Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

у грудні 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» через свого представника ТОВ «Юридична компанія «Ей Лойєре» в особі Славського М.Г. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просило стягнути з відповідача кошти у розмірі 31 670,18 грн. та судовий збір. Ухвалою від 13.03.2017 року відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2018 року матеріали справи передано судді Хоменко В.С. На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 18.09.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Ухвалою від 31.10.2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 129-130). В судовому засіданні представник позивача пред'явлені вимоги підтримав, просив в суд останні задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заявленого позову заперечили, просили суд відмовити у його задоволенні, виходячи з обставин, викладених у відзиві на позов. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, судом встановлено, що 16.10.2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування автотранспорту № 56397а5кла, згідно якого було застраховано автомобіль «Ford Fusion» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 14-32). Згідно повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, 25.12.2015 відбувся страховий випадок за участю автомобіля «Ford Fusion» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням його власника - [PERSON], який був застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування», та автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та з вини якого сталася ДТП. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» транспортний засіб «Ford Fusion» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 37-40). З довідки № 83886556 про дорожньо-транспортну пригоду від 30.01.2016 року вбачається, що 25.12.2015 року сталася ДТП - зіткнення, учасниками якого є [PERSON] та [PERSON] ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР, складено відносно нього адміністративний протокол № АП2337980 за ст. 124 КУпАП (а.с. 33-34). Дана інформація підтверджується також постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2016 року, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке сталося 25.12.2015 року, та притягнуто його до адміністративного стягнення за вказане правопорушення, яка набрала законної чинності та не була оскаржена [PERSON] в установленому законом порядку (а.с. 35-36). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказані фактичні обставини справи не оскаржені стороною відповідача. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 1.003.15.18573/VESKO430 від 18.01.2016 року та умов Договору страхування № 56397а5кла від 16.10.2015 року, розмір страхового відшкодування склав 80 670,18 грн., яке ПрАТ «АХА Страхування» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Ford Fusion» державний номерний знак [NUMBER] на рахунок ТОВ «Ніко Форвардс Мегаполіс»(а.с. 57-61). Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду заподіяну життю, здоров'ю майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Chevrolet Aveo» державний номерний знак [NUMBER] була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за на страхову суму 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» поліс № АЕ/4499690 (а.с. 8). Судом встановлено, що сума збитків, які не відшкодовано ПрАТ «АХА Страхування» на дату подання позову становить 31 670,18 грн. (80 670,18 грн. - 49 000,00 грн. = 31 670,18 грн.). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ( ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим, зокрема у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як доказ розміру відновлювального ремонту автомобіля позивачем надано Звіт незалежного експерта-оцінювача, який діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності, з оцінки транспортного засобу від 25.02.2016 року, за яким вартість матеріального збитку без урахування втрати товарної вартості становить 95 619,12 грн. Даний звіт відповідає методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395). Крім того, даний звіт узгоджується з актом огляду транспортного засобу від 04.01.2016 року, а тому сумнівів в його об'єктивності у суду не виникає. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача даний звіт не оспорений та при цьому не заявлялося клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи. Посилання сторони відповідача про невідповідність проведеного звіту на встановлення розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля фактичним пошкодженням, є безпідставними та надуманими. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Всі доводи відповідача зводяться до цитування положень законодавства України без реалізації наданих йому процесуальним законодавством прав задля доведення своєї позиції. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як передбачено ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правові підстави права позивача щодо вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ґрунтуються на законі і повністю є доведеними та вмотивованими. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 31 670,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved