Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом в інтересах [PERSON], посилаючись на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 9,1717 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 11 листопада 2005 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір доручення, про що видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О., зареєстрована у реєстрі за № 16574. За цим договором уповноважив [PERSON] бути представником в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, у тому числі з правами користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, що на праві власності належать [PERSON] 20 листопада 2009 року [PERSON] уклав із селянським (фермерським) господарством «Павел» (далі - СФГ «Павел») договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 25 листопада 2011 року у відділі Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000730. У зв'язку із систематичною несплатою СФГ «Павел» орендної плати у 2016 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року стягнуто несплачену оренду плату та розірвано вищезазначений договір оренди землі. 20 вересня 2017 року [PERSON] отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] та дізнався, що 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, що укладений 6 травня 2016 року між [PERSON], який діяв за довіреністю від 11 травня 2005 року в інтересах [PERSON] та СФГ «Павел». Номер запису про речове право: 14496326. Отримавши копію оспорюваного правочину, [PERSON] побачив, що спірний договір оренди землі укладений 6 травня 2016 року між [PERSON], який діяв за довіреністю від 11 травня 2005 року в інтересах [PERSON] та СФГ «Павел» в інтересах якого діяв заступник голови [PERSON] Строк дії договору сорок дев'ять років. [PERSON] зазначає, що [PERSON] на час укладення спірних правочинів був головою СФГ «Павел», тобто його представником, а також одночасно його представником, що є порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України, а тому спірний правочин підлягає визнанню недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача СФГ «Павел» у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав, відзив на позов також не надіслав. Відповідач [PERSON], який одночасно є представником СФГ «Павел» за установчими документами у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав, відзив на позов також не надіслав. Оскільки відповідачі від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності у судове засідання не з'явились, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не надіслали, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що у квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до СФГ «Павел» та просив стягнути на свою користь орендну плату за 2013 - 2015 роки включно у розмірі 21603,90 грн згідно з договором оренди землі від 20 листопада 2009 року, зареєстрованим 25 листопада 2011 року у відділі Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000730; розірвати договір оренди землі від 20 листопада 2009 року укладений між [PERSON] та СФГ «Павел», зареєстрований 25 листопада 2011 року у відділі Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області за № 352190004000730 (а. с. 7-9). Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2016 року вищезазначений позов задоволено. Рішення набрало законної сили 27 грудня 2016 року. 6 травня 2016 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та СФГ «Павел» укладено договір оренди землі площею 9,1717 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 14496326 від 13 травня 2016 року (а. с. 10-13). Отже, спірний правочин укладено під час вирішення судом спору у справі за позовом [PERSON] до СФГ «Павел» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Судом установлено, що [PERSON] є головою (керівником, підписантом) селянського (фермерського) господарства «Павел», тобто є представником цього суб'єкта господарювання. Таким чином, оскільки [PERSON] на підставі довіреності, виданої 11 листопада 2005 року [PERSON], що посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О., зареєстрованої у реєстрі за № 16574, будучи представником [PERSON] за цією довіреністю, 6 травня 2016 року діючи від імені довірителя, а також одночасно будучи представником СФГ «Павел» за установчими документами уклав договір оренди землі, відповідно цей правочин має бути визнаний недійсним. До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 вересня 2014 року № 3-110гс14. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі поніс судові витрати, що складаються з 640 грн витрат зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з СФГ «Павел» та [PERSON] у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved