Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Елемент-Перетворювач» про стягнення заборгованості нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в якій після уточнення просив стягнути з ТОВ «Елемент-Перетворювач» на свою користь заборгованість по заробітній платі без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів у розмірі 47639,82 грн., а також судові витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги. В обґрунтування позову зазначив, що він з 20.01.2011 року по 05.08.2019 року працював в товаристві, на якому з лютого 2018 року перестав отримувати нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 47639,82 грн. У зв`язку з тим, що роботодавець навіть при звільненні не здійснив виплату належних позивачеві сум, останній вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. 26.02.2020 року від представника ТОВ «Елемент-Перетворювач» надійшов відзив на позов, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, з огляду на те, що відповідач за період з 04.09.2019 року по 28.11.2019 року здійснив часткову сплату заборгованості у розмірі 15308,20 грн., а тому заборгованість по заробітній платі, що підлягає для виплати [PERSON] , яку визнає відповідач, складає 32333,62 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. 26.03.2020 року [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити та при прийнятті рішення врахувати дані виписки по карті АТ «ПриватБанк», згідно яких йому відповідачем за період часу з 25.08.2019 року по 25.03.2020 року було сплачено заборгованості на загальну суму 29343,72 грн. Представник відповідача в судове засідання на з`явився. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що на підставі Наказу №40 від 20.01.2011 року [PERSON] був прийнятий наладчиком технологічного обладнання до Цеху напівпровідникових пристроїв ТОВ «Елемент-Перетворювач». Згідно Наказу №121п від 05.08.2019 року, [PERSON] звільнено з ТОВ «Елемент-Перетворювач» за власним бажанням. Згідно наданої ТОВ «Елемент-Перетворювач» Розрахункової довідки за серпень 2019 року, заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 05.08.2019 року перед позивачем [PERSON] становила 47639,82 грн. (борг підприємства - 56211,22 грн., погашено 11105,60 грн., всього до видачі - 47639,82 грн.). Згідно письмових пояснень представника відповідача, заборгованість по нарахованій позивачу заробітній платі шляхом перерахування коштів на банківську картку була частково погашена станом на 28.11.2019, а саме: 04.09.2019 року було сплачено 5227,00 грн., 04.10.2019 року сплачено 2534,20 грн., 06.11.2019 року сплачено 3291,00 грн., 28.11.2019 року сплачено 4254,00 грн. Вказане підтверджується копіями платіжних доручень № 3448 , № 3569 , № 3659 , № 3745 , які долучені до відзиву. У зв`язку з подальшим частковим погашенням заборгованості ТОВ «Елемент-Перетворювач» сплатило [PERSON] 28.02.2020 заборгованість у сумі 1209,00 грн., 03.03.2020 - 1722,92 грн. Вказане підтверджується копією виписки по карті позивача в АТ «ПриватБанк» від 24.03.2020 року. Таким чином, підприємством було частково погашено заборгованість по заробітній платі за загальну суму 18238,12 грн. (5227,00 грн. + 2534,20 грн. + 3291,00 грн. + 4254,00 грн. + 1209,00 грн. + 1722,92 грн. = 18238,12 грн.). З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковою сплатою [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 18238,12 грн., з ТОВ «Елемент-Перетворювач» остаточно підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 29401,70 грн. (47639,82 грн. - 18238,12 грн. = 29401,70 грн.), що існувала станом на 04.03.2020 року. В обґрунтування вимог про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивач посилався на долучені до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги від 30.10.2019 року, Додаткової Угоди №1 до договору, Акту виконаних робіт від 02.12.20119 року, Довідки про оплату виконаних робіт у розмір 1150,00 грн. Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивача був змушений звернутись за юридичною допомогою до адвоката Завгородньої В.В. та останньою було надано правову допомогу, розмір якої встановлений за домовленістю сторін, складає 1150,00 грн. В обґрунтування вказаного адвокатом до матеріалів справи було долучено копію Договору про надання правової допомоги від 30.10.2019 року з детальним розрахунком (Актом) вартості наданих послуг, та копію Довідки про оплату виконаних робіт від 30.10.2019 року у розмірі 1150,00 грн. Згідно наявних письмових доказів вимоги позивача щодо стягнення понесених останнім витрат, пов`язаних з отриманням професійної правової допомоги також є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням вимоги ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1150,00 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судових збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial