Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позивачка вказує на те, що 11 січня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала відповідачу 35000 грн., про що останній написав розписку та зобов'язався повернути зазначені кошти до 15.01.2014 року. 15 січня 2014 року вона звернулася до відповідача з вимогою повернути кошти та 17 січня 2014 року відповідач повернув частину коштів у розмірі 300,00 дол. США, що за курсом НБУ на вказану дату становило 2400 грн. Проте, до теперішнього часу зобов'язання в повному обсязі за вказаним договором відповідач не виконав, та остаточну суму позики в сумі 32600 грн. не повернув. Крім того, 21.08.2014 року між нею та відповідачем було укладено другий договір позики, за яким вона передала відповідачу 5000,00 грн., згідно якого відповідач зобов'язався повернути кошти 04.10.2014 року. Проте свої зобов'язання за цим договором відповідач теж не виконав і взяті кошти не повернув. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 1046, 1049 України, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором від 11.01.2014 року у розмірі 32600,00 грн., втрати від інфляції у розмірі 6184 грн. 91 коп. та проценти за користування коштами у сумі 860 грн. 10 коп., що складає 39645 грн. 01 коп., а також за договором позики від 21.08.2014 року суму боргу у розмірі 5000,00 грн., 120,00 грн. суму втрат від інфляції, проценти за користування коштами у сумі 24,25 грн., що загалом становить 5144 грн. 25 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов, просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Своїх заперечень чи пояснень на позов суду не подав. У відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як убачається з матеріалів справи, 11 січня 2014 року відповідачем було надано розписку про отримання ним від позивачки грошових коштів у розмірі 35000 грн. на строк до 15 січня 2014 року. 17 січня 2014 року відповідач повернув позивачці 2400 грн., про що позивачкою зроблено відмітку в розписці. 21 серпня 2014 року відповідач надав розписку про отримання ним від позивачки грошових коштів у борг у розмірі 5000 грн. на строк до 04.10.2014 року. Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й надані розписки свідчать про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи убачається, що на момент звернення позивачки до суду з позовом до [PERSON] зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved