Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом про зміну розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього згідно заочного рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2013 року в користь [PERSON]. на її утримання з 500 грн. до 200 грн. щомісячно, звільнення від сплати заборгованості по аліментах в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в сумі 3600 грн. та в користь [PERSON] на її утримання в сумі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при ухваленні вказаного рішення суду не було враховано його матеріальний стан, що є обставиною, що впливає на розмір аліментів. На даний час він не працює, не має у власності нерухомого майна та транспортних засобів, тоді як сімейний стан відповідачки змінився - уклала повторний шлюб, а тому просить зменшити розмір аліментів на утримання дружини до 200 грн. Заборгованість по аліментах на утримання дитини та відповідачки за період з 08.08.2013 року по 08.08.2014 року утворилась у зв'язку з несвоєчасним пред'явленням виконавчого листа до виконання, а саме 20.08.2014 року, тобто по спливу одного року з моменту винесення рішення, на підставі чого просить звільнити його від сплати даної заборгованості. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, проте представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з мотивів, наведених у ньому. Суду пояснив, що на момент звернення позивача до суду змінились сімейний і матеріальний стан, як [PERSON], так і [PERSON], яка одружилась вдруге. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, проти позову заперечила. У попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та заперечила відносно його задоволення. Представник третьої особи - державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Тернопільській області - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за заявою [PERSON] ([PERSON].) 22.08.2014 року відкрито виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 500 грн. щомісяця та на утримання дитини [PERSON] в розмірі 300 грн. щомісяця. Позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах вважає безпідставними, відповідач пред'явила виконавчі листи до виконання в межах загального річного строку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. З 25.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №2. У шлюбі у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2014 року, яке набрало законної сили і є чинним, шлюб між сторонами розірвано, позивач [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти в користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення ним повноліття; стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Рішення набрало законної сили, чинне. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення нею трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положенням ч. 3 ст. 80 СК України передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Судом з»ясовано, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем одружилась вдруге, а саме 25.10.2013 року із громадянином [PERSON], про що свідчить відмітка у паспорті [NUMBER], після одруження змінила прізвище на «[PERSON]». Визначаючись із позовною вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, суд виходить із наступного. Право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини регламентується ст.84 СК України. Загальні підстави припинення права одного з подружжя на утримання передбачені ст.82 СК України, тоді як положеннями ст.85 СК України визначено спеціальні підстави припинення права дружини на утримання. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави зробити висновок про те, що право дружини на утримання, передбачене ст.84 СК України, припиняється у разі реєстрації нею повторного шлюбу. У силу ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вище наведеного, враховуючи, що у відповідача змінився сімейний стан - 25.10.2013 року вдруге уклала шлюб, позивач не працює, у нього відсутнє власне житло, земельні ділянки, транспортні засоби, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів на утримання дружини з 500 грн. до 200 грн. щомісяця, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, які стягувати з моменту набрання рішенням суду законної сили. Що стосується позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог, виходячи з наступного. Судом оглянуто виконавче провадження №389/2, номер в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень 44495330, а також виконавче провадження №390/2, номер в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень 44495679, відкриті на підставі виконавчих листів, виданих Монастириським районним судом Тернопільської області від 20.09.2013 року, про примусове виконання рішення за заявою стягувача. Як убачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44495330 від 22.08.2014 року, заступником начальника відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області [PERSON] відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №603/754/13-ц, виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 20.09.2014 року, про стягнення з [PERSON] аліментів в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44495679 від 22.08.2014 року, заступником начальника відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області [PERSON] відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №603/754/13-ц, виданого Монастириським районним судом 20.09.2014 року, про стягнення з [PERSON] аліментів в користь [PERSON] на її утримання. Виконавчі провадження відкрито на підставі заяви відповідачки [PERSON] від 20.08.2013 року. Як убачається із оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №603/754/13-ц (2-п/603/4/2014), 03.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2014 року про стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Розгляд заяви було призначено на 21.10.2014 року, проте згідно поданої [PERSON] письмової заяви ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.10.2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду залишено без розгляду. Дана ухвала набрала законної сили. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не сплачував аліменти, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по їх сплаті, яка у відповідності до довідок, виданих відділом ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, станом на 01.10.2014 року становить: на утримання дитини [PERSON] - 4200,00 грн., на утримання відповідачки [PERSON] - 7000,00 грн. Зазначений розмір заборгованості позивача по аліментах підтвердив у судовому засідання представник третьої особи та не оспорювався сторонами. У позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість по аліментах за період з 08.08.2013 року по 08.08.2014 року в розмірі 3600 грн. та 6000 грн. утворилась у зв'язку з тим, що виконавчий лист [PERSON] пред'явлено до виконання несвоєчасно, по спливу одного року з моменту винесення рішення. Проте зазначене не відповідає дійсності, так як заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON], і набрало законної сили, датоване 03.09.2013 року, тоді як відповідач звернулась із заявою до державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції 20.08.2013 року, оригінал даної заяви міститься в матеріалах виконавчих проваджень, оглянутих в судовому засіданні. У судовому засіданні відповідач та її представник ствердили, що [PERSON] після розірвання шлюбу добровільно не надавав їм із сином жодної матеріальної допомоги, даний факт не заперечив представник позивача. Щодо причин зволікання із пред'явленням виконавчого документа до виконання представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 07.11.2014 року пояснила, що відповідач [PERSON] не пред'явила виконавчий лист до виконання відразу після ухвалення рішення судом, оскільки не була обізнала про необхідність звернення із виконавчим листом до державної виконавчої служби, вважала, що наявність рішення суду є підставою для стягнення аліментів без будь-яких додаткових дій. Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Звільнення платника аліментів від сплати заборгованості згідно вищевказаної норми закону є правом, а не обов»язком суду. Часткове звільнення від сплати заборгованості за цією підставою чинним законодавством України не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, із наступними змінами і доповненнями, рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Також положенням вищевказаної норми закону передбачено річний строк пред»явлення виконавчого листа до виконання, який встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (ч.ч.1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред»явленню виконавчого листа до виконання. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом (ч.5 ст.194 СК України). Як убачається із матеріалів справи, виконавчі листи про стягнення аліментів [PERSON] пред'явлено до виконання 20.08.2014 року, тобто своєчасно. Як слідує із пояснень представника третьої особи у судовому засіданні, зважаючи на заяву [PERSON] від 20.08.2014 року, він,

Outcome: partial