Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що відповідач по справі [PERSON] є її батьком. За рішенням суду з відповідача стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , по сплаті яких існує заборгованість у розмірі 31 632,14 грн. Наразі [PERSON] навчається на 1 курсі у Національному лісотехнічному університеті України на денній формі навчання, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Крім того, позивач зазначила, що з 2018 року постійно хворіє, що підтверджується консультативними висновками спеціалістів, а тому зазнає значних матеріальних витрат. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років та додаткові витрати у розмірі 7 152,40 грн. Ухвалою суду від 09.09.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судові засідання від 07.10.2021 року, 04.11.2021 року були відкладені за клопотанням відповідача, для надання часу для зібрання доказів та звернення за правовою допомогою, та для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи відповідно. В судове засідання позивач не з`явилася, заявою від 07.10.2021 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] все спільно нажите майно залишив колишній дружині та донці. Він не взмозі сплачувати аліменти, оскільки має мінливий заробіток близько 5 000 грн. Інших дітей [PERSON] не має. Додаткові витрати також вважає необґрунтованими. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.08.2003 року (а.с. 4). Відповідно до судового наказу №647/1270/20 від 01.06.2020 року, з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.05.2020 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). За довідкою директора Національного лісотехнічного університету України №3410 від 15.06.2021 року, [PERSON] дійсно є студенткою денної форми навчання 1 курсу Навчально-наукового інституту лісового і садово-паркового господарства (ННІ ЛСПГ) Національного лісотехнічного університету України IV рівня акредитації (а.с.8). Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 27.05.2020 року по 19.07.2021 року, заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів за судовим наказом №647/1270/20 становить - 31 632,14 грн. (а.с.10-11). Із наданих суду посадочних документів та квитанцій вбачається, що позивач несе витрати на проживання в гуртожитку та на проїзд до м.Львіва. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 201 СК України, передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини. В постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року, у справі №748/2340/17, зроблено правовий висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчатися, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний утримувати дочку до закінчення нею навчання (але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років), незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходів, але такої допомоги не надає, не може бути визнаний неспроможним сплачувати аліменти, оскільки за станом здоров`я та віком є працездатним, суд дійшов висновку, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує матеріальне становище позивача, яка не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, несе витрати на проживання в гуртожитку, проїзд та харчування, інші побутові витрати, матеріальне становище відповідача, який інших дітей на утриманні не має, зважаючи на рівність обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, а саме з [PERSON] , з урахуванням ч. 1 ст. 182 СК України, на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн., щомісячно починаючи з 07.09.2021 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат, суд виходить з наступного. Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (розвиток здібностей), що потребує додаткових матеріальних витрат. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину, позивач розуміє витрати на обстеження та придбання ліків у розмірі 7 152,40 грн., які були понесені ще до настання її повноліття. З наданої [PERSON] копії медичної картки та копії консультативних висновків спеціалістів вбачається, що останній встановлено діагноз залізодефіцитна анемія легкого ступеня, еутиреоз, що потребує лікування, про що свідчать рекомендації лікарів, наявні в матеріалах справи. [PERSON] сплатила за придбання ліків та медичних призначень 7 152,40 грн., що підтверджується дослідженими судом квитанціями. Вказані ліки придбані за призначеннями лікарів. За встановлених обставин, зважаючи на те, що додаткові витрати були понесені до настання повноліття [PERSON] та підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, враховуючи, що участь у додаткових витратах, що викликані необхідністю медичних обстежень та проходження лікування, мають приймати як батько, так і мати дитини, а розмір такої участі вже визначає суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі 50 % від заявленої суми, що складає 3 576,20 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial