Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (Позивач, Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач-1, Позичальник, Іпотекодавець), [PERSON] (Відповідач-2, поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р., укладеного між Позивачем та [PERSON], Позивачем надано Відповідачу-1 кредит у розмірі 1 080 000,00 грн. з терміном повернення до 14.09.201 року, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% річних. Додатковими угодами №№ 1-4 було змінено графік погашення заборгованості. Згідно п.п.3.2., 5.1., 5.3. Кредитного договору, на Позичальника покладається обов'язок по своєчасній та повній сплаті платежів за основним зобов'язанням, а також нарахованих відсотків за користування кредитним коштами. Починаючи з 01.09.2012р. Відповідачем-1 допущено порушення умов Кредитного договору і не здійснено в повному обсязі чергових платежів за основним зобов'язанням та нарахованих відсотків за користування кредитом. Умовами п.7.1. Кредитного договору передбачають, що при порушенні Позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісії, передбачених п.п.1.1., 5.1.-5.4. цього Договору, Позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 1397-04 від 15.09.2011р., за яким Відповідач-2 зобов'язувався відповідати перед Позивачем за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, включаючи повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, відшкодування збитків та інших платежів передбачених Кредитним договором. Окрім того, в забезпечення виконання зобов'язань Відповідача-1 за Кредитним договором, між Позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 15.09.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3916, за яким предметом іпотеки виступила п'ятикімнатна квартира номер [ADDRESS], загальною площею 114,9 кв.м. Позивач свої зобов'язання за договором виконав та надав Відповідачу-1 кредитні кошти у сумі та в порядку, встановленому кредитним договором, проте, Відповідач порушує умови кредитного договору, щодо вчасного погашення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитним коштами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 04 лютого 2013 року має заборгованість у сумі 1 216 056,62 грн., що складається з: - несплачених платежів по погашенню кредиту - 1 080 000,00 грн.; - суми нарахованих та несплачених в строк відсотків за користування кредитом - 92 120,69 грн.; - суми нарахованої та не сплаченої в строк комісії за управління кредитом - 16 200,00 грн., - пені за несплачені в строк відсотки за користування кредитом - 23 491,53 грн.; - пені за несплачену в строк комісію за управління кредитом - 4 244,40 грн. Враховуючи викладене, Позивач просив стягнути солідарно з Відповідачів на його користь заборгованість за Кредитним договором № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. в розмірі 1 216 056,62 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник Відповідача-1 надав суду заперечення (а.с.71-77), в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на наступне, зокрема, зазначив, що розрахунок заборгованості Позичальника здійснено невірно, оскільки у вказаному розрахунку відсутні дати погашення Відповідачем-1 тіла кредиту та відсотків за його користування після виникнення заборгованості, а зазначення цих дат є необхідним, оскільки з моменту здійснення Позичальником платежів по кредитному договору Позивач повинен був нараховувати заборгованість вже на нову суму зобов'язання. Окрім того, Відповідач-1 зазначив, що п.7.1. кредитного договору про встановлення пені в розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки (тобто 182,5% річних) суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин, принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства, а тому є нікчемним, що також підтверджується положеннями п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та висновками, які містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013р., 24.04.2013р., та, водночас Позивач у своєму розрахунку не зазначає, на які суми щомісячно нараховувалась пеня. Представник Позивача - Любар-Пурлінська Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача-1 - [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у запереченнях. Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 вересня 2011 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний Договір № 1612-04-КЗЖ-Т (а.с.4-11). Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 080 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 14 вересня 2018 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18,0% річних, щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кредитом станом на дату нарахування комісії, а також неустойку (пені, штрафи) у розмірах та у випадках, передбачених цим Договором. Кредит надається на споживчі цілі (п.1.2. Договору). Погашення кредиту здійснюється Позивальником шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу банку на рахунок [NUMBER] не пізніше 15 числа поточного місяця, починаючи з березня 2012 року, рівними частинами в сумі 13 671,00 грн. Остаточне погашення залишку кредиту в сумі 13 662,00 грн. здійснити шляхом внесення готівкових коштів у касу банку не пізніше 14.09.2018 року включно. Пунктами 5.3., 5.4. Кредитного договору встановлено, що Позичальник сплачує відсотки за користування кредитом на рахунок № 220867331101 щомісячно не пізніше 15 числа місяця за попередній місяць шляхом внесення готівкових коштів в касу банку, або безготівковим переказом. Відсотки за користування кредитом нараховуються в передостанні чотири банківські дня місяця, за який нараховуються відсотки по кредиту, або в день повного погашення заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язується сплачувати банку комісію щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця у розмірі 0,3% від заборг7ованості за кредитом станом на дату нарахування комісії. Комісія нараховується банком щомісячно за поточний місяць в перші дні місяця, але не пізніше третього робочого дня банку та сплачується Позичальником на рахунок інших нарахованих доходів № 357837331101. 14 березня 2012 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. (а.с.13-15), згідно якої сторони погодили викласти, зокрема, п.5.1. Кредитного договору з 14.03.2012р. в наступній редакції: « 5.1. Погашення кредиту здійснюється Позичальником шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу Банку на рахунок [NUMBER] не пізніше 15 числа поточного місяця, починаючи з жовтня 2012 року, рівними частинами в сумі 15 000,00 грн. Остаточне погашення залишку кредиту в сумі 15 000,00 грн. здійснити шляхом внесення готівкових коштів у касу банку не пізніше 14 вересня 2018 року включно.». 06 квітня 2012 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. (а.с.16-19), згідно якої сторони погодили викласти преамбулу кредитного договору з 06 квітня 2012 року в новій редакції та виклали в новій редакції графік погашення кредитного заборгованості. 23 серпня 2012 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. (а.с.20-22), згідно якої сторони погодили викласти, зокрема, п.1.1. Кредитного договору з 23.08.2012р. в наступній редакції: « 1.1. Банк надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 080 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит у термін до 14 вересня 2018 року включно, щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 20,0% річних, щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кредитом станом на дату нарахування комісії, а також неустойку (пені, штрафи) у розмірах та у випадках, передбачених цим Договором.», та п.5.2. Кредитного договору - « 5.2. За користування кредитом Позичальник сплачує відсотки в розмірі 20,0% відсотків річних.». 15 жовтня 2012 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. (а.с.23), згідно якої сторони погодили викласти, зокрема, п.5.1. Кредитного договору з 15.10.2012р. в наступній редакції: « 5.1. Погашення кредиту здійснюється Позичальником шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу Банку на рахунок [NUMBER] не пізніше 15 числа поточного місяця, починаючи з квітня 2013 року, рівними частинами в сумі 16 364,00 грн. Остаточне погашення залишку кредиту в сумі 16 340,00 грн. здійснити шляхом внесення готівкових коштів у касу банку не пізніше 14 вересня 2018 року включно.». Як встановлено судом, для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним Договором, між Позивачем та [PERSON] (Відповідач-2) було укладено договір поруки № 1397-04 від 15.09.2011р. (а.с.25-26). Відповідно до п.1.1., 2.1. договору поруки, Відповідач-2 зобов'язується відповідати перед Банком за виконання боржником в повному обсязі зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р., за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути фактично отриманий кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 080 000,00 грн. на споживчі цілі у термін до 14.09.2018р. включно, сплатити за користування кредитом 18,0% відсотків річних, сплатити щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 0,3% відсотка від суми заборгованості за кредитом станом на дату нарахування комісії, згідно умов кредитного договору, а також неустойку (пеню, штрафи), відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором. 23 серпня 2012 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору поруки № 1397-04 від 15.09.2011р. (а.с.27), згідно якої з 23.08.2012р. п.1.1. договору поруки викладено в наступній редакції: «Цей договір забезпечує вимоги Банку, які витікають з Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р., укладеного між Банком та Боржником [PERSON], за умовами якого останній зобов'язаний повернути фактично отриманий кредит у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 1 080 000,00 грн. на споживчі цілі у термін до 14.09.2018р. включно, сплатити за користування кредитом 20,0% відсотків річних, сплатити щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 0,3% відсотка від суми заборгованості за кредитом станом на дату нарахування комісії, згідно умов кредитного договору, а також неустойку (пеню, штрафи), відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором.». Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а ч.2. ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки відшкодування збитків. Згідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, зокрема, зазначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Разом із тим, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК). Окрім того, в забезпечення виконання зобов'язань, 15 вересня 2011 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3915 (а.с.28-31), за умовами якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору передає в іпотеку п'ятикімнатину квартиру номер [ADDRESS], заставна вартість якої на дату укладення Іпотечного договору становить 3 676 800,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем було зазначено, що починаючи з 01.09.2012р. Відповідач-1 не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором щодо здійснення оплати чергових платежів по кредиту, а також відсотків за користування кредитними коштами, в повному обсязі. Згідно умов п. 6.2. Кредитного договору, якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, у банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення. Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина Кредиту, нараховані відсотки за користування кредитом, а також інші платежі за Кредитним договором підлягають дострокового поверненню. Відповідно до п.2.4. Договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором (в тому числі неповернення кредиту та/або несплата відсотків за користування кредитом за поточний місяць), Банк повідомляє про це Поручителя письмово протягом трьох робочих днів з дня виникнення заборгованості по відсотках та (або) кредиту. При цьому, відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, при порушенні Позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.1.1., 5.1.-5.4. цього Договору, Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. На виконання вимог п.6.2. Кредитного договору та п.2.4. Договору поруки, Банк направив Відповідачам вимогу № 2-04-861 від 04.03.2013р. про усунення порушень Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р. та дострокове погашення заборгованості в розмірі 1 216 056,62 грн. протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с.32), яка була отримана Позичальником та Поручителем 07.03.2013р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.33). Вказану вимогу Відповідачі залишили без уваги та без задоволення. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язання за Договором, станом на 04 лютого 2013 року сума його простроченої заборгованості перед Позивачем становить 1 216 056,62 грн., що складається з: - несплачених платежів по погашенню кредиту - 1 080 000,00 грн.; - суми нарахованих та несплачених в строк відсотків за користування кредитом - 92 120,69 грн.; - суми нарахованої та не сплаченої в строк комісії за управління кредитом - 16 200,00 грн., - пені за несплачені в строк відсотки за користування кредитом - 23 491,53 грн.; - пені за несплачену в строк комісію за управління кредитом - 4 244,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 24). Заперечення представника Відповідача-1 щодо необґрунтованості розрахунку, зокрема, щодо суми несплачених платежів за тілом кредиту в розмірі 1 080 000,00 грн. з підстав того, що Позивачем не вказані дати та суми погашення Відповідачем-1 тіла кредиту, які мали місце, не приймаються судом до уваги, як безпідставні, оскільки судом встановлено, що згідно Графіку погашення кредитної заборгованості («Орієнтовна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредитного договору»), який є невід'ємним додатком Кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.9.2011р. в редакції від 06.04.2012р. (а.с.18-19), від 23.08.2012р. (а.с. 21-22) Позичальник до 15.09.2012р. зобов'язаний був сплачувати лише відсотки за користування кредитом у відповідних сумах, в той час, як погашення основної суми заборгованості не відбувалось. Щодо тверджень представника Відповідача-1 з приводу неправомірного та несправедливого нарахування пені,відповідно до п.7.1., який, на думку Відповідача-1, є нікчемний, суд виходить з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011 визначено, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - Кодекс). Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011р., що укладений між сторонами, Банк відкрив позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку відповідачка посилалась, обґрунтовуючи свої заперечення за вимогами Банка та свої вимоги за зустрічним позовом, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, твердження представника Відповідача-1, що п.7.1. Кредитного договору є нікчемним у зв'язку з тим, що він є несправедливим не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки чинним законодавством встановлено, що такий пункт договору може бути визнаний несправедливий та в подальшому недійсним, в той час, як вимоги про визнання вказаного пункту Кредитного договору недійсним - Відповідачем-1 в судовому засіданні заявлено не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про солідарне стягнення заборгованості підлягає задоволенню, а тому суд присуджує до солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь Позивача заборгованість по Кредитному договору на загальну суму 1 216 056,62 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат пропорційно до задоволених вимог, які було сплачено позивачем при поданні позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215, 525, 526, 533, 543, 554, 625, 1054 ЦК України та

Outcome: approved