Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У грудні 2013р. [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.2006р. належить квартира [ADDRESS], в якій крім неї та її сина зареєстрована відповідачка. Позивачка зазначала, що [PERSON] є її рідною донькою і хоча остання зареєстрована в спірній квартирі з моменту народження, але з 2005р. в ній не мешкає, її особистих речей в квартирі немає і про своє місце знаходження вона нікого не повідомляла. Стверджувала, що відповідачка в 2005р. у зв'язку з прагненням створити власну сім'ю, добровільно виселилась з квартири і з цього часу в ній не проживає. Посилаючись на вказані вище обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити, розглянути справу в її відсутність та в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідачки в судові засідання (а.с.47). Треті особи: Представник ГУ ДМС в Одеській області в особі Малиновського районного відділу ДМС ГУ ДМС в Одеській області та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 36, 46). Відповідачка в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце і дату судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 43, 45). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книгою третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності від 14 листопада 2006р. (а.с. 8). Право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано 22.01.2007р. в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7). В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], її син - [PERSON], та її донька - [PERSON], яка не проживає в квартирі з 2005 року, що підтверджується актом про її не проживанні від 20.12.2013р. (а.с.14). Згідно довідки Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» Одеська дирекція Поштамт-Центр поштового зв'язку №12/67- ІОК від 21.03.20114р. поштова кореспонденція на ім'я [PERSON] за період 01.03.2013р. по 01.03.2014р. не надходила, окрім рекомендованих листів №6509802277018, №6503303304146, №6507201950278 із Одеси -98, 33, 72, які надійшли 28.01.14р., 18.02.201р., 28.02.2014р. та були повернуті на зворотну адресу, так як адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с.49). Згідно довідки КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №16» від 13.03.2014р. №195 [PERSON] за період з 01.01.2010р. по теперішній час за медичною допомогою не зверталася (а.с.48). Відповідно до довідки з адресного бюро від 05.02.2014р. [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачці (а.с.23). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачка відсутня в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Тому позовні вимоги в частині встановлення порядку виконання рішення суду, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку у відділі громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля,83, задоволенню не підлягають. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачкою до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідач також розпорядилась на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 229,40 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача (а.с.2). На підставі ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial