Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом з вимогою до відповідача про визнання незаконним наказу від 15.09.2016 № 130 Про порушення трудової дисципліни працівниками підприємства, яким йому, як головному інженеру, оголосили догану за порушення трудової дисципліни та несвоєчасне виконання розпорядження керівника підприємства. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у ньому, зазначивши, що правові підстави для оголошення догани були відсутні, шкоду підприємству не було завдано, відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, а відтак наказ про оголошення догани є незаконним. Представник відповідача позов не визнав, вважає оскаржуваний наказ законним, виданим з врахуванням всіх обставин допущеного порушення, просив у позові відмовити. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, його представника та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З 2004 року, згідно з наказом №46-п від 11.05.2004, позивач прийнятий на роботу до комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва (КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва) на посаду заступника начальника по виробництву /а. с. 6/. Згідно з наказом № 50-п від 02.07.2015 позивач переведений на посаду головного інженера, яку обіймав до 10.01.2017, до звільнення з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України /а. с. 7/. Працюючи у КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва, головний інженер діє згідно з посадовою інструкцією, та керується чинним законодавством України, рішеннями Київської міської ради та Печерської районної ради, посадовою інструкцією, розпорядженнями і вказівками начальника підприємства /а. с. 56-59/. Як вбачається з копії витягу з журналу вхідних документів КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва, 02.09.2016 за вх. № 346/20-11 було зареєстровано лист КК «Київавтодор» № 2588011 від 01.09.2016, виконання якого (надання графіку виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту вулично-шляхової мережі за додаткові кошти до 09.09.2016) керівником КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва доручено головному інженеру [PERSON] та заступнику головного інженера [PERSON], шляхом проставлення резолюції керівника на повідомленні КК «Київавтодор» /а. с. 10, 49/. 15.09.2016 До КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва з КК «Київавтодор» надійшов лист № 15.09.2016 № 27-12-05/915, із змісту якого вбачається, що графік не було надано у встановлений строк, тому у разі ненадання запитуваних відомостей до 13:00 год. 15.09.2016, ВЕМіГС КК «Київавтодор» доповідатиме про невиконання доручення на нараді правління корпорації /а. с. 11, 52-53/. На листі № 15.09.2016 № 27-12-05/915 керівником КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва накладено резолюцію головному інженеру [PERSON] та заступнику головного інженера [PERSON] з проханням письмово доповісти про причини невиконання доручення. Згідно з актом від 15.09.2016, складеним Начальником КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва Дорошенком Ю. В. та юрисконсультом [PERSON], у присутності начальника дільниці [PERSON] та головного інженера [PERSON], о 08:55 год. - 09:10 год., 15.09.2016 зачитано вголос, лист КК «Київавтодор» від 15.09.2016 № 27-12-05/915, та зроблено висновок про те, що головним інженером [PERSON] не надано вчасно запитуваний графік, чим знижено виконавчу дисципліну підприємства та порушено трудову, а останній усно відмовився від надання пояснень. Також в акті від 15.09.2016 зазначено, що написане у ньому підтверджується службовою запискою присутньої під час складення акту начальника дільниці підземних переходів [PERSON], яка додається до нього, проте акт не містить особистого підпису [PERSON], яким би вона підтверджувала правдивість викладених у ньому обставини /а. с. 54/. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що службова записка [PERSON] з приводу надання пояснень [PERSON] датована 26.12.2016 (зареєстрована за вих. № 532/20-11 від 30.12.2016), а резолюція керівника про долучення до матеріалів справи від 30.12.2016, тому не бере її до уваги як доказ доводів відповідача /а. с. 55/. У своїй службовій записці начальник дільниці [PERSON] вказала, що головний інженер [PERSON] відмовився писати пояснювальну, оскільки запитувану інформацію було подано до КК «Київавтодор». У письмових поясненнях позивачем вказано, що він та його заступник [PERSON] направили графік виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту вулично-шляхової мережі засобами електронного зв'язку близько 12:50 год. 15.09.2016, додатково телефоном повідомили Дордуку Є. В. (відповідальну особу КК «Київавтодор») та особисто Начальника КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва Дорошенка Ю. В., що свідчить про належне виконання доручення керівництва. Відповідно до наказу № 130 КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва від 15.09.2016, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме несвоєчасне виконання повідомлення КК «Київавтодор» від 01.09.2016 б/н (вхідний реєстр КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва від 02.09.2016 № 346/20-11) про надання графіку виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту вулично-шляхової мережі за додаткові кошти /а. с. 8/. Пояснення позивача з приводу виконання доручення, зазначеного в резолюції на листі КК «Київавтодор» від 15.09.2016 № 383/20-11 (вх. КП «ШЕУ Печерського району м. Києва») надано 15.09.2016, о 14:35 год., тобто у той же день, коли було видано наказ про оголошення догани від 15.09.2016 № 130, з яким позивач ознайомився лише 19.09.2016 та написав на ньому свої заперечення, не погоджуючись з викладеним /а. с. 9, 27/. Як вбачається з наказу № 183 від 20.12.2016 за підписом Начальника КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва про зняття дисциплінарного стягнення з головного інженера [PERSON], у грудні-місяці 2016 року з позивача догану, оголошену наказом від 15.09.2016 № 130, знято відповідно до частини 2 ст. 151 КЗпП України /а. с. 89/. За приписами статті 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 2 ст. 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Як вбачається з виробничої характеристики головного інженера КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва [PERSON], позивач показав себе за час роботи (протягом 14 років) як грамотний керівник, якому притаманними є якості: діловитість, працелюбність, компетентність, здатний самостійно ставити та вирішувати актуальні задачі виробництва, складати та обґрунтовувати оперативні плани роботи служб та дільниць підприємства /а. с. 25/. Із змісту описової частини оскаржуваного наказу вбачається, що позивачу оголошено догану за несвоєчасне виконання розпорядження, а не доручення, керівника підприємства Дорошенка Ю. В. про виготовлення графіку виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту вулично-шляхової мережі за додаткові кошти та спрямування його до КК «Київавтодор» до 09.09.2016. Наказ виданий на підставі гл. 10 КЗпП України, без чітко зазначених статей Кодексу /а. с. 9/. Згідно із частиною 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За змістом положень ст.ст. 147-1, 149 КЗпП України, ст. 60 ЦПК України, у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов'язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на відповідача. Судом встановлено, що у тексті оскаржуваного наказу відсутні відомості про те, що при застосуванні щодо позивача дисциплінарного стягнення було враховано ступінь тяжкості вчинено проступку, попередню роботу позивача, та умови, за яких обставини склалися. Відсутні в оскаржуваному наказі й докази на підтвердження факту завдання позивачем шкоди інтересам підприємства та факту неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків. Відсутнє в оскаржуваному наказі й посилання на результати службового розслідування чи службових перевірок, матеріали яких послугували прийняттю оскаржуваного наказу, з яких би вбачалося дотримання відповідачем передбаченого ст. 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, що є самостійною і достатньою підставою для визнання накладеного дисциплінарного стягнення незаконним. Що ж стосується оцінки наведених в оскаржуваному наказі обставин, з якими відповідач пов'язав застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення, то суд виходить з такого. В оскаржуваному наказі керівник підприємства посилається на те, що повідомленням КК «Київавтодор» від 15.09.2016 визначена неналежна відповідальність підприємства за виконання повідомлення-доручення від 01.09.2016, що може потягнути складні правові наслідки, у тому числі ненадання підприємству додаткових коштів. Разом з тим лист Начальника ВЕМіГС КК «Київавтодор» Пєняєвої Т. П. від 15.09.2016 № 27-12-05/915 не містить ультимативного повідомлення з вимогою та прогнозом можливого виключення відповідача із інженерно-технічної участі по благоустрою міста Києва, як охарактеризовано у письмових запереченнях відповідача. Заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо форми листування між суб'єктами господарської діяльності, а саме офіційні листи, які повинні містити назву організації, хто направив листа (посадова чи інша особа) її підпис, вихідний реєстраційний номер суб'єкта, який надіслав листа та інше. Жодних із ознак запиту про надання підприємством КК «Київавтодор» графіку виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту за додаткові кошти надрукована на листі чистого паперу інформація не містила, а прикріплена форма не вказувала на КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва, інформація містила лише вхідний номер підприємства - 346/20-11 від 02.09.2016. Відтак, суд дійшов висновку, що дії позивача не могли розцінюватись відповідачем як неналежне виконання своїх посадових обов'язків. Відповідачем не надано доказів, що у зв'язку з наданням графіку виконання поточного (дрібного, середнього) ремонту вулично-шляхової мережі за додаткові кошти після 09.09.2016 - 15.09.2016, підприємству було завдано будь-яку шкоду, і що тлумачиться судом як підтвердження доводів позивача про виконання ним доручення керівника належним чином. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем було порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, а наведені в оскаржуваному наказі обставини не доводять вину позивача і протиправність його дій, завдання ним шкоди інтересам підприємства. Відтак суд вбачає підстави для висновку, що наведені в оскаржуваному наказі обставини не можна розцінювати як порушення посадових обов'язків працівника в розумінні ст. 139 КЗпП України і, на підставі ст. 140 КЗпП України, вважати позивача несумлінним працівником і застосовувати щодо нього заходи дисциплінарного впливу. Отже, притягнення позивача на підставі оскаржуваного наказу до дисциплінарної відповідальності є незаконним. Із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що позивач був ознайомлений з ним 19.09.2016. Тому встановлений частиною 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за захистом трудових прав позивачем дотримано. Згідно з ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу). Відповідно ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Системний аналіз положень КЗпП України свідчить, що дисциплінарне стягнення має оскаржуватися шляхом визнання наказу про його оголошення незаконним. Позивач стверджував, що, оскільки незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюваннях звільнення збоку адміністрації підприємства, що призводить до необхідності вжиття додаткових зусиль по організації свого життя, тому відповідач КП ШЕУ Печерського р-ну м. Києва має відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3000 грн. В обґрунтування вимоги позову про стягнення відшкодування моральних збитків, позивач посилається на те, що одразу після повідомлення його про підписання наказу та певний час потому у нього відбулося різке тривале підвищення кров'яного тиску, довгий час він відчував сильний головний біль, образу. На погане фізичне та моральне самопочуття безпосередньо вплинуло також і усвідомлення негативних правових наслідків наказу, в тому числі позбавлення щомісячних преміальних та інших виплат у продовж року. У зв'язку з перенесеним стресом та психологічною травмою працездатність різко знизилася, позивач та його вагітна дружина (станом на час подання позову /а. с. 12/), розуміючи негативні правові наслідки оскаржуваного наказу, переживали стресові почуття. Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, вона відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Суд бере до уваги доводи позивача про перенесення ним та його вагітною дружиною стресу, пов'язаного з винесенням наказу про оголошення догани та розумінням можливих фінансових ускладнень, що є достатньо вірогідними. Проте, суд вважає, що сума сатисфакції моральної шкоди у розмірі 1000 грн. є справедливою, з огляду на те, що позивачем не підтверджено належними доказами погіршення його стану здоров'я у зв'язку з оголошенням йому догани. За таких обставин суд знаходить позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума сплачених судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., згідно з наданим розрахунком /а. с. 28-29, 31/. На підставі ст. 88 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 139, 140, 147, 147-1, 149, 150, 232, 233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial