Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі по тексту - ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 09.08.2012 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 05.11.2014 року позивачка звільнилася з ПАТ «Азовзагальмаш» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі ПАТ «Азовзагальмаш» перед позивачкою становить 10282,50 грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2014 року по 05.11.2014 року включно в сумі 5000,00 грн. та суму середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні з 06.11.2014 року по 12.12.2014 року в сумі 5282,50 грн., а всього: 10282,50 грн. Під час розгляду справи позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 5554,34 грн. та середній заробіток з моменту звільнення і по день винесення рішення у розмірі 6396,65 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення на уточнену позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що заборгованість по заробітній платі перед позивачкою була сплачена ПАТ «Азовзагальмаш» у повному обсязі, про що свідчить довідка № 238/РО-4722 від 11.03.2015 року, платіжними дорученнями № 20721373 та № 20721450 від 04.03.2015 року, відомістю виплат звільненим працівникам за березень 2015 рік. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначив, що розрахунок наданий позивачкою зроблений в порушення вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року та не відповідає дійсності, оскільки заборгованість виплачена до винесення судом рішення, що значно зменшує кількість днів прострочення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], 09.08.2012 року була прийнята на роботу до ПАТ«Азовзагальмаш», 05.11.2014 року звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та не заперечується відповідачем. Згідно довідки № 238/РО-4722 від 11.03.2015 року наданої ПАТ «Азовзагальмаш» заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 11 березня 2015 року відсутня, оскільки 04 березня 2015 року відповідач розрахувався перед працівником у повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення №20721373 та №20721450 від 04.03.2015 року, відомістю виплат звільненим працівникам за березень 2015 рік. Суд, враховуючи те, що відповідачем при звільненні [PERSON] проведено виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, тому позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивачки заборговану заробітну плату у розмірі 5554,34 грн. задоволенню не підлягають. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не було проведено виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку, а саме по 04 березня 2015 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж положення були викладені і у Правових позиціях Постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Кількість робочих днів починаючи з 06 листопада 2014 року по 04 березня 2015 року складає 83. Згідно із довідкою за № 238/РО-4425 від 26.12.2014 року, наданою відповідачем, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 71,07 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 06 листопада 2014 року по 04 березня 2015 року складає: 83 дн. х 71,07 грн. = 5898,81 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 5898,81 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 243,60 грн..

Outcome: partial