Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Етал» про стягнення заборгованості по заробітні платі. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 21.01.2008 року працював у цеху зварювання та паяння та 09.12.2015 року звільнений, але при звільненні не сплачено заробітну плату, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 3 186 грн. 88 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 321 грн. 87 коп. компенсації втрати частини заробітку у звязку з затримкою виплати заробітку; стягнути з відповідача на користь [PERSON] 20 221 грн. 20 коп. середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку. Позивач в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] працював у цеху зварювання та паяння з 21.01.2008 року та 09.12.2015 року звільнений (наказ №1282/ВК), відповідно до записів №15-17 у трудовій книжці. Заробітну плату позивачу не виплатили при звільнені у розмірі 3 186 грн. 88 коп., що підтверджується квитанцією за грудень 2015 року, Таб. №006884. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, позивачу нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по дату подачі позовної заяви до суду (з 09.12.2015 року до 06.12.2016 року) у розмірі 20 221 грн. 20 коп. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та на підставі вимог п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1472 працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати. У даному випадку сума компенсації складає 321 грн. 87 коп. Відповідно до рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, слід розуміти, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивачем не порушено строки звернення до суду та на момент розгляду справи в суді з позивачем фактично не розрахувалися за листопад та грудень 2015 року. Сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 3 186 грн. 88 коп. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за період з 09 грудня 2015 року по день звернення до суду 06.12.2016 року, оскільки відповідальність відповідача є обовязок виплатити невиплачену заробітну плату, так як наявний несвоєчасний розрахунок. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з вище наведеного судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved