Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Великокомишуваської сільської ради Барвінківського районного суду Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначили, що 30 жовтня 2001 року Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області їм були видані Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії ХА №040045 та серії ХА №040046, відповідно до яких - загальна вартість майна пайового фонду підприємства ( КСП «Жовтень»), станом на 01 березня 2001 року, становить 3180430 гривень; частка [PERSON] визначена в розмірі 5448 грн. (0,17%); частка [PERSON] визначена в розмірі 7156 грн. (0,23%). В 2004 році, згідно рішення загальних зборів власників майнових паїв КСП «Жовтень», позивачам було виділено майно, на суму 7096 грн., а саме: нежитлову будівлю склад (інвентарний номер 206). Як вказують позивачі, у 2019 році Барвінківським КПТІ проведено інвентаризацію зазначеного нерухомого майна та виготовлено відповідний технічний паспорт. Крім того, 27 червня 2019 року Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області було присвоєно адресу нежитлової будівлі складу, а саме: комплекс нежилих будівель 2/1, Великокомишуваська сільська рада, Барвінківський район, Харківська область, 64722. Проте, державним реєстратором прав на нерухоме майно Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області було відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) не містять відмітки підприємства про виділення майна в натурі, а також відсутній акт приймання - передачі нерухомого майна. В зв`язку з викладеним, [PERSON] та [PERSON] посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на майно, не має можливості, оскільки існування сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень», припинено шляхом його ліквідації на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 04 червня 2007 року про визнання юридичної особи банкрутом, просив позов задовольнити. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 30 жовтня 2001 року Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії ХА №040045, відповідно до якого останній має право на пайовий фонд майна сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень» Барвінківського району Харківської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 24 березня 2000 року, загальна вартість майна пайового фонду підприємства ( КСП «Жовтень»), станом на 01 березня 2001 року, становить 3180430 гривень; частка [PERSON] визначена в розмірі 5448 грн. (0,17%) (а.с.7). 30 жовтня 2001 року [PERSON] . Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області також видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), серії ХА №040046, її частка в пайовому фонді сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень» визначена в розмірі 7156 грн. (0,23%) (а.с.7). 28 січня 2004 року згідно рішення загальних зборів власників майнових паїв сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень» [PERSON] та [PERSON] було передано майно згідно майнових паїв, а саме: нежитлову будівлю склад, інвентарний номер 206, на суму 7096 грн., що вбачається з Витягу з протоколу №2 рішення загальних зборів спілки співвласників «Жовтень» від 27-28 січня 2004 року та акту прийому-передачі майна (а.с.4,5). З фотокопії рішення ХХХІІІ сесії VII скликання Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 27 червня 2019 року №391- VII «Про присвоєння адреси нежитловій будівлі - складу, розташованого за межами населених пунктів Великокомишуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області» вбачається, що за заявою [PERSON] нежитловій будівлі складу присвоєно адресу «Комплекс нежилих будівель 2/1, Великокомишуваська сільська рада, Барвінківський район, Харківська область, 64722» (а.с.6). Крім того, [PERSON] та [PERSON] виготовлено технічний паспорт на вищезазначений об`єкт нерухомості (а.с.12-14). Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року N 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року N 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62. Однак, Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 253 від 11.04.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті 25.04.2013 року за № 673/23205, визнано такими, що втратили чинність накази, зокрема наказ Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», згідно п. 15 якого, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Указом Президента України від 29 січня 2001 року N 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників. Як передбачено ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» № 2114-XII, майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності; пайовий фонд майна КСП складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, а також коштів у грошовому виразі; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Відповідно до ст.ст.5 , 8 Закону N 2114-XII право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена КСП є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (тобто володіння, користування, розпорядження). Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів КСП щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статуту, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадян вимагати виділення своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини членів КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають ґрунтуватися на принципі рівності прав та обов`язків зазначених сторін. Це означає, що: праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання щодо складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення; при здійсненні цих прав мають враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю громадянами при їх виході з підприємства. Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства встановлено ст. 9 Закону № 2114-XII, якою визначено черговість виділення громадянам майнового паю, а саме: натурою (будинки, споруди, техніка, готова продукція, худоба тощо), грішми або цінними паперами. Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід із цих підприємств (у процесі реформування останніх) з майновими паями з метою створення на їх основі приватних підприємств, фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 р. N 1529/99. Як зазначено в п. «а» ст. 1 цього Указу, його метою є створення на базі реформованих КСП приватних сільськогосподарських формувань, тому він одночасно передбачає як збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, так і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо. Суд враховує, що з метою реалізації прав та інтересів КСП і членів цих підприємств у правовідносинах виділення-отримання майнового паю Міністерством сільського господарства і продовольства України та Інститутом аграрної економіки УААН у січні 1996 р. були розроблені Методичні рекомендації про порядок отримання майнового паю при виході із колективного сільськогосподарського підприємства його членів. Вирішуючи даний спір, суд з`ясував, що саме загальними зборами співвласників майна колишнього сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень» було прийнято рішення про затвердження майнового права позивачів на право власності на майновий пай, та їм виділено майно за переліком згідно з протоколом загальних зборів, тобто з дотримання усієї визначеної законом процедури без допущення порушення прав інших членів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Жовтень». Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що позивачі, маючи намір реалізувати своє право власності на належний їм об`єкт нерухомості, звернувся державним реєстратором прав на нерухоме майно Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, проте державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03 вересня 2019 року за №48485865 (а.с.17-18). Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Представником відповідача позов визнано, заперечень вона не має. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачів знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved