Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2014 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . В подальшому, на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 09.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вказаних коштів недостатньо для забезпечення належного матеріального утримання сина, оскільки в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, тощо, що тягне відповідну зміну її матеріального становища. Також в обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів позивачка посилалася на те, що її син стоїть на обліку у алерголога, й відповідно на його лікування вона витрачає кошти. Крім того, на даний час дитині вже майже вісім років, він навчається у другому класі в ЗОШ №33, і з п`яти років займається футболом у клубі «Спарта», й відповідно з цього часу збільшились витрати на його розвиток, які вона не в змозі понести у зв`язку із перебуванням у декретній відпустці. Посилаючись на вказане, а також на те, що вищезазначених коштів не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб сина й відповідно вона самостійно не здатна забезпечити сина, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не працює, просила збільшити розмір аліментів, який стягується із відповідача на утримання неповнолітнього сина, із 500 грн. до 2500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Зокрема вказав, розмір аліментів, який визначений рішенням суду та який стягується з нього, був індексований державним виконавцем та на даний час стягуються аліменти в розмірі 1197,50 грн. у відповідності до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. При цьому, позивач жодним чином не довела, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів її матеріальне становище погіршилося, а його навпаки покращилося. Також безпідставними є посилання позивачки на ті обставини, що дитина часто хворіє, звертається до стоматолога, займається футболом. Вважає, що вказані обставини не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, а є додатковими витратами на дитину, що є предметом іншого спору та не перешкоджає позивачці звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат. Той факт, що позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною не свідчить про погіршення її матеріального становища, так як в неї є чоловік, з яким вона уклала шлюб, та який зобов`язаний матеріально забезпечувати як її особисті потреби, так і потреби спільної дитини. Крім того зазначав, що надані позивачкою копії фіскальних чеків щодо придбання медикаментів не підтверджують факту їх купівлі для їх дитини. Посилаючись на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання позивачка не з`явилася, від неї через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Разом з тим, у поданому відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.04.2014 року (а.с. 6). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10), який на даний час проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 січня 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). Крім того, розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини індексується державним виконавцем у відповідності до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та на даний час стягуються аліменти в розмірі 1197,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданим відповідачем. Так, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що вказаних коштів, які стягуються з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина з огляду на вік та потреби дитини недостатньо для забезпечення її належного матеріального утримання, у зв`язку із тим, що останній навчається у школі, відвідує гуртки та перебуває на обліку у лікаря алерголога, що потребує більших витрат, а тому просила вирішити питання про можливість збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог ст.192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, як убачається з матеріалів, розмір аліментів, який визначений рішенням суду та який стягується з відповідача, був проіндексований державним виконавцем та на даний час стягуються аліменти в розмірі 1197,50 грн. у відповідності до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 36). Крім того, відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, й відповідно як зазначає відповідач, він не має змови сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Разом з тим, з наданих позивачкою доказів убачається, що дитина сторін на даний час навчається в школі, відвідує спортивний гурток та має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку із чим на придбання ліків мати дитини несе значні витрати. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом збільшенню розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітнього сина, із 500 грн. на 1800 грн. При цьому, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial