Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про примусове зняття з реєстрації в будинку. Позов обґрунтовує тим, що є власницею будинку з господарськими будівлями по вул. Ціолковського, 27 в м. Бобринець Кіровоградської області. У вказаному будинку прописала чоловіка своєї доньки [PERSON]. В лютому 2011 року її донька розірвала шлюб з [PERSON] та останній виїхав до смт. Компаніївка. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає та її неодноразові звернення до відповідача про зняття з реєстрації в будинку залишаються поза його увагою. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку перешкоджає їй реалізувати своє право на оформлення субсидії, тому просить примусово зняти [PERSON] з реєстрації проживання в [INFO], як такого, що втратив право на проживання в ньому. 20.02.2018 року позивач подала до суду заяву про зміну предмета позову та просила суд примусово зняти [PERSON] з реєстрації проживання в будинку за вказаною вище адресою (а.с.42). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказавши, що фактично на цій підставі звернулась до суду з позовом. Також додатково пояснила, що відповідач не проживає в спірному будинку з 16.08.2016 року. Відповідач позов не визнав, вказавши, що в будинку за адресою вул. Ціолковського, 27 в м. Бобринець Кіровоградської області не проживає з кінця 2016 року, однак вважає, що не втратив право користування житлом. Зазначив, що не має наміру проживати у будинку позивача, однак не бажає зніматися з реєстрації, оскільки за час проживання у будинку вкладав кошти на його придбання. Позовних вимог про право власності на майно не заявляв. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Ціолковського, 27, м. Бобринець Кіровоградської області, що підтверджується копіями: договору іпотеки від 30.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №535/10 (а.с.7-9), договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №529 (а.с.11-12); витягу з Державного реєстру правочинів №3770287 від 30.03.2007 року та листа ПАТ КБ «Приват Банк» від 09.12.2015 року №20.1.0.0.0/7 (а.с.14). Згідно копії домової книги (а.с.61-68) та відомості про реєстрацію Бобринецького РС УДМС від 06.02.2018 року (а.с.32), відповідач [PERSON], [INFO], з 14.06.2007 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO]. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.02.2011 року було розірвано шлюб, зареєстрований 29.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання [INFO], не проживає з серпня 2016 року. Оскільки вказана обставина визнається сторонами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте нею нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з даним позовом позивачем обрано спосіб захисту - примусове зняття відповідача з реєстрації проживання в будинку. Однак, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням вищевикладеного та встановлених обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону та в цій справі належним ефективним захистом права позивача є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Ціолковського, 27, м. Бобринець Кіровоградської області є позивач, відповідач не належить до членів сімї позивача, не є наймачем будинку та за адресою місця своєї реєстрації не поживає понад один рік, не набув самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, та перебування відповідача на реєстраційному обліку у вказаному будинку порушує та обмежує права та охоронювані законом інтереси власника спірного будинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за вказаною адресою, тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 640 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved