Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно з позовною заявою про стягнення аліментів, позивач просила суд: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.. 00 коп., щомісячно, яка підлягає щорічній індексації, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в шлюбі укладеному між позивачем та відповідачем від 17.03.1986 року у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Шлюб між ними розірвано. Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач аліменти в добровільному порядку не сплачує, на утриманні інших осіб не має, зараз не працює. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Ухвалою від 03.02.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Барбон П.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просив суд відкласти розгляд справи. Позивач в судовому засіданні виявила бажання проводити розгляд справи за відсутності свого адвоката. Пояснила суду, що відповідач не надає допомоги по утриманню їх спільної дитини, витрати на яку в місяць становлять близько 12 000 грн., тому вважає, що стягненню з відповідача підлягає аліменти в розмірі 6 000 грн. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме в частині стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі - 2 500 грн., оскільки більше не має фінансової можливості сплачувати. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження [PERSON] (серії № [NUMBER] , виданого 26.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції к м. Києві) (а.с.5). Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2018 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що 15.10.2015 року зроблено відповідний запис за № 2084, - розірвано (а.с. 9-10). Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, хоча вказаний обов`язок відповідача, як батька, передбачений ст. 180 СК України. Водночас, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано. При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, зокрема, часткове визнання відповідачем позову, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] в сумі - 2 500 грн., суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 3 000 грн. щомісячно, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини і сплати аліментів у вказаному розмірі, достатньому для забезпечення дитини можливості нормального розвитку, водночас враховуючи і ту обставину, що відомостей про доходи відповідача та можливість сплати ним аліментів у вказаному позивачем розмірі, - матеріали справи не містять. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial