Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~\~\~\~ У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. \~\~\~\~\~Позовна заява мотивована тим, що 25.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. було вчинено виконавчий напис за № 1293, відповідно до якого звернено стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту №11325537000 від 31.03.2008 року у розмірі 704756,78 грн., та 1400 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис виконано без достатніх правових підстав, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.09.2010 року вже стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь АКІБ «Укрсиббанк» 207298,78 грн., та без належної перевірки факту наявності безспірної заборгованості у розмірі 704756,78 грн. видав виконавчий напис, яким звернув стягнення на квартиру, яка належить на праві власності позивачу. Крім цього, позивач вказує, що він був позбавлений можливості висловити свої заперечення проти наявності заборгованості та її розміру, оскільки жодних письмових вимог про усунення порушення чи повідомлень від банку про вчинення виконавчого напису не надходило. До того ж, як вважає позивач, нотаріус вчинив виконавчий напис поза межами встановленого трирічного строку, який обраховується з дня виникнення права вимоги. Заперечуючи проти розміру заборгованості, визначеної в оскаржуваному виконавчому написі, [PERSON] зазначила, що заборгованість за спірним кредитним договором була стягнута судовим рішенням, а відтак банк не мав права повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту та проценти, крім того, стягнення проведено лише з позивача, з поручителя [PERSON] кредитна заборгованість не стягнута. У відзиві на позовну заяву представник АБ «Альфа-Банк» заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що станом на 21.05.2020 року позивач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 704756,78 грн., у зв`язку з чим банк на підставі п. 5.4 іпотечного договору має право звернути стягнення на іпотечне майно на підставі виконавчого напису нотаріуса. 23.05.2020 року на адресу позивача було направлено повідомлення - вимогу про усунення порушень рекомендованим листом, однак позивачем вимоги банку задоволено не було, а відтак банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, надавши всі необхідні документи. Позивачем не наведено у позовній заяві факти, які підтверджують невідповідність боргу, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з позивача не позбавляє банк як кредитора на отримання суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, відповідач вважає, що строк вчинення виконавчого напису не пропущено. У відповіді на відзив позивач, не погодившись з доводами, викладеними у відзиві, зазначив, що АТ «Альфа-Банк» не надало підтвердження існування заборгованості у розмірі, вказаному у виконавчому написі, та докази направлення вимоги про усунення порушень рекомендованим листом з описом вкладення. Інші доводи, викладені у відповіді на відзив, аналогічні тим, що зазначені у позові. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. надав до суду належним чином завірені документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, що оскаржується. Ухвалою суду від 30.09.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 30.09.2020 року судом задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №62911371. Ухвалою суду від 29.10.2020 року постановлено розглядати справу в режимі відеоконференції з участю представника АТ «Альфа-Банк» Луньової А.Г. Ухвалою суду від 09.11.2020 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів копій матеріалів нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису від 25.06.2020 року. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача (а.с. 126). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином. 17.12.2020 року о 10 год. 42 хв. представник відповідача надіслав електронною поштою заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому процесі (а.с. 126-127). Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання, призначене на 09.11.2020 року відкладалося за заявою представника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 69). Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З огляду на положення п.1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1293, відповідно до якого нотаріусом запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за договором споживчого кредиту №11325537000 від 31.03.2008 року за період з 22.05.2018 року по 21.05.2020 року у розмірі 704756,78 грн., з яких прострочена заборгованість 169500 грн., строкова заборгованість по нарахованим %- 3201,67 грн., прострочена заборгованість по нарахованим % - 532055,11 грн., та 1400 грн. плати за вчинення виконавчого напису ( а.с. 112). Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11325537000, за умовами якого позивач отримала кредит у сумі 180000 грн. (а.с. 9-12). 31.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11325537000, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] (а.с. 114-116). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.09.2010 року стягнуто з [PERSON] як боржника та [PERSON] як поручителя заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 207298,78 грн. (а.с. 13-15). Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1840, виданого на підставі рішення суду від 17.09.2010 року (а.с. 16), а постановою від 12.11.2015 року повернуто виконавчий лист стягувачу, вказано строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання до 12.11.2016 року (а.с. 17). Як зазначає відповідач у відзиві, 09.12.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Дельта-Банк» укладено договір №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) право вимоги, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №11325537000 від 31.03.2008 року. 23.05.2020 року АТ «Альфа-Банк» було направлено на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення, в якій зазначено про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 704756,78 грн. протягом 30 днів, інакше банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79-80). Сторони не заперечують, що кредитне зобов`язання залишилося не виконаним. 25.06.2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису, надавши до заяви договір іпотеки від 31.03.2008 року, договір про надання споживчого кредиту від 31.03.2008 року, довідку-розрахунок заборгованості, вимогу про усунення порушення [PERSON] та докази направлення на адресу боржника (а.с. 113-120). Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з п. 19\~ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про\~визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,\~суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для\~визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Альфа-Банк» 23.05.2020 року було надіслано на адресу позивача, вказану у кредитному та іпотечному договорах, вимогу про усунення порушень, на підтвердження чого надано виписку з реєстру поштових відправлень та копію рекомендованого повідомлення (а.с. 80-81). Зазначене свідчить про дотримання нотаріусом вимоги закону щодо належного повідомлення [PERSON] про вчинення виконавчого наспису. Не заслуговують на увагу доводи позивача, що він не був повідомлений про необхідність сплатити кредитну заборгованість, так як не отримував вимоги про усунення порушень від 23.05.2020 року, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи. Відсутність опису вкладення у рекомендований лист не спростовує факт направлення вимоги про усунення порушення на адресу [PERSON] та не є порушенням порядку повідомлення боржника. Разом з тим, аналізуючи довідку-розрахунок заборгованості, яка була надана АТ «Альфа-Банк» нотаріусу на підтвердження заборгованості [PERSON] перед банком у сумі 704756,78 грн., суд приходить до висновку, що на момент звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, заборгованість за кредитним договором не була безспірною, з огляду на наступне. \~За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша та друга статті 1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК\~України). \~Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК\~України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Така правова позиція висловлена ВС у своїх рішенням, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням суду від 17 вересня 2008 року було стягнуто з [PERSON] як боржника та [PERSON] як поручителя заборгованість за кредитним договором від 31.03.2008 року у сумі 207298,78 грн., а відтак право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, права й інтереси кредитора, пов`язані з невиконанням зазначеного рішення та неповерненням заборгованості за кредитом і процентами, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. З наданої довідки-розрахунку вбачається, що банком, всупереч вищезазначеним вимогам закону, після дострокового стягнення за судовим рішенням кредитної заборгованості, продовжували нараховуватися відсотки за користування кредитом у розмірі 17%, а тому подану нотаріусу заборгованість [PERSON] перед банком не можна було вважати безспірною, з огляду на що є підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим не заслуговують на увагу доводи позивача, що в АТ «Альфа-Банк» не виникло права на звернення до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису , так як є судове рішення про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] , строк на виконання якого вже закінчився, так як в даному випадку заборгованість за кредитом не погашена, а відтак іпотека не припинилася, отже, банк має право задовольнити свою вимогу за кредитним зобов`язанням за рахунок предмету іпотеки. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог закону, так як зазначені доводи спростовуються матеріалами справи. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 840, 80 грн.

Outcome: approved