Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У грудні 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя, вказуючи, що між ним та відповідачкою 14 жовтня 1993 року укладено шлюб та мають спільну дитини доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені з кінця 2014 року по причині залишення відповідачкою сім'ї та її проживання з іншим чоловіком і з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведут, проживають за різними адресами. Позивач просив встановити режим окремого проживання подружжя, але сподівається на налагодження сімейних стосунків, тому звертається саме з такими вимогами, без розірвання шлюбу, посилаючись на факт окремого проживання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] не прибула повторно у судові засідання, хоча була повідомлена про дату розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляла та не подавала заяви про розгляд справи за її відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавщи пояснення позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до\~ст. 119 СК України\~подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Відповідно до п. 12постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119,120 СКсудам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судомне тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 14 жовтня 1993 року, який зареєстрований у Ковпаківському відділу державної реєстрації актів громадяського стану\~\~Головного управління юстиції у Сумській області та мають спільну дитину- доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з кінця 2014 року по причині залишення відповідачкою сім'ї та її проживання з іншим чоловіком і з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами, про що підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Станом на день розгляду справи, сторони проживають окремо. Відповідачка не подавала заперечення на позов, докази на його спростування. Саму неявку відповідача в судове засідання, суд розцінює як згоду з позовом. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, необхідно встановити для подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими зареєстрований у Ковпаківському відділу державної реєстрації актів громадяського стану\~\~Головного управління юстиції у Сумській області, режим окремого проживання. Також, необхідно стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору як інвалід 2-ї групи, що підтверджується доданим до матеріалів справи посвідченням, а відповідач не є звільненою від сплати судового збору.

Outcome: approved