Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Калитинськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області. Зазначив, що [INFO] року помер [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області. 10 березня 1995 року [PERSON] вчинив заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі із права на майновий пай КСП «Нива», реорганізованого в СТОВ «Нива» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області. Спадкоємцем зазначеного майна за заповітом є позивач, інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті діда позивач прийняв, оскільки факточно вступив в управління та володіння спадковим майном. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено те, що майновий сертифікат серії [NUMBER], виданий Калитинською сільською радою 08 лютого 2002 року та Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Шаргородською районною державною адміністрацією 26 червня 2005 року. Оскільки вищевказані документи видані після смерті спадкодавця, то дане майно не входить до складу спадщини. Посилаючись на те, що вказане майно належало спадкодавцю, а позивач бажає його успадкувати, просить визнати за ним право власності на майновий пай КСП «Нива» с. Калитинка, реорганізованого в СТОВ «Нива», с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області (майновий сертифікат серія [NUMBER], виданий Калитинською сільською радою 08 лютого 2002 року) та земельну ділянку, площею 1,4796 га (державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області 26 червня 2005 року)в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача - Калитинської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява, у якій сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак від начальника Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Голоднюка В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 64). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із майнового паю в КСП «Нива» с. Калитинка, реорганізованого в СТОВ «Нива» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області та земельної ділянки, площею 1,48 га, розташованої на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Серії [NUMBER] та Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] (а.с. 11, 12). 10 березня 1995 року [PERSON] вчинив заповіт, яким заповів все своє майно своєму внуку [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с. 9). З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 липня 2017 року (а.с. 39). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі -ЦК УРСР). Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] У матеріалах справи є докази того, що зазначені вище земельна ділянка та майновий пай належала на праві власності [PERSON] Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною четвертою статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд доходить висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на земельну ділянку та майновий пай посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначене майно увійшло до складу спадщини. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Позивачем доведено належними та допустимими доказами визнання його права отримати у спадщину вищевказане спадкове майно, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом. Крім того, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, але не може оформити спадщину нотаріально, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved