Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будовами, який розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 2-3). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, підтвердив обставини справи та просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень на позов не мають||| (а.с. 58). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, визнає позовні вимоги та заперечень на позов не має, просить задовольнити позов (а.с. 60). Вислухавши пояснення позивача, перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивач [PERSON], як на підставу позовних вимог щодо визнання за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлої [INFO], посилається на ст. 344 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язані довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності гр. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 07.06.1974 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 07.06.1974р. за реєстром № 1221, та зареєстрованого в Ізюмському міжміському БТІ 20.06.1974 року за № 4778 (а.с. 8, 21-24). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого 15.02.1999 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ізюм Харківської області (а.с. 7, 20). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності до роз'яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: п. 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). п. 11. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. п. 13. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. п. 14. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна, суд дійшов висновку про наявність правомірності набуття майна позивачем з огляду на таке. Судом встановлено, що після смерті власника житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], починаючи з 23 квітня 2002 року, позивач [PERSON], тривало, добросовісного, відкритого та безперервного володіє майном як своїм власним - житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], позивач повністю несе витрати по утриманню житлового будинку і земельної ділянки в належному стані, зроби своїми силами ремонт, оплачує комунальні послуги (а.с. 5, 28-40). Згідно висновку спеціаліста від 30.09.2013 року вартість житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], складає 20 100 гривень ( а.с. 9-19). До сьогодні ніхто крім позивача не заявив своїх майнових прав на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 6, 50, 60, 72). Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 229 грн. 40 коп., суд залишає за позивачем (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved