Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

у грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України у Львівській області, ДКС України. Свої вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2017 року між ТОВ Спільне українсько-канадське підприємство «МІСТ-ТУР», яке діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ТЕЗ ТУР» на підставі агентського договору № 8239 від 02.04.2013 року, та [PERSON] було укладено договір № 16492218 на туристичне обслуговування, за умовами якого ТОВ «ТЕЗ ТУР» відповідно до замовлення наданого [PERSON] ТОВ СУКП «МІСТ-ТУР» за плату зобов'язується надати комплекс туристичних послуг, що складаються: з перевезення (авіаперельоту Львів-Хургада), розміщення у готелі Albatros White Beach Resort 5*, харчування (тип «все включено»), трансферу (тип груповий «аеропорт-готель-аеропорт»). На виконання умов договору на туристичне обслуговування позивачем 21.09.2017 року будо здійснено оплату в сумі 49600,00 гривень. Позивач разом з родиною 14.10.2017 року прибув до міжнародного аеропорту «Львів» імені [PERSON], однак запланований виліт до м. Хургади так і не відбувся, оскільки позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону та вилучено паспорт, виданий на ім'я [PERSON], серії FA 222693, виданий 17.04.2015 року, органом 4601, з терміном дії до 17.04.2025 року. Як було зясовано, що паспорт [PERSON] був анульований помилково працівниками ГУ ДМС України у Львівській області. Внаслідок допущеної помилки органа міграційної служби позивачеві було завдано матеріальну шкоду на суму вартості туристичних послуг. Крім того, [PERSON] зазначає, що зазнав моральної шкоди, крім незручностей, викликаних з поверненням багажу, який вже було здано, він відчував стурбованість, тривогу та психічне напруження з приводу повідомлення йому обставин щодо існуючого відносно нього, рішення про відмову у перетинанні державного кордону у зв'язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що його тимчасово обмежено у праві виїзду з України. При цьому підстави прийняття такого рішення позивачу не повідомлялись, а тому з урахуванням того, що 14 жовтня 2017 року - це була субота, тобто вихідний день, позивач до 16 жовтня 2017 року не міг з'ясувати причини заборони. Просить суд стягнути з ГУ ДМС України у Львівській області 49600 грн. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача вимоги цивільного позову підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідачі своїх представників у судове засідання не направили, хоча повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі представників відповідачів до суду не надходило. Тому, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2017 року між ТОВ Спільне українсько-канадське підприємство «МІСТ-ТУР», яке діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ТЕЗ ТУР» на підставі агентського договору № 8239 від 02.04.2013 року, та [PERSON] було укладено договір № 16492218 на туристичне обслуговування, за умовами якого Туроператор (ТОВ «ТЕЗ ТУР») відповідно до замовлення наданого Туристом ([PERSON]Б.) Турагенту (ТОВ СУКП «МІСТ-ТУР») за плату зобов'язується надати комплекс туристичних послуг згідно додатку № 1 до цього Договору. З додатку № 1 до договору на туристичне обслуговування від 02.04.2013 року № 8239 вбачається, що туристичні послуги надаватимуться з 14.10.2017 року по 25.10.2017 року та складаються з перевезення (авіаперельоту Львів-Хургада); розміщення у готелі Albatros White Beach Resort 5*; харчування (тип «все включено»); трансферу (тип груповий «аеропорт-готель-аеропорт). На виконання умов договору на туристичне обслуговування позивачем 21.09.2017 року будо здійснено оплату в сумі 49600,00 гривень, що підтверджується копією чеку на придбання закордонного турпродукту № 7089 від 21.09.2017 року. З метою вильоту на відпочинок до Єгипту (м. Хургада), позивач разом з родиною 14.10.2017 року прибув до міжнародного аеропорту «Львів» імені [PERSON], однак запланований виліт до Хургади так і не відбувся, оскільки позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону та вилучено паспорт, виданий на ім'я [PERSON], серії FA 222693, виданий 17.04.2015 року, органом 4601, з терміном дії до 17.04.2025 року. З копії рішення начальника 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів-аеропорт» Львівського прикордонного загону від 14.10.2017 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку вбачається, що відносно [PERSON] прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону у звязку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що [PERSON], [INFO], тимчасово обмежено у праві виїзду з України, дата постановки 15.08.2017 року, дата зняття 17.04.2025 р. З копії протоколу про вилучення (тимчасове затримання) паспортного документу від 14.10.2017 року вбачається, що на підставі спрацювання бази даних 1.3. «Втрачені та викрадені паспортні документи» у [PERSON], який виїжджає з України і прямує за адресою Хургада, виявлено паспортний документ FА 222693, виданий 17.04.2015 року, орган 4601, який було вилучено і направлено у Львівській прикордонний загін. На запит адвоката [PERSON], поданого в інтересах позивача до Державної прикордонної служби України, було повідомлено про те, що інформація про паспорт громадянина України для виїзду за кордон FА 222693 від 17.04.2015 року у відповідній базі даних перебувала на підставі повідомлення про недійсний [NUMBER] від 19.07.2017 року, що надійшло від ГУДМС України у Львівській області. З копії відповіді б/н від 14.11.2017 року, наданої на запит адвоката [PERSON]Б Головним управлінням Державної міграційної служби у Львівській області вбачається що 12.07.2017 року до ГУ ДМС звернувся [PERSON] із заявою про анулювання його попереднього паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на прізвище [PERSON] (попереднє прізвище та імя [PERSON]Б.) у звязку із його втратою. За результатами розгляду даної заяви працівниками ГУ ДМС у Львівській області було анульовано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FА 222693, виданого 17.04.2015 року на імя [PERSON] 19.07.2017 року ГУ ДМС у Львівській області на адресу Адміністрації Держприкордонслужби України та Укрбюро Інтерполу було направлено повідомлення про недійсний паспорт серії FА 222693, виданого 17.04.2015 року на імя [PERSON]Б В подальшому працівниками було виявлено допущену помилку, а саме виставлено втрату на діючий паспорт для виїзду за кордон серії FА 222693, про що 18.10.2011 року було повідомлено Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України, сектор Інтерполу ГУ НП у Львівській області, ОКПП «Київ» ДПС України та Львівській прикордонний загін, яких просили не брати до уваги повідомлення від 19.07.2017 року про недійсність паспорту серії FА 222693, Відтак, помилка, якою є надання працівникам ГУ ДМС України у Львівській області статусу втраченого діючому паспорту для виїзду за кордон серії FА 222693 була виявлена працівниками Головного управління за зверненням позивач безпосередньо після вказаних вище подій, що мали місце 14.10.2017 року, в результат яких [PERSON] були понесені витрати майнового характеру в розмірі 49600,00 гривень, тобто в розмірі придбаного ним туристичного продукту, оскільки поїздка до Арабської Республіки Єгипет не відбулась. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичне особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляд судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 199 року № 6 судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, мі ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Порядком оформлення,\~видачі,\~обміну,\~пересилання,\~вилучення,\~повернення державі,\~визнання недійсним\~та знищення\~паспорта громадянина\~України для\~виїзду за кордон, затвердженим постановою КМУ від 07.05.2014 року № 152 встановлені підстави за наявності яких паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується, зокрема у разі коли паспорт заявлений як втрачений або викрадений. Крім того, вказаним Порядком передбачено, здійснення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходів з ідентифікації особи на підставі даних, отриманих з бази даних Єдиного державного демографічного реєстру. Таким чином, працівник ГУ ДМС у Львівській області при зверненні до них 12.07.2017 року гр. [PERSON] із заявою про анулювання його попереднього паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого на прізвище [PERSON] (попереднє прізвище та ім'я [PERSON]Б.) у зв'язку із його втратою, зобов'язаний був ідентифікувати особу [PERSON] (в минулому [PERSON]Б.), не тільки в частині зміненого прізвища, ім'я та по батькові, а й шляхом порівняння інших параметрів, якими може бути, зокрема дата та рік народження, РНОКПП тощо. Проте, як встановлено судом, такі дії працівником ГУ ДМС у Львівській області здійснені не були, що призвело до того, що було виставлено втрату на діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FА 222693, що є помилкою і наявність такої помилки було визнано ГУ ДМС у Львівській області у відповіді від 14.11.2017 року на адвокатський запит та у термінових повідомленнях, надісланих на адресу: Укрбюро Інтерполу ГУ НП у Львівській області за № 02-04/22066 від 18.10.2017 року, Львівського Прикордонного загону за № 02-04/22071 від 18.10.2017; Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби України № 02-04/22067 від 18.J0.2017 року; ОКПП «Київ» ДПС України № 02-04/22068 від 18.10.2017 року. Внаслідок допущеної ГУ ДМС України у Львівській області помилки позивачу була заподіяна майнова шкода в розмірі 49600,00 гривень, яка підтверджується документально та підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Вирішуючи питання відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує наступне. У відповідності із ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно з ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Задовольнити вимоги позивача про стягнення 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд не знаходить за можливе, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих звязків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. 18.10.2017 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000515 від 27012017 року) був укладений договір про надання правничої допомоги. Відповідно до Розділу 2 договору умовами надання правничої допомоги є її оплата з визначенням вартості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 10.01.2018 року був поданий попередній розрахунок суми судових витрат, згідно з яким загальна вартість наданої правничої допомоги складає 3500,00 грн., яка складається з: - зустрічі та консультації клієнта, узгодження правової позиції, підготовка та подання адвокатських запитів 1400,00 грн. (2 години х 700,00 грн.); - підготовки та подання позовної заяви 2100,00 грн. (3 години х 700,00 грн.). 12.12.2017 року [PERSON] оплатив правничу допомогу 3500,00 грн. на рахунок адвоката [PERSON], що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 12.12.2017 року. Відомості про адвоката [PERSON] наявні в Єдиному реєстрі адвокатів України. При цьому у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат зазначено, що під час розгляду справи сторона позивача очікує додатково понести витрати у сумі 4960,00 грн. Однак, при закінченні судового розгляду стороною позивача не було надано суду розрахунку та документу, який би підтверджував обсяг наданої правничої допомоги в ході розгляду справи, не зазначено вартості послуг тощо. Відсутня квитанція, яка б підтверджувала оплату позивачем даних витрат. Тому, вимога про стягнення з відповідача додатково 4960,00 грн. не є належно обґрунтованою. Крім того, з ГУ ДМС України у Львівській області на користь позивача суму сплаченого судового збору 640,00 грн. Отже, відшкодуванню позивачеві підлягає сума судових витрат (3500,00 + 640,00) 4140,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial