Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

у грудні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог - Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несплату аліментів на дитину [PERSON] у розмірі 97 062,50 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 9 508,28 грн., витрати пов'язані з явкою адвоката в суд у розмірі 1676,69 грн. та судовий збір. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що 24 березня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу по справі №466/9326/14-ц, якою постановлено визнати укладену 24 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду. Відповідно до п.1 мирової угоди відповідач [PERSON] зобов'язується сплачувати з моменту подання позову до суду на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1 250 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 2 мирової угоди передбачено, що аліменти повинні бути сплачені відповідачем [PERSON] не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім'я позивача [PERSON] рахунок банку. Отже, при розрахунку пені вона, [PERSON], відштовхується від 25 числа кожного місяця, починаючи від 25 березня 2015 року. Таким чином, пеня за несплату аліментів складатиме: Січень, лютий, березень, квітень 2015 року (1250грн. +1250 грн. +1250 грн. +1250 грн.) х 1% х 590 днів = 29 500 грн. травень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 559 днів = 6 987,50 грн. червень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 529 днів = 6 612,50 грн. липень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 498 днів = 6 225 грн. серпень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 468 днів = 5 850 грн. вересень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 437 днів = 5 462,50 грн. жовтень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 406 днів = 5075 грн. листопад 2015 року - 1250 грн. х 1% х 376 днів = 4700 грн. грудень 2015 року - 1250 грн. х 1% х 345 днів = 4312,50грн. січень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 315 днів = 3937,50 грн. лютий 2016 року - 1250 грн. х 1% х 284 дні = 3550 грн. березень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 253 дні = 3162,50грн. квітень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 224 дні = 2800 грн. травень 2016 року -1250 грн. х 1% х 193 дні = 2412,50 грн. червень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 163 дні = 2037,50 грн. липень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 132 дні = 1650грн. серпень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 102 дні = 1275 грн. вересень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 71 день = 887,50 грн. жовтень 2016 року - 1250 грн. х 1% х 40 днів = 500 грн. листопад 2016 року - 1250 грн. х 1% х 10 днів = 125 грн. Загальна сума пені станом на 04 листопада 2016 року становить 97 062,50 грн. Пунктом 7 мирової угоди передбачено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем [PERSON] умов даної угоди та виникнення заборгованості з вини відповідача [PERSON], він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1 % від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов'язання. Оскільки відповідач [PERSON] не бажав сплачувати аліменти її представник - [PERSON] звернувся з виконавчим листом в її інтересах та інтересах її неповнолітньої доньки [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів з заявою про відкриття виконавчого провадження. Станом на 04 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 28 750 грн. [PERSON] не сплатив жодних аліментів і цим самим він поклав обов'язок утримання дитини лише на неї і показує, що не бажає виконувати рішення суду, тому вона вирішила звернутися в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та просили його задовольнити. В останнє судове засідання 04 листопада 2016 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, однак подали до суду заяву, з якої вбачається, що вони просять завершувати розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13 квітня 2016 року позов заперечив. В останнє судове засідання, яке було призначено на 04 листопада 2016 року о 15.30 год., відповідач [PERSON] не з'явився з невідомих суду причин, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання жодного разу не з'явився, однак подав до суду заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання 04 листопада 2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено ухвалу по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину (а.с.8). Даною ухвалою було визнано укладену 24 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] мирову угоду, за умовами якої: «1. відповідач [PERSON] зобов'язується сплачувати з моменту подання позову до суду на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1 250,00грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття; 2. аліменти повинні бути сплачені відповідачем [PERSON] не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім'я позивача [PERSON] рахунок банку; 3. крім сплати суми аліментів, зазначених в п.1 даної угоди, відповідач [PERSON] зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); 3.1. додаткові витрати (сума визначається в залежності від обставин, що виникли) на дитину сплачуються відповідачем [PERSON] у випадках, передбачених п.3 угоди, шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними в п.2 даної угоди. 4. аліменти, одержані на дитину, є власністю позивачки [PERSON] і мають використовуватись за цільовим призначенням виключно на потреби дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті матері, аліменти є власністю дитини; 5. той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо); 6. розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений в даній угоді, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом [PERSON] до [PERSON] у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачений законом; 7. у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем [PERSON] умов даної угоди та виникнення заборгованості з вини відповідача [PERSON], він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1 відсотка від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов'язання; 8. сплата відповідачем [PERSON] неустойки не звільняє його від виконання зобов'язань за даною угодою; 9. відповідач [PERSON] має право перевіряти цільове використання аліментів та додаткових витрат на дитину, відповідно до якого за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів; 10. у разі нецільового витрачання аліментів, відповідач [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні ПАТ «Державний Ощадний банк України»; 11. сторони за цим позовом інших претензій щодо даного позову один до одного не мають; 12. у разі невиконання сторонами умов даної мирової угоди, вона виконується примусово державним виконавцем; 13. наслідки укладення мирової угоди та зміст ст. ст. 205, 206 ЦПК України сторонам роз'яснені і зрозумілі.» Згідно з ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05 травня 2016 року (а.с.47) відповідач рішення суду не виконував, аліменти не сплачував, створивши заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 20 000 грн. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так п. 7 мирової угоди, яка визнана ухвалою суду від 24 березня 2015 року, передбачено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання відповідачем [PERSON] умов даної угоди та виникнення заборгованості з вини відповідача [PERSON], він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1 відсотка від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов'язання; У правовому висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 02 листопада 2016 року № 6-1554цс16 зазначено, що з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно з поданого позивачем розрахунку пені за несплачені аліменти, проведеного на підставі ст. 196 СК України, неустойка за несплачені аліменти складає 97 062,50 грн. Даний розрахунок суд вважає обгрунтованим. Згідно з п.3 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Положеннями п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial