Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів разом з додатковими витратами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, з яких 8 000,00 грн у якості аліментів та 2 000,00 грн у якості додаткових витрат, починаючи стягнення з 13.12.2020 і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що з січня 2007 року вона разом з відповідачем проживали у цивільному шлюбі, який офіційно зареєстрували, 07.11.2014 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Проте, з 29.06.2020 відповідач [PERSON] залишив її та сина, переїхавши з місця їх спільного проживання. Причиною фактичного припинення спільного проживання позивач зазначає подружню зраду відповідача. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.10.2020 шлюб між нею та відповідачем розірвано, наразі дитина проживає разом з позивачкою. За твердженням позивача, перед тим як залишити сім`ю відповідач обіцяв добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини на період міжсезоння у розмірі 300 дол. США, що еквівалентно 8 488,94 грн, а у період рейсів у розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 14 018,39 грн, оскільки останній з 2006 року працює за кордоном на лайнерах, а з 2015 року в компанії Holland America line та отримує заробітну плату, яка за останні рейси складала щомісячно 3000 дол. США, що еквівалентно 84 110,35 грн. Як вказує позивач, відповідачем 01.07.2020 та 01.08.2020 було сплачено у добровільному порядку аліменти на дитину по 8 000,00 грн. Однак, в подальшому, зазначені вище усні домовленості [PERSON] порушив та з 01.09.2020 добровільно відмовляється сплачувати попередньо узгоджену суму аліментів на дитину. Зважаючи на те, що відповідач не має на утриманні інших осіб, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, грошовий вклад у Державний ощадний банк України, його стан здоров`я дозволяє працювати, зареєстрований у АРК, постійно виїжджає за кордон на роботу, а дитина звикла жити у достатку, відвідує різні гуртки, секції, розвивальні заняття, схильна часто та довго хворіти, спрогнозувати витрати на яку, як то хвороба, оздоровлення, гуртки, додаткові заняття для розвитку, вступ та збори до школи у 2021 році неможливо, а також з урахуванням того, що позивач вийшла на пенсію за вислугою років, яку отримує у розмірі 1712,00 грн, на переконання [PERSON] , відповідач з огляду на приписи ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний та може сплачувати аліменти з додатковими витратами на дитину у заявленому до стягнення розмірі. З таких обставин, позивач [PERSON] у зв`язку з невиконанням відповідачем добровільно, покладених на нього обов`язків щодо утримання їх спільної дитини, просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] аліменти разом з додатковими витратами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, з яких 8 000,00 грн у якості аліментів та 2 000,00 грн у якості додаткових вират. Ухвалою суду від 06.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/16314/20, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що заперечує щодо стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі, вважає їх необґрунтованими, а обставини наведені у позовній заяві безпідставними, такими, що не відповідають реальним обставинам та нормам чинного законодавства України. При цьому, посилаючись на те, що наразі не має постійного місця роботи, працював на лайнерах та за контрактом у компанії Holland America line періодично, на даний час строк дії трудового договору закінчився, а тому жодних коштів від роботи за кордоном останній не отримує, ті грошові кошти, які були зароблені за вказаними контрактами, як вказує [PERSON] витрачалися, у тому числі на утримання та забезпечення сім`ї. Разом з тим, у відзиві відповідач наголошує на тому, що незважаючи на розлучення з [PERSON] він постійно спілкується із сином та матеріально йому допомагає. Окрім того, останній вказує на те, що у нього на матеріальному утриманні перебуває його матір - [PERSON] , яка проживає у м. Керч, АРК, є пенсіонеркою, має стійкі проблеми зі здоров`ям, що потребують постійного вартісного лікування, яке вона не може собі самостійно дозволити через незначний розмір пенсії та потребує допомоги сина. Водночас, в обгрунтування своєї позиції, у відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на наявність у нього ряду захворювань, викликаних його професійною хворобою, що перешкоджають йому працевлаштуватись на роботу та також потребують вартісного лікування. Тому, з огляду на зазначені обставини, відповідач вважає, що сума аліментів у розмірі 8 000,00 грн матиме для нього надмірний тягар, у зв`язку з чим визнає розмір аліментів у сумі 4 000,0 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, відповідач у відзиві зазначив, що вказані вимоги ґрунтуються на припущеннях та не підтвердженні належними доказами. Тому, в задоволенні останніх просить суд відмовити. У відповіді на відзив, який надійшов до суду 10.02.2020 позивач заперечила проти позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву та вказала на те, що останній має накопичений вклад у Державному ощадному банку України у розмірі 20 000 тис. дол. США, його мати не досягла пенсійного віку, не має інвалідності, працює вчителем технології, має власну квартиру, а також на праві приватної власності відповідач також має квартиру у АРК, матеріальної підтримки позивачу не надає, накопичені гроші, що є спільною власністю витрачав на власний розсуд. Крім того зазначає, що сума аліментів та додаткових витрат на дитину обумовлена тим, що відповідач зареєстрований у АРК, постійно виїжджає за кордон на роботу, часто відсутній більш ніж по пів року на території України, є ризик залишення країни назавжди, а додаткові витрати на дитину не можливо спрогнозувати, як то хвороба, оздоровлення, гуртки, додаткові заняття для розвитку дитини, вступ та збори до школи у 2021 році. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Водночас вказавши, що відповідач має можливість сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання сина у заявленому розмірі. Відповідач проти задоволенню позову у заявленому позивачем розмірі заперечив, вказавши, що визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 4 000,00 грн та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1 000,00 грн. При цьому, зазначивши, що дійсно працював з 2016 року за кордоном на лайнерах, отримував спочатку заробітну плату у розмірі 3 000,00 тис. дол. США, одержані кошти витрачав на сім`ю, придбання нової квартири. З кінця квітня 2020 року не працює за кордоном, офіційно наразі не працевлаштований, оскільки влаштуватися за професією за станом здоров`я не може, а через наявність зареєстрованої прописки у АРК офіційно працевлаштуватися в України не вбачається у нього можливим, неофіційно працює фітнес тренером і викладає танці, має нестійкий дохід приблизно на місяць у розмірі 3 000,00 грн - 4 000,00 грн, транспортних засобів у власності немає, кошти, які мав на банківському рахунку були зняті та витрачені на погашення боргів, матеріальну підтримку дитини, яка здійснюється і до тепер, лікування та допомогу непрацездатної матері, особисте лікування, облаштування квартири, в якій проживає. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається із матеріалів справи, 07.11.2014 сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2329 (а.с. 101). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3856 (а.с. 102). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/10514/20 від 23.10.2020 ухвалено шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати (а.с. 105). Дитина [PERSON] проживає разом із позивачем (а.с. 103-104) та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки, виданої 15.09.2020 Дошкільним навчальним закладом №260, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад №260 (ясла-садок) Оболонського району м. Києва (а.с. 122). Відповідно до довідки №22, виданої 08.10.2020 Дитячим оздоровчо-екологічним центром Оболонського району м. Києва, [PERSON] , 2014 року народження, дійсно відвідує з 15.09.2019 комплексні групи для дітей дошкільного віку Дитячого оздоровчо-екологічного центру Оболонського району м. Києва (а.с. 123). Товариство з обмеженою відповідальністю «Смартум Україна» своєю довідкою від 23.10.2020 підтвердило те, що [PERSON] з 29.05.2020 надаються інформаційно-консультативні послуги та послуги з організації дозвілля шляхом проведення занять за авторськими методиками в центрах розвитку інтелекту «Smartum». Вартість навчання за 4 тижні становить 1300 грн (а.с. 124). У свою чергу відповідач стверджує, що не може надавати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі, виходячи із розміру його доходів. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині 1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Згідно із ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У судовому засіданні відповідач пояснив, що офіційно наразі не працевлаштований, а працює неофіційно та має нестійкий дохід приблизно на місяць у розмірі 3 000,00 грн - 4 000,00 грн. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 8 000,00 грн щомісячно такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки задоволення у повному обсязі призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Зважаючи на вказане, та виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в розмірі 5000,00 грн щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією. Обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивач вказувала на те, що такі витрати є непрогнозованими та можуть виникнути в майбутньому, що пов`язані з хворобами, відвідуванням гуртків, репетиторів тощо. Окрім того, зазначала, що має на меті віддати дитину у приватну школу, що потребує додаткових фінансових витрат та підтвердила ту обставину, що дитина не має наразі спеціальних здібностей, хронічної, тяжкої хвороби, що потребує систематичних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1 000, 00 грн. у зв`язку з тим, що визнання позову в цій частині суперечить закону з огляду на наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, зокрема, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Суд критично відноситься до доказів, наданих позивачем щодо додаткових витрат на утримання дитини, оскільки з них неможливо встановити, в якому розмірі кошти були витрачені у минулому або будуть витрачені у майбутньому саме в якості додаткових витрат на сина [PERSON] . Разом з тим, позивачем не доведено, що дитина володіє спеціальними здібностями, має хронічну, тяжку хворобу, що потребує постійних, передбачуваних, прогнозованих додаткових витрат. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів існування обставин, що мають істотне значення для стягнення додаткових витрат на дитину, то підстав для їх стягнення судом не вбачається. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial