Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про встановлення порядку користування квартирою № 34 в буд. № 28-Б по вул. Бориспільській в місті Києві та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні ? часткою цієї квартири шляхом вселення. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач набула право власності на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті дядька [PERSON] Інша ? частина квартири належить тітці позивача [PERSON] Протягом 15 років поспіль позивач проживала у квартирі разом з дядьком, однак після його смерті відповідач змінила у квартирі замки та не впускає її до квартири, і до того ж допустила виникнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Посилаючись на те, що спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 15,4 кв.м., та 11,54 кв.м., а вона має намір проживати у квартирі разом з сім'єю брата, який не має у Києві власного житла, позивач просить виділити їй в користування більшу кімнату, а відповідачу меншу. У письмовій заяві [PERSON] виклала заперечення на позов пославшись на те, що позивач переслідує корисливі інтереси, а її вимоги необґрунтовані і не підтверджуються належними доказами Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання повторно не з'явилася, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для розгляду справи за її відсутності. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. Спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що підтверджується виданим позивачу свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.07.2017, спадкова справа № 738/2016, запис у реєстрі за № 5 -188 (а.с. 13-15). Право власності позивача на ? частину квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 16). Судом встановлено, що відповідач змінила у квартирі замки, не впускає позивача до квартири та відмовляється добровільно вирішити виниклий спір, що підтверджується фактами численних звернень позивача до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві (а.с. 22-29). До того ж відповідач, одноосібно користуючись спільним майном, не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим станом на 01.09.2017 виник борг в сумі 7440,51 грн. (а.с. 19, 20, 21). При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність, встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності та способи захисту права власності. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. Частки співвласників у квартирі є рівними і на одержання грошової компенсації їх вартості сторони не погоджуються. Отже з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону суд дійшов висновку, що вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 15,4 кв.м., 11,54 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи. Квартира обладнана лоджією, вихід на яку здійснюється з кімнати площею 15,4 кв.м. (а.с. 18). Жила площа квартири складає 26,94 кв.м., а отже на кожного з співвласників припадає в користування по 13,47 кв.м. жилої площі. За запропонованим [PERSON] варіантом порядку користування квартирою її частка буде перевищувати на 1,93 кв.м. розмір частки, яка припадає на її частку у праві власності, а частка [PERSON], відповідно, буде меншою на 1,93 кв.м. від розміру частки, яка припадає на її частку у праві власності. Альтернативного порядку користування квартирою відповідач не запропонувала, а з огляду на розміри та конструктивні особливості спірної квартири іншого варіанту порядку користування нею встановити неможливо. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] щодо встановлення конкретного порядку користування квартирою, вселення та зобов'язання не чинити їй перешкод у здійсненні правомочностей власника суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 1 280 грн.

Outcome: approved