, а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.2010 року, виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 357 (а.с. 12). Дитини проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с. 10). В силу ст. ст. 21 та 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно - сімейні відносини не склалися, позивачка бажає розірвати шлюб. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Жодних доказів того, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, суду не надано. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Outcome: partial