Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони), про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. 16 січня 2004 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого за спільні кошти подружжя було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , та меблі, якими облаштовано вказану квартиру, вартістю 92 516 грн. Шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог) просить здійснити його поділ шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири та компенсувати їй частку майна, зокрема меблів, в спільному сумісному майні подружжя, яка переходить у власність відповідача в розмірі 46250 грн. Вирішити питання про стягнення судових витрат. 4 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 2 лютого 2021 року. 2 лютого 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 23 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. 23 лютого 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 18 березня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача та для уточнення позовних вимог позивачем. 18 березня 2021 року налележним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, у підготовчому провадженні оголошено перерву до 14 квітня 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів у відповідача. 14 квітня 2021 року відповідач в черговий раз у судове засідання не з`явився, ухвалою суду від 14 квітня 2021 року підготовче провадження у вказаній справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 14 травня 2021 року. 14 травня 2021 року у судове засідання з`явилася представник позивача Довганич О.О . Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання та фактичною адресою проживання, проте до суду не з`явився, відзив на позов від відповідача не надійшов. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 16 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 4). В період шлюбу 16 травня 2007 року сторони набули у власність квартиру [ADDRESS] , та меблі, якими облаштовано вказану квартиру, вартістю 92 516 грн. Перелік меблів, що знаходиться у квартирі зазначений у висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , а саме: стінка, стіл письмовий, ліжко односпальне, телевізор ORION, поличка скляна, ліжко двоспальне, шафа-купе, пральна машина Ariston, холодильник LIEBHERR, морозильна камера LG, м`який кухоний куток в комплекті зі столом та 6 табуретами, кухня (навісні напільні секції), сенсорна елетроплитка Gorenge, електрична духовка Gorenge (а. с. 11-27). Згідно вказаного висновку ринкова вартість меблів згідно переліку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 92516 грн (а. с. 17). Згідно свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] , оформлена на [PERSON] (а с. 8). Рішенням Вишгородського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, позивачу залишено шлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 5). 18 лютого 2020 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 6). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статті 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже зважаючи на те, що вказана квартира та меблі було придбано у період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд визнає це майно об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Позивач погоджується на отримання грошової компенсації вартості меблів замість її частки у праві спільної сумісної власності і просить стягнути з відповідача компенсацію її частки майна. Жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонував. Таким чином, суд вважає провести поділ квартири відповідно до рівності часток подружжя шляхом визнання за кожним з них право власності на Ѕ частку, виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] меблі, що знаходяться у квартирі [ADDRESS] , вартістю 92 516 гривень, та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості меблів у розмірі 46 250 грн. Отже на підставі досліджених судом доказів і оцінки наведених позивачем аргументів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] та задовольняє їх в повному обсязі. [PERSON] також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивачів надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 1 грудня 2020 року, довідка про отримання адвокатом Довганич О.О. від [PERSON] гонорару у розмірі 10500 грн., акт виконаних робіт/послуг № 1 від 18 грудня 2012 року, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Довганич О.О. (а.с. 33-37, 46-47). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10500 грн гривень з відповідача на користь [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стянення витрат на експертну оцінку майна. Доказами понесення таких витрат є угода № 02-12/20 про проведення незалежної оцінки від 2 грудня 2020 року, акт прийому передачі викониних робіт від 4 грудня 2020 року та квитанція приватбанку про оплату таких витрат (а. с. 30 - 32). Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертної оцінки майна у розмірі 2250 грн. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2037 грн. 58 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved