Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що виконуючий обов'язки директора Маріупольського виробничого підприємства «АЗОВРЕЛЕ» Українського товариства глухих (далі МВП «АЗОВРЕЛЕ» УТОГ) [PERSON] в січні 2011 року за заявами працівників підприємства про видачу їм в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі продукції підприємства, а саме гальмівних котушок ТКП, в порушення вимог діючого законодавства, приймав відповідне рішення, після чого головний бухгалтер [PERSON], зменшувала суму заборгованості по заробітній платі перед працівниками на відповідну суму. Різниця між фактичною вартістю котушок та вартістю, по якій вони були передані працівникам склала значну суму і спричинила позивачу протиправними діями відповідачів шкоду в розмірі 22336,93грн. Відповідно до вимог ЗУ «Про оплату праці» та постанови КМУ №244 від 03.04.1993р. МВП «Азовреле» УТОГ не мало право погашати заборгованість по заробітній платі перед своїми співробітниками шляхом видачі їм товарів виробничо-технічного призначення. Діями відповідачів підприємству спричинено реальну майнову шкоду у вигляді збитків. На підставі викладеного позивач був вимушений звернутись до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів завдану шкоду в розмірі 22336,93грн. та визначити ступінь їх вини. Представник позивача під час розгляду справи позовні вимоги про визначення вини, що полягала в незаконній виплаті працівникам підприємства заборгованості по заробітній платі гальмівними котушками залишила без розгляду, інші вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що колективним договором підприємства не передбачено виплата заробітної плати натурою, зокрема погашення заборгованості продукцією підприємства. Гальмівні котушки серії ГКП є продукцією виробничо-технічного призначення, оскільки згідно ТУ У 31.6-05539714-006-2002 призначена для комплектації електромагнітних околодочних гальм постійного току серії ГКП. Стосовно заяви представника відповідачки [PERSON] пояснила, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, підстав для застосування скороченої позовної давності в конкретному випадку у відповідачів відсутні. Провадження у справі відкрито 18.12.2013 року, дії, які стали причиною нанесення підприємству збитків, були вчинені 24.01.2011 року, отже, строк позовної давності ще не сплинув. В межах перебігу позовної давності позивач звертався до Жовтневого РВ ГУ МВС в Донецькій області щодо проведення досудового розслідування, що підтверджується талоном-повідомленням від 15.08.2013 року. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що гальмівні котушки типу ТКП не є продукцією виробничо-технічного призначення, оскільки ця продукція є готовою продукцією підприємства - виготовлювача. Продукція виробничо-технічного призначення для виробничого споживання. До неї відносяться: сировина, матеріали, паливо, комплектуючі вироби, інструменти, машини, обладнання. На підприємстві «АЗОВРЕЛЕ» гальмівні котушки для виробничого споживання не використовується. Готова продукція - продукція завершена у виробництві та підготовлена до продажу або відправки замовнику, вивозу з підприємства-виготовлювача. Просив суд врахувати, що відпуск готової продукції в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі є законним та не підпадає під дію постанови КМУ №244 від 03.04.1993 року. Погашення заборгованості підприємства по заробітній платі перед працівниками готовою продукцією, яким заробітна плата не виплачувалась понад рік, вважає законною. Співвідповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію відповідачки, позовні вимоги не визнала та пояснила, що 24.01.2011 року та 01.02.2011 року робітникам підприємства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі видавалась продукцією МВП «Азовреле» УТОГ гальмівними котушками по собівартості. Продукція не відноситься до товарів виробничо-технічного призначення. Статтею 22 ЦК України вказано, що особа, яка понесла збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, згідно ч.2 цієї статті збитки це: 1) втрати у зв'язку зі знищенням або ушкодженням речі, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для поновлення свого порушеного права (реальні збитки), 2) доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода). При визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватись тільки точні дані. Теоретичні розрахунки кредитора про можливі або передбачувані доходи, не підтверджені належними доказами, не повинні прийматися до уваги, оскільки оцінка можливостей до компетенції суду не входить. Суду не було надано доказів собівартості котушок. Порядок відшкодування шкоди, завданого робітником підприємству, є спеціальним по відношенню до цивільного. Норми трудового права в даному випадку мають пріоритет над загальними нормами цивільного законодавства. Тому робітника, відповідального за спричинені збитки в рамках середньомісячної заробітної платні по трудовому законодавству, неможливо притягнути до відповідальності за непогашений остаток збитків по цивільній справі. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду для стягнення з робітника матеріальної шкоди, завданої підприємству, ст.233 КЗпП встановлений строк в один рік з дня виявлення завданої шкоди. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14, днем виявлення шкоди є день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої робітником. Це повинно бути підтверджено документально. Також трудовим законодавством передбачено обмеження суми шкоди, яка підлягає відшкодуванню робітником, який відповідає тільки за реальну шкоду, спричинену підприємству в результаті виконання посадових обов'язків. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки просила застосувати по справі позовну давність та в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається зі статуту МВП «АЗОВРЕЛЕ» УТГ та колективного договору ПП «Азовреле» підприємство має право самостійно визначати форми, систему, розміри та валюти для оплати праці згідно з чинним законодавством. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 22.11.2010 року [PERSON] прийнято на роботу головним інженером підприємства. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 20.12.2010 року №117-к, на підставі розпорядження від 17.12.2010 року обов'язки директора підприємства покладено на головного інженера [PERSON] з 31.12.2010 року Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 26.01.2011 року №8 к, на підставі розпорядження від 21.01.2011 року №4, [PERSON] з 26.01.2011 року наказано приступити до виконання своїх трудових обов'язків головного інженера. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 07.02.2011 року №14к [PERSON], інженера по охороні праці та навколишнього середовища, звільнено за власним бажанням. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 20.08.2003 року №42-к, [PERSON] прийнято з 20.08.2003 року на посаду головного бухгалтера. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 21.06.2011 року №53-к, [PERSON] звільнено з 21.06.2011 року за власним бажанням. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ від 26.01.2011 року №7-к директором підприємства призначено [PERSON]. Як встановлено судом, 24.01.2011 року [PERSON] звернулась до виконуючого обов'язки директора МВП «Азовреле» УТОГ [PERSON] з заявою про видачу їй в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі котушку ТКП-400 в кількості однієї штуки. Згідно розрахунковій накладній №РН-0000014 від 24.01.2011 року, [PERSON] отримала гальмівну котушку ТКП-600 (Ірак 685.422.006-01), вартість котушки складає 2849,39грн. Відповідно до прайс-листу від 22.11.2010 року, вартість такої гальмівної котушки вказана 4475,00грн. 24.01.2011 року [PERSON] звернулася до виконуючого обов'язки директора МВП «Азовреле» УТОГ [PERSON] з заявою про видачу їй в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі котушок ТКП-500 в кількості трьох штук. Відповідно до розрахункової накладної №РН-0000013 від 24.01.2011 року, [PERSON] отримала три гальмівних котушки ТКП-500 (Ірак 685.422.005-01), вартість однієї котушки складає 2564,41грн., на загальну суму 7693,23грн В прайс-листу від 27.09.2010 року, вартість такої гальмівної котушки вказана 3370,00грн. 24.01.2011 року [PERSON] звернулась до виконуючого обов'язки директора МВП «Азовреле» УТОГ [PERSON] з заявою про видачу їй в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі котушки ТКП-400 в кількості восьми штук. Як вбачається з розрахункової накладної №РН-0000012 від 24.01.2011 року, [PERSON] отримала вісім гальмівних котушок ТКП-400 (Ірак 685.422.004-01), вартість однієї котушки складає 1582,16грн., на загальну суму 12657,36рн. 01.02.2011 року [PERSON] звернувся з заявою до директора МВП «Азовреле» УТОГ [PERSON] про видачу йому в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі котушки ТКП-800 в кількості однієї штуки. Службовою запискою від 01.02.2012 року [PERSON] підтверджено можливість погашення заборгованості по заробітній платі шляхом видачі котушки з посиланням на те, що колективним договором підприємства передбачено продаж продукції працівникам підприємства за собівартістю. Відповідно до розрахункової накладної №РН-0000018 від 07.02.2011 року, [PERSON] отримав гальмівну котушку ТКП-800 (Ірак 685.422.008-01), в накладній вказано, що вартість однієї котушки складає 5837,09грн. За прайс-листом від 27.09.2010 року, вартість такої гальмівної котушки вказана 8625,00грн. Як вбачається з довідки МВП «Азовреле» УТОГ станом на 01.01.2011 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 5080,00грн., в січні 2011 року виплачено 1850,00грн., заборгованість зменшена на 2849,39грн., нараховано 1497,00грн., станом на 01.02.2011 року заборгованість складала 1877,61грн.; станом на 01.01.2011 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 7992,86грн., в січні 2011 року виплачено 300,00грн., заборгованість зменшена на 7693,23грн., нараховано 344,00грн., станом на 01.02.2011 року заборгованість складала 343,63грн.; станом на 01.01.2011 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 10118,00грн., заборгованість зменшена на 12657,36грн., нараховано 2347,00грн., станом на 01.02.2011 року заборгованість складала 192,00грн.; станом на 01.01.2011 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 10785,96грн., заборгованість зменшена на 5837,09грн., нараховано 1092,00грн., станом на 01.02.2011 року заборгованість складала 6040,87грн. 15.05.2011 року заступником директора по загальним питанням та правовим питанням [PERSON] на ім'я директора МВП «Азовреле» УТОГ надано службову записку, в якій вказано щодо отримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рахунок заборгованості по заробітній платі гальмівних котушок. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ №35 від 16.05.2011 року наказано провести службове розслідування, пов'язане з безпідставною виплатою заробітної плати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продукцією підприємства. Згідно товарних звітів за січень 2011 року та за лютий 2011 року, собівартість котушки ТКП-400 складає 1582,17грн., котушки ТКП-500 складає 2564,41грн., котушки ТКП-600 складає 2849,39грн. та котушки ТКП-800 складає 5837,09грн. Відповідно до повідомлення начальника Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 12.09.2013 року, заява директора МВП «Азовреле» УТОГ за фактом протиправних дій з боку [PERSON], [PERSON] 15.08.2013 року була зареєстрована в журналі правопорушення та інші події Жовтневого РВ Маріупольського МУ за №13220 та уважно розглянута. В ході проведення перевірки ознак складу кримінального правопорушення встановлено не було. Виникли цивільно-правові відносини, спори з яких повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства України. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2011 році частину заборгованості по заробітній платі їй виплатили гальмівними котушками. Зверталась із заявою на отримання в рахунок заборгованості по заробітній платі гальмівних котушок до В.о. директора Петрика. Фактично вказану продукцію не отримувала, розрахункову накладну передавала директору відділу збуту [PERSON], від якого через декілька днів отримувала гроші в розмірі рівнозначному тому, за який розписувалась в ордері. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала в МВП «Азовреле» на посаді начальника виробництва. Заборгованість підприємства по заробітній платі перед нею складала близько 12600,00грн. Написала заяву на ім'я В.о. директора [PERSON] з проханням видати вісім штук котушок в рахунок заборгованості по заробітній платі. Отримавши його резолюцію на заяві, пішла на склад, де виписали накладну, з якою пішла до бухгалтерії, та потім знову повернулась на склад, де отримала котушки. Вартість котушок встановлювалась за собівартістю. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала в МВП «Азовреле» з 2001 року. З 2010 року почалась заборгованість по заробітній платі. Працює в бухгалтерії та бачила, як головний інженер Синеченко отримував гальмівні котушки в рахунок заборгованості по заробітній платі, з аналогічним проханням вона звернулась до головного бухгалтера, на що остання повідомила про відсутність такої можливості. Приблизно через місяць зайшла до [PERSON], який запропонував отримати заробітну плату таким чином, на що свідок погодилась та в рахунок заборгованості по заробітній платі отримала гальмівну котушку. Свідок [PERSON] пояснив, що в лютому 2011 року працював в МВП «Азовреле» на посаді менеджера по комерції до липня 2011 року. До обов'язків входила реалізація продукції. У підприємства перед ним була заборгованість по заробітній платі, яка мається і зараз, він писав відповідну заяву на ім'я вже директора [PERSON], яка в подальшому була ним підписана. Згідно службової записки від 01.11.2011 року котушка перебувала на складі та її вартість складала 5837,09грн. Колективним договором передбачено видача продукції в рахунок заборгованості по заробітній платі. Підприємство пропонувало продукцію за різними цінами, встановлених цін не було, залежало від покупця. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Статтею 142 ГК України встановлено, що прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Стаття 130 КЗпП характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Таким юридичними факторами є порушення працівником трудових обов'язків; наявність прямої дійсної шкоди; причинний зв'язок між порушенням і шкодою; вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих факторів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. У п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року зазначено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави стверджувати, що обов'язковими умовами для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є наявність винних протиправних дій працівника, негативних наслідків у вигляді прямої дійсної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, а також причинного зв'язку між протиправними діями на наслідками. Стаття 23 Закону України «Про оплату праці» передбачає що заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов,язань і розписок або у будь-якій формі забороняється. Колективним договором, як виняток, може бути передбачено часткову виплату заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) у розмірі, що не перевищує 30% нарахованої за місяць, у тих галузях або за тими професіями, де така виплата, еквівалентна за вартістю оплаті праці у грошовому виразі, є звичайною або бажаною для працівників, крім товарів, перелік яких встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік товарів, не дозволених для виплати заробітної плати натурою» від 03.04.1993р. за №244. Відповідно до вищезазначеного Переліку не дозволено виплату заробітної плати натурою в тому числі і товарами виробничо-технічного призначення. В судовому засіданні досліджено Колективний договір ПП «АЗОВРЕЛЕ» зареєстрований 04.05.2007р. Жовтневою адміністрацією Управління праці та соціального захисту населення, а також Додатки до нього, де Розділом 4 передбачено порядок і форма оплати праці, розцінки, тарифні ставки, розміри надбавок, доплат, премій, та інше. Однак, форма виплати заробітної плати у вигляді часткової виплати заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) відсутня. Як вбачається з технічних умов 31.6-05539714-006-2002 затверджених 17.03.2003р. Маріупольським державним центром стандартизації, метрології та сертифікації Державним комітетом стандартизації, метрології та сертифікації України катушки ТКП призначені для електромагнітних околодочних гальм постійного току серії ТКП з діаметром шкиви від 400 до 800мм, що застосовуються до вантажопідйомних механізмів. Основними споживачами катушок є підприємства металургійного та машинобудівельного комплексів. Співвідповідачка [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що Колективним договором МВП «АЗОВРЕЛЕ» УТОГ передбачено погашення заробітної плати продукцією підприємства, однак жодних доказів з цього приводу суду не представила. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], щодо погашення заборгованості по заробітній платі перед працівниками товарами виробничо-технічного призначення, виготовлених підприємством, неправомірні та вчинені в порушення діючого законодавства, що призвело до негативних наслідків у вигляді прямої дійсної шкоди, розмір якої суд не має можливості встановити, оскільки позивачем не надано відповідних доказів щодо дійсного розміру спричиненої шкоди, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідача [PERSON]- [PERSON] подана заява про застосування позовної давності по справі. Як вбачається зі ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року, днем виявлення шкоди є день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої робітником. Це повинно бути підтверджено документально. В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2011 року заступником директора по загальним питанням та правовим питанням [PERSON] на ім'я директора МВП «Азовреле» УТОГ надано службова записка, в якій вказано щодо отримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рахунок заборгованості по заробітній платі гальмівних котушок. Наказом МВП «Азовреле» УТОГ №35 від 16.05.2011 року згідно вказаної службової записки наказано провести службове розслідування, пов'язане з безпідставною виплатою заробітної плати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тобто 16.05.2011 року позивачу було достовірно відомо про завдану підприємству шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Маріупольського виробничого підприємства «АЗОВРЕЛЕ» Українського товариства глухих до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Outcome: dismissed