Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У грудні 2016 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на свою користь кошти у розмір 8822, 84 грн та суму судового збору. Свій позов мотивує тим, що в Святошинському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості 08.02.2016 зареєструвалася як така, що шукає роботу, [PERSON]. Для отримання статусу безробітного відповідач 08.02.2016 подала до РЦЗ заяву, в якій власноруч зазначила інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом РЦЗ від 08.02.2016 №НТ160208, відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», відповідачу був наданий статус безробітного з 08.02.2016 року. Наказом РЦЗ від 15.02.2016 №НТ160215, відповідно до ст. 22, 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 15.02.2016 року. Наказом РЦЗ від 08.09.2016 року №НТ160908, відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію з 08.09.2016 року. З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати відповідачу допомоги по безробіттю. За результатами розслідування складеного акт №189 від 06.09.2016 року, яким встановлено, що відповідач перебувала в трудових відносинах з Вищим навчальним закладом «Київський університет ринкових відносин» та отримувала дохід: з 03.02.2016 року п 30.06.2016 року. Таким чином, відповідач під час отримання допомоги по безробіттю перебувала у трудових відносинах. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі наказу РЦЗ від 08.09.2016р. № 161 була визначена сума коштів, що підлягає поверненню як допомога по безробіттю згідно довідки-розрахунок за період з 15.02.2016р. по 17.07.2016р., яка становить 8 972 грн. 84 коп. Відповідачу було направлено лист-повідомлення від 08.09.2016 за вих. №01-28/2654 щодо необхідності повернення коштів. Лист повернувся до центру зайнятості без вручення. Натомість, при відвідуванні центру зайнятості Відповідач визнала борг перед центром зайнятості та згідно поданої заяви від 08.09.2016 року просила дозволити сплачувати борг частинами, сплативши борг у розмірі 150,00 грн. Станом на теперішній час, відповідач вищевказані кошти в добровільному порядку в повному обсязі не повернула. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 74 ч.5 ЦПК України, причину неявки до суду не повідомила. (а.с. 31-32, 42). Подала до суду заяву про визнання боргу з проханням розстрочити заборгованість, посилаючись при цьому на низький рівень доходів (а.с.39-40). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.77). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено встановлення статусу безробітного, а саме безробітним може набути:особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Судом встановлено, що 08.02.2016 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного центу зайнятості м. Києва із заявою про надання статусу безробітного та сприянні у працевлаштуванні (а.с. 5). З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати відповідачу допомоги по безробіттю. За результатами розслідування складеного акт №189 від 06.09.2016 року, яким встановлено, що відповідач перебувала в трудових відносинах з Вищим навчальним закладом «Київський університет ринкових відносин» та отримувала дохід: з 03.02.2016 року п 30.06.2016 року (а.с. 8). Відповідно до норм ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Верховний Суд України в постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-20а-15 прийшов до висновку про те, що норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону N 1533-III є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Тобто, на день звернення до Святошинського районного центру зайнятості м. Києва, [PERSON] належала до працевлаштованого /зайнятого/ населення, й не мала права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення». Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Наказом Святошинського районного центру зайнятості № 161 від 08.09.2016 року прийнято рішення про повернення відповідачем отримуваних ним щомісячних кошті по безробіттю в загальній сумі 8 972 грн. 84 коп., про що направлено письмове повідомлення, проте нині кошти не повернуті (а.с.12 14). Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, та зібраним по справі доказам суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням (а.с. 1). У відповідності до положень ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідач у своїй заяві просила розстрочити виконання рішення суду, зважаючи на матеріальний стан. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює на посаді вчителя початкового навчально-виховного закладу, отримує заробітну плату 3200,00 грн на місяць без вирахування податків та обов'язкових платежів. За таких обставин, з метою забезпечення виконання рішення суду, суд вирішує розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості терміном на 24 календарних місяці шляхом сплати відповідачем щомісячного платежу у розмірі 381,84 грн в перший місяць та у сумі 367,00 грн. в подальших періодах не пізніше 15 числа кожного місяця на користь Київського міського центру зайнятості (код ЄДРПОУ 03491091).

Outcome: approved