Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У вересні 2020 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за кредитним договором №95107240000 від 17.01.2019 р. в сумі 68301,29 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 17.01.2019 р. між сторонами укладено кредитний договір №95107240000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 149 859,00 грн., з яких 149 000,00 грн. на споживчі цілі. Станом на 25.08.2020 р. у нього виникла заборгованість в сумі 68301,29 грн. Вжиття заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги не призвело до погашення заборгованості у повному обсязі, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2020 року позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 68 301 (шістдесят вісім тисяч триста одна) грн. 29 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 40079,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України) - 23484,99 грн., заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України) - 4486,87 грн., заборгованість по комісії - 250,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп. 09.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва звернувся представник [PERSON] адвокат Зотіков С.Є., із заявою про скасування заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2020 року у справі № 490/5576/20 за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєві від 19.03.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 30 листопада 2020 року за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 01 липня 2021 року. 28 червня 2021 року від представника АТ «Укрсиббанк» надійшла заява, в якій він зазначає, що після відкриття провадження по справі № 490/5576/20, в період з 08 вересня 2020 року по 02 листопада 2020 року, відповідачем були внесені платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 95107240000 від 17.01.2019 року, а всього позичальником було сплачено процентів за користування кредитом 113\~376,10 грн. та повернута сума отриманого кредиту 149\~859,00 грн. Кредитна заборгованість була погашена відповідачем вже після пред`явлення банком позову до суду та відкриття судом провадження у справі № 490/5576/20. Понесені банком судові витрати у розмірі 2102,00 грн. позичальником банку не відшкодовувались. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на користь банка понесені судові витрати. Просив розглянути справу за відсутності представника позивача. 01 липня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Зотікова С.Є. надійшла заява, в якій він просить закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору. Зазначає, що частина простроченої заборгованості в сумі 12\~870,98 грн. виникла вже після подання банком позову до суду 03.09.2020 року, на момент подання позову прострочена заборгованість складала 47269,15 грн. Отже, стверджує про виникнення спору з вини відповідача тільки в частині 47\~269,15 грн., що складає 69,20 % від ціни позову. Тому судовий збір, сплачений банком за розгляд позову в сумі 2102,00 грн. може бути стягнутий з відповідача лише в розмірі 1454,58 грн. Просив розглянути справу та вирішити питання щодо розподілу судових витрат у відсутність відповідача та його представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 17.01.2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (далі- позичальник) укладено договір №95107240000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 149 859,00 грн., а позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відносно до Графіка, що укладений у Додатку 1 до Договору,але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 17.10.2020 р. Згідно п. 3.8 умов Договору, процентна ставказа Договором встановлюється в розмірі 67 % річних. Відповідно до п.3.11 умов Договору,позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є невід`ємної частиною. Як вбачається з матеріалів справи, довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] за кредитним договором № 95107240000, після подання банку позову до суду 03.09.2020 року відповідачем було сплачено на погашення заборгованості 60\~140,13 грн.: 04.09.2020 18\~044,79 грн.; 08.09.2020 9855,70 грн.; 21.09.2020 32239,64 грн. В той же час, частина простроченої заборгованості в сумі 12\~870,98 грн. виникла вже після подання банком позову до суду. Таким чином, після відкриття провадження у справі під час перебування справи на розгляді у суді відповідач [PERSON] сплатив частину своєї заборгованості за кредитним договором, проте, позивач під час розглядусправи про це суд не повідомив. Отже, на момент пред`явлення позову банком до відповідача прострочена заборгованість відповідача існувала в розмірі 47\~269,15 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується сторонами, кредитна заборгованість відповідача за кредитним договором була погашена відповідачем у період з 08.09.2020 по 02.11.2020 року, отже, зобов`язання за кредитним договором було виконано належним чином та припинилося у зв`язку з його виконанням. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги про стягнення боргу за кредитним договором №95107240000 від 17.01.2019 р. в сумі 68301,29 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимоги відповідача закрити провадження у справі, то суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення). Таким чином, у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Щодо понесених банком судових витрат, які підлягають відшкодуванню відповідачем, з матеріалів справи вбачається, що відповідач вірно розрахував, що виникнення спору з його вини на момент пред`явлення позову сума заборгованості складала тільки 47\~269,15 грн. Зазначена сума становить 69,20 % від ціни позову, з яким звернувся позивач. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який складає 69,20 % від 2102,00 грн., що становить 1454,58 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме - в частині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача в розмірі 1454,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial