Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У грудні місяці 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що з відповідачем однією сім»єю спільно проживали з 2004 року у фактичних шлюбних відносинах. На початку 2008 року був придбаний транспортний засіб марки ВАЗ 211112 державний реєстраційний знак [NUMBER]. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, суд в мотивувальній частині рішення вказав про визнання права власності на означений транспортний засіб 2007 року за ним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В даний час він не може користуватися транспортним засобом, оскільки він знаходиться у відповідача, тому просить витребувати його з чужого незаконного володіння. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали. Суду пояснили, що сторони проживали без укладання шлюбу, в 2008 році придбали транспортний засіб марки ВАЗ 21112 номерний знак [NUMBER], котрий був зареєстрований за адресою позивача на ім»я відповідача [PERSON] Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому та обставина, що спірний автомобіль зареєстрований на ім»я [PERSON] та придбаний нею до реєстрації шлюбу правового значення на має. Відповідач в судовому засіданні факт придбання транспортного засобу під час спільного проживання та за спільні кошти з відповідачем заперечила. Суду пояснила, що відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 26.12.2007 року нею, за кошти її батьків придбаний автомобіль [NUMBER]. До укладення шлюбу вона із позивачем не проживала та спільного господарства не вела. Шлюб із позивачем зареєстрували 26 березня 2008 року. Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу №4083 від 26 грудня 2007 року відповідач [PERSON] придбала у ДПП «Автоінвестстрой-Хмельницький» автомобіль марки ВАЗ 21112, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Сторони по справі зареєстрували шлюб 26 березня місяця 2008 року. Позивач обгрунтовує заявлені вимоги тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, в мотивувальній частині рішення встановлено, що власником транспортного засобу ВАЗ 21112 державний реєстраційний номер [NUMBER] є позивач [PERSON], і його право власності на вказаний транспортний засіб ніким не оспорюється.. Відповідач [PERSON] право власності [PERSON] заперечує, посилається на те, що спірний автомобіль придбано нею до укладення шлюбу із відповідачем, за кошти її батьків. Водночас позивач та його представник обґрунтовують заявлений позов тим, що означене майно придбане за спільні кошти чоловіка та жінки, котрі на час його придбання не перебували у шлюбі між собою, але такого позову заявляти не бажають. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його власником є відповідач [PERSON], котре не оспорюється позивачем та його представником за умови наявності рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.10.2013 року, котре та має на їх думку преюдиційне значення. Таке твердження позивача та його представника заявленим вимогам не відповідає та є неналежним способом захисту порушеного права за наступних підстав. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Посилаючись на означену норму закону, як правову підставу для задоволення поданого позову, позивач та його представник не навели доказів в чому полягає незаконність дій відповідача та безпідставність заволодіння [PERSON] вказаним майном. В підтвердження того, що вказаним транспортним засобом відповідач володіє на законних підставах є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане на її ім»я, тобто це майно не є їй «чужим», адже відповідно до представленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є його єдиним власником. Це свідоцтво ніким не оспорюване, підтверджує її право власності, позаяк придбане до реєстрації шлюбу. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З цих підстав право власності відповідача не може бути порушеним пред»явленням вказаного позову. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, і не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Виходячи з наведеного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року, постановлене між тими сторонами про відмову у задоволенні позову про виділ частки із майна, що є у спільній власності не звільняє позивача від доказування по спору про витребування майна із чужого незаконного володіння та не носить преюдиційного характеру. Тому з наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed