Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: школи №25 І-ІІІ ступенів Шевченківського району м. Києва, в якому просила суд: визнати укладений з нею ( [PERSON] ) трудовий договір недійсним в частині визначення строку; скасувати наказ про звільнення та поновити її ( [PERSON] ) на роботі, на посаді асистента вчителя в школі №25 І-ІІІ ступенів Шевченківського району м. Києва; стягнути на її ( [PERSON] ) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2019 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 5 727, 15 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03 вересня 2018 року по 30 серпня 2019 року вона працювала в школі №25 І-ІІІ ступенів Шевченківського району м. Києва на посаді асистента вчителя та була звільнена у зв?язку із закінченням строкової угоди, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. На думку позивачки, її звільнення проведено з порушенням норм КЗпП України, так як вважає, що підстави для укладення саме строкового трудового договору у відповідача були відсутні. А тому, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача направила письмовий відзив на позов та в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала посилаючись на те, що на підставі заяви [PERSON] від 05 вересня 2018 року, останню було прийнято на посаду асистента вчителя за строковою угодою до 30 серпня 2019 року. Згідно витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 20 квітня 2018 року дитина позивачки - [PERSON] ,, [INFO] , потребує саме асистента дитини, а не асистента вчителя. Позивачка зазначає, що її дитина потребує асистента дитини, однак, жодного доказу в тім, що її дитина потребує саме асистента вчителя з боку останньої суду надано не було. Посада асистент вчителя передбачена одна на клас, в якому навчаються діти з особливими освітніми потребами, тобто, такий асистент може бути один на інклюзивний клас незалежно від кількості дітей з особливими потребами, а асистентів дитини може бути стільки, скільки дітей з особливими потребами. Крім того, посаду асистента вчителя може обіймати лише особа, яка має базову вищу педагогічну освіту відповідного напрямку підготовки, якої у [PERSON] не має. Зарахування [PERSON] на заочну форму навчання за освітнім ступенем магістр на спеціальність 053 ? Психологія ? не є підтвердженням закінчення вищої педагогічної освіти. Оскільки, з [PERSON] було укладено строковий трудовий договір, 30 травня 2019 року її ( [PERSON] ) листом було повідомлено про закінчення строкової угоди та її розірвання. Наказом від 30 серпня 2019 року [PERSON] було звільнено з посади асистента вчителя, у зв?язку із закінченням строкової угоди, п.2 ст.36 КЗпП України. Звільнення [PERSON] було проведено з дотриманням норм чинного законодавства, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, заслухав пояснення позивачки, представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін ( п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України ). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] є матір?ю [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства ( а.с.6). Згідно Витягу з протоколу засідання психолого - медико - педагогічної консультації від 20 квітня 2018 року №149/897, [PERSON] , [INFO] , за умов інклюзивного навчання потребує 5 год. для проведення корекційно - розвиткових занять з логопедом, психологом та супровід асистента дитини ( а.с.7 ). 05 вересня 2018 руку [PERSON] звернулась з заявою до директора ЗОШ №25 Шевченківського району м. Києва про прийняття її ( [PERSON] ) на посаду асистента вчителя з 05 вересня 2018 року, з окладом згідно штатного розкладу, за строковою угодою до 31 серпня 2019 року (а.с.58). Наказом №145-к [PERSON] було прийнято на роботу асистентом вчителя на 1, 0 ставки з 05 вересня 2018 року по 30 серпня 2019 року, за строковою угодою (а.с.59 ). Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення . Листом від 30 травня 2019 року №100/04-02 адміністрація школи повідомила [PERSON] про її звільнення з роботи асистента вчителя з 30 серпня 2019 року, у зв?язку із закінченням строкової угоди, укладеної з 05 вересня 2018 року по 30 серпня 2019 року. Вказаний лист [PERSON] було отримано особисто 30 травня 2019 року, про що вчинено власноручний запис на листі (а.с.61). Вказані обставини свідчать про те, що стороною відповідача [PERSON] було завчасно повідомлено про припинення трудових стосунків у зв?язку із закінченням строкової угоди з 30 серпня 2019 року, що свідчить про небажання відповідача на продовження трудових стосунків з [PERSON] . Наказом № 163/03-01-к від 30 серпня 2019 року [PERSON] , асистента вчителя, звільнено 30 серпня 2019 року у зв?язку із закінченням строкової угоди, п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.62 ). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивачка наголошувала, що укладений з нею трудовий договір не може бути визнаний строковим, обов`язки, які були на неї покладені, як на асистента вчителя не можуть бути встановлені на визначений строк, оскільки, характер роботи, умови та її виконання не можуть носити не триваючий час, так як, навчання сина не обмежується одним навчальним роком. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст 58 Закону України ? Про освіту ? ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), педагогічну діяльність у закладах освіти здійснюють особи, які працюють на посадах педагогічних працівників. Особи, які здобули вищу, фахову передвищу чи професійну (професійно-технічну) освіту за іншою спеціальністю та яким не було присвоєно професійну кваліфікацію педагогічного працівника, можуть бути призначені на посаду педагогічного працівника строком на один рік. Особи можуть продовжити працювати на відповідних посадах педагогічних працівників системи дошкільної, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та післядипломної освіти після їх успішної атестації у порядку, визначеному законодавством. В судовому засіданні достовірно встановлено та не оспорювалось і самою позивачкою, що вона не має базової вищої педагогічної освіти відповідного напрямку підготовки (бакалавр) та спеціальної підготовки за відповідними професійними програмами (без вимог до стажу роботи ), як то передбачено посадовою інструкцією асистента вчителя (а.с.63-64). У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір ( ст.235 КЗпП України ). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що звільнення позивачки з займаної посади за п.2 ст.36 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, а тому, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання укладеного з [PERSON] трудового договору недійсним в частині визначення строку; скасування наказу № 163/03-01-к від 30 серпня 2018 року про звільнення; поновлення позивачки на роботі; стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed