Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за № 2247, укладений 31 січня 1997 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» між продавцем [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] та покупцем [PERSON]. При цьому посилаючись на те, що вона 31.01.1997 року на підставі договору купівлі-продажу придбала в [PERSON], діючої за довіреністю [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № 2247 від 31.01.1997 року, був посвідчений та зареєстрований на Центральній Одеській біржі нерухомості. Придбана кватира була зареєстрована у ОМБТІ, про що в лютому 1997 року в книзі 4 допк. на стор. 96 зроблений реєстровий запис № 23412. У серпні 2016 року позивач, маючи намір продати належну їй на праві власності квартиру звернулася до нотаріуса та отримала роз'яснення щодо необхідності визнання договору купівлі-продажу квартири через товарну біржу дійсним у судовому порядку. На даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власник цієї квартири, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення. Позивач та її представник у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовну заяву визнав та просив суд її задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 31 січня 1997 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» між продавцем [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2247, відповідно до якого [PERSON] продала, а позивач купила квартиру за адресою: [ADDRESS], яка має загальну площу 16,7 кв. м., що підтверджується підписами сторін на договорі. У лютому 1997 року право приватної власності на вказану квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за позивачем у ОМБТІ, реєстровий запис 23412-стр. 96 кн. 4 допк. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором позивач набула права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору в 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослід ження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved