overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У грудні 2014 року позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. В обґрунтування позову зазначало, що [PERSON] який мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем згідно особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією, але обов'язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, в зв'язку з чим виник борг у сумі 224,54 грн., за період з 18.10.2004року по 06.08.2009року. Позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного районного відділення електричних мереж просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за електроенергію в розмірі 224,54 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач не з'явився вдруге, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення, заперечень до позовної заяви не наддав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією та є її споживачем на підставі особового рахунку [NUMBER] про користування електроенергією. Відповідач обов'язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, за період з 18.10.2004року по 06.08.2009року було спожито 2470кВт.г. вартістю 224,54грн., які не були оплачені відповідачем. Згідно п.19 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п.20 наведених правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць, але відповідач не дотримується розрахункового періоду і не здійснює оплату за показниками приладу обліку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 224,54 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у сумі 229,40 грн., які позивач сплатив при зверненні до суду, що підтверджується платіжними дорученнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що містяться відповідні документи в матеріалах справи. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 20.02.1988 року у Палаці реєстрації одружень та ново роджених виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів м. Києва, актовий запис № 566. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 14.04.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 331. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2002 року. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, з квітня 2014 року проживають окремо, шлюб існує формально. Тому просив, розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бородянського районного управління юстиції Київської області. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, викладене підтвердив, проти примирення заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, просила слухати справу без її участі позов визнає, проти примирення заперечує. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 15 червня 2002 року перебувають в зареєстрованому відділом РАГС Бородянського РУЮ Київської області шлюбі, від цього шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4) та копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, проти примирення заперечував, проживання сторін з квітня 2014 року окремо, свідчить про формальний характер шлюбу, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2011 року. Від даного шлюбу вони дітей не мають. Сімейне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів. Останнім часом між ними виникають сварки у зв'язку з тим, що відповідачка не поділяє його погляди на життя, внаслідок чого їх обох дратує все, що робить один з них. Вони неодноразово намагались відновити нормальні стосунки, але примирення тривали не довго. Тому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, викладене підтвердив, проти примирення заперечував. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала, проти надання часу на примирення заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 24 липня 2011 року перебувають в зареєстрованому виконавчим комітетом Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, проти примирення заперечував, відповідачка позов визнала, і визнання позову не порушує прав інших осіб, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1993 року. У квітні 2014 року вони припинили шлюбні відносини, оскільки відповідачка перестала піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому вважає, що шлюб існує формально та просив його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, позов підтримав, проти примирення заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, проти примирення заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 28 серпня 1993 року перебувають в зареєстрованому Новозаліською сільською радою Бородянського району Київської області шлюбі, від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8) та копією свідоцтва про народження (а.с.13). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, проти примирення заперечував, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. У 2010 році вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, шлюб існує формально, просив його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, позов підтримав, проти примирення заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, проти примирення заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 30 жовтня 2008 року перебувають в шлюбі зареєстрованому виконкомом Новогребельської сільської ради Бородянського району Київської області, від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4) та копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, проти примирення заперечував, відповідачка позов визнала, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті бабусі, [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0523 га розташовану на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області. У зв'язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, державний нотаріус одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевська Н.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0523 га, що розташована на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідач - Шибенська сільська рада представника не направила про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с.5). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук, [PERSON], що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.40), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.7), копією свідоцтва про одруження (а.с.8), копією свідоцтва про смерть (а.с.9), копією свідоцтва про народження та одруження позивача (а.с.10-11). Відповідно до копії державного акту про право приватної власності на землю виданого [PERSON], їй передана у приватну власність земельна ділянка для садівництва, площею 0,0525 га, що розташована на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області (а.с.4). З постанови державного нотаріуса одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0525 га, що розташована на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області, та належала померлій [INFO] року [PERSON] не може бути видане оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру (а.с.40). Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно зі ст. ст. 1218,1225 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 11 жовтня 2013 року позичив відповідачу 8200 гривень, які останній зобов'язався повернути до 11 січня 2014 року, про що надав письмову розписку. Посилаючись на те, що відповідач до цього часу борг не повернув, позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу - 8200 гривень та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідач на неодноразові виклики у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином - через оголошення у пресі, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило, тому суд визнає причини неявки неповажними і вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що згідно письмової розписки відповідача від 11.10.2013 року, він взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 8200 грн, які зобов'язався повернути до 11 січня 2014 року. Доказів повернення боргу у зазначений строк суду не надано. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З огляду на наведене та враховуючи відсутність доказів щодо повернення суми боргу, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 8200 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 245 грн та з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача - 620 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що працював у відповідача з 16 червня 2011 року по 01 листопада 2013 року на посаді водія та був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. В день звільнення і до цього часу відповідач не виплатив заробітну плату за період роботи з червня 2012 року по листопад 2013 року в сумі 21059,06 гривень та відмовляється надати довідку про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, тому позивач просить у судовому порядку стягнути на його користь вказану суму заборгованості. У судове засіданні позивач не з'явився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач по повторному виклику у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач працював на посаді водія у ТОВ «УБМ-П» з 16 червня 2011 року по 01 листопада 2013 року. Наказом № 212-к від 01.11.2013 року був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутись до суду з позовом про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а з позовом про стягнення належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статті 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що відповідачем не доведено факт розрахунку з позивачем, та не надано довідки про заборгованість по заробітній платі, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті, виходячи з даних про нараховану заробітну плату, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, наданих управлінням Пенсійного фонду України в м. Ірпені, згідно яких за період з червня 2012 року по листопад 2013 року позивачу нараховано заробітну плату в сумі 25910,03 гривні, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial