Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: СТ «Хортиця» про визнання договору дійсним та визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21.03.2014 року позивач уклав із відповідачем в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельних ділянок: [NUMBER] площею 0,0500 га. та [NUMBER] площею 0,0500 га., розташованих в СТ «Хортиця», на землях Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Вказані земельні ділянки належать відповідачу на підставі державних актів серії І-ЗП № 055457 від 17.05.2000 року та серії І-ЗП №000888 від 20.09.1996 року. Проте надалі відповідач відмовився від нотаріального посвідчення укладеного договору, що створює позивачу перешкоди в набутті права власності на придбану земельну ділянку. При цьому позивач вказує на те, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, на виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 30000 грн., що відповідно підтверджується розпискою наданою [PERSON], сторони склали акт прийому-передачі від 21.03.2014 року, за яким відповідач передав, а позивач фактично прийняв спірні земельні ділянки у володіння, також позивач у березні 2014 року вступив у члени СТ «Хортиця». Крім того позивач зазначив, що відповідач зобов'язався в строк до 01.11.2014 року забезпечити нотаріальне оформлення, у зв'язку з чим замовив експертну грошову оцінку земельних ділянок, а також розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Однак до сьогоднішнього часу відповідач своє зобов'язання з нотаріального оформлення договору купівлі-продажу не виконав, та ухиляється від цього тому, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу земельних ділянок та визнати за ним право власності на придбані земельні ділянки за даним договором. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. В судове засідання відповідач не з'явився. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляду справи без його участі, позов визнав та не заперечує проти його задоволення, при цьому пояснивши, що не може посвідчити договір купівлі-продажу з поважних причин, оскільки постійно мешкає в АР Крим. Третя особа СТ «Хортиця» в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву в якій просить справу розглянути без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують. На підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України в прийнятті визнання відповідачем позову було відмовлено та продовжено судовий розгляд. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в позові відмовити з наступних підстав. Так, згідно матеріалів справи 21.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок [NUMBER] площею 0,0500 га. та [NUMBER] площею 0,0500 га., розташованої в СТ «Хортиця», на землях Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в простій письмовій формі. Відповідно до акту прийому-передачі від 21.03.2014 року відповідач передав, а позивач фактично прийняв вказані земельні ділянки у своє володіння. Факт отримання відповідачем грошових коштів по договору купівлі-продажу підтверджується розпискою від 21.03.2014 року Згідно відповіді приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Т.М. за вих. № 176-01-16 від 03.03.2015 року вбачається, що заборони відчуження, спірних земельних ділянок, за даними державного реєстру речових прав станом на 21.03.2014 року та на час надання відповіді, відсутні Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» від 06.11.2009 р., вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Отже до моменту державної реєстрації договір купівлі - продажу земельних ділянок юридично не є укладеним. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним нікчемний договір, а не договір який не є укладеним. У зв'язку з цим, оскілки договір не був укладеним, суд не міг визнати його дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Крім того, визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна з порушенням вимог ст. 220 ЦК України, не тільки суперечить нормам чинного законодавства, а й призводить до ухилення від сплати громадянами податку в дохід державного бюджету у розмірі 1% відсотка від вартості нерухомого майна. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та вищевказані норми законодавства, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки, тому посилання позивача на ст. 220 ЦК України є безпідставним і в задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним слід відмовити, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки. Тому в задоволенні всіх позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed