Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, у якому просила: виділити їй та витребувати у [PERSON] автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, технічний паспорт зазначеного автомобіля, ключі вказаного автомобіля, вартістю 60 000 гривень; [PERSON] телевізор «Samsung» вартістю 2300 гривень, домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 1500 гривен, телетюнер з супутниковою антенною «Тіgeг» вартістю 1500 гривен, ДВД - програвач «ВВК» вартістю 1000 гривен, комп'ютер (монітор «Samsung», системний блок, клавіатура) вартістю 6 000 гривень, принтер «Ерson» вартістю 1500 гривен; холодильник «Nord» вартістю 300 гривень, пральну машинку «Gorenie» вартістю 4000 гривень, праску вартістю 200 гривень, соковижималку вартістю 500 гривень, меблеву стінку вартістю 1500 гривень, диван вартістю 2300 гривен, набір м'яких меблів вартістю 1200 гривень, кухонні меблі вартістю 1500 гривень, золоті прикраси (ланцюжок вартістю 1800 гривень, дві жіночі обручки вартістю 1000 гривень кожне) загальною вартістю 3800 гривень, електродриль вартістю 400 гривень, електролобзик вартістю 300 гривень, килимові покриття в будинок вартістю 2500 гривень, штори в будинок вартістю 2220 гривень, водопровід вартістю 12 000 гривень, ванну вартістю 1000 гривень, огорожу та паркан вартістю 4500 гривень, сім пластикових вікон загальною вартістю 7 000 гривень, підключення до Інтернету вартістю 1500 гривень на загальну суму 60 500 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 листопада 1999 року [PERSON] уклала із [PERSON] шлюб, зареєстрований виконкомом Максимільянівської сільської ради Марийського району, Донецької області (актовий запис № 25). Спільне життя із відповідачем не склалося, тому шлюб між собою сторони розірвали. За час шлюбу сторони придбали майно, яке залишилося у користуванні відповідача. У добровільному порядку відповідач не бажає його розподілити, тому [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. Так, у 2011 році сторони придбали автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску вартістю 69 000 гривень. Власником відповідно документів зазначена позивач, але користується транспортним засобом відповідач. На теперішній час з урахуванням фізичного зносу ринкова вартістю автомобіля приблизно 60 000 гривень. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач користується усім спірним майном сам. Вважає, що оскільки будинок, в якому сторони мешкали разом, проводили роботи належить особисто відповідачу, йому необхідно залишити в користуванні будинок з тим майном, яке в ньому знаходиться, а позивачу виділити автомобіль. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] подана зустрічна позовна заява, у якій він просить суд: виключити із переліку майна, зазначеного у позові поданого [PERSON] - автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, золоті прикраси (ланцюжок вартістю 1800 гривень, дві жіночі обручки вартістю 1000 гривень кожне) загальною вартістю 3800 гривень, вартість водопроводу 12 000 гривень, вартість огорожі 4 500 гривень, вартість пластикових вікон 7 000 гривень, вартість підключення Інтернету у розмірі 1 500 гривень; розділити майно, що є загальною сумісною власністю подружжя, виділивши [PERSON] електродриль вартістю 400 гривень; електролобзик вартістю 300 гривень; різницю в сумі 20 000 гривень, яка складається між вартістю автомобіля та боргом за договором займу, а усього на суму 20 700 гривень; [PERSON] виділити телевізор «Samsung» вартістю 2300 гривень, домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 1500 гривен, телетюнер з супутниковою антенною «Тіgег» вартістю 1500 гривен, ДВД-програвач «ВВК» вартістю 1000 гривен, комп'ютер (монітор «Samsung» системний блок, клавіатура) вартістю 6 000 гривень, принтер «Ерson» вартістю 750 гривен; холодильник «Nord» вартістю 300 гривень, пральну машинку «Gorenie» вартістю 3000 гривень, праску вартістю 200 гривень, соковижималку вартістю 500 гривень, меблеву стінку вартістю 1500 гривень, диван вартістю 2100 гривен, набір м'яких меблів вартістю 800 гривень, кухонні меблі вартістю 900 гривень, килимові покриття в будинок вартістю 1500 гривень, штори в будинок вартістю 1800 гривень, ванну вартістю 500 гривень, а усього на загальну суму 24 350 гривен; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між його часткою та виділеним майном у сумі 1 825 гривень; визнати за [PERSON] в рахунок боргу право власності на автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER] 2011 року випуску зареєстрованого за [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує ти, що 26 листопада 1999 року [PERSON] із [PERSON] шлюб, зареєстрований виконкомом Максимільянівської сільської ради Мар'їнського району, Донецької області (актовий запис № 25). Спільне життя із відповідачем не склалося, тому шлюб між собою сторони розірвали. Зазначає, що транспортний засіб Богдан 2110040, який додала до переліку спільно набутого майна [PERSON], не є їх спільно набутим майном, оскільки гроші у розмірі 40 000 гривень, вони за обоюдною згодою взяли у борг у батьків [PERSON], які вони повинні були повернути в строк до травня 2012 року, а у разі їх неповернення зобов'язалися віддати батькам автомобіль із вирахуванням різниці між сумою боргу та реальною вартістю автомобіля на момент його передачі. До теперішнього часу автомобіль не повернутий. Усі золоті прикраси залишися у [PERSON] Усі ремонтні роботи, а саме підключення водопроводу, установка огорожі будинку, установка пластикових вікон, підключення Інтернету, виконано батьками [PERSON] за їх рахунок, оскільки домоволодіння не належить йому. Вважає, що транспортний засіб, золоті прикраси, вартість встановлення водопроводу, вартість огорожі, вартість пластикових вікон, вартість підключення Інтернету підлягають вилученню із переліку майна, що підлягає розділу оскільки усе було придбано та виконано за рахунок грошових засобів батьків [PERSON] Що стосується іншого майна, що було набуто сторонами по справі під час сумісного мешкання [PERSON] погоджується, що майно, яке зазначено [PERSON] було ними придбано спільно. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривен в рахунок вартості ? частини спірного автомобілю. Виділено із спільного майна: домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 1500 гривен, телетюнер з супутниковою антенною «Тіgег» вартістю 1500 гривен, комп'ютер (монітор «Samsung», системний блок, клавіатура) вартістю 6 000 гривень, принтер «Ерson» вартістю 1500 гривен; пральну машинку «Gorenie» вартістю 4000 гривень, праска вартістю 200 гривень, золоті прикраси вартістю 3800 гривень, штори в будинок вартістю 2220 гривень на загальну суму 20720 гривень та визнано право власності на це майно за [PERSON]. Виділено із спільного майна: телевізор «Samsung» вартістю 2300 гривень, ДВД-програвач і «ВВК» вартістю 1000 гривен, соковижималку вартістю 500 гривень, меблеву стінку вартістю 1500 гривень, диван вартістю 2300 гривен, набір м'яких меблів вартістю 1200 гривень, кухонні меблі вартістю 1500 гривень, килимові покриття в будинок вартістю 2500 гривень, електродриль вартістю 400 гривень, електролобзик вартістю 300 гривень та ванну вартістю 1000 гривень на загальну суму 14 500 гривень та визнано на це майно право власності за [PERSON]. В рахунок зрівняння частин стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю, яка утворилася при розділі сумісного майна подружжя у розмірі 6 220 (шість тисяч двісті двадцять) гривен 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 50 гривень 50 копійок Не погодившись з вказаним рішення суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконне та не обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Зокрема вказує, що не враховуючи автомобіль, суд розподілив між сторонами майно на загальну суму 35,220 гривень, отже частки кожного з них повинні складати 17,610 гривень. З урахуванням того, що відповідачу виділено майна на суму 14, 500 гривень, а апелянту - на суму 20,720 гривень, остання повинна сплатити відповідачу 3,110 гривень, а не 6,220 гривень, як зазначено в рішенні суду. Крім того, визнаючи за відповідачем право власності на автомобіль, право власності на яке він не просив визнати за ним у зустрічній позовній заяві, суд виходив з того, що відповідач має посвідчення водія, якого позивачка не має. Вважає, що суд не врахував, що на реалізацію права власності не впливає наявність чи відсутність додаткових прав. Таким чином, з урахуванням викладеного, судом допущено суттєве порушення норм як матеріального, так і процесуального права, окрім того, висновки суду не відповідають матеріалам справи, що призвело до постановлення неправомірного рішення. У зв'язку з викладеним, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову [PERSON] у задоволені позову. В засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, третя особа [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, рішення суду зміні, виходячи з наступного. Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що 26 листопада 1999 року [PERSON] уклала із [PERSON] шлюб, зареєстрований виконкомом Максимільянівської сільської ради Мар»їнського району, Донецької області (актовий запис № 25). Спільне життя із відповідачем не склалося, тому шлюб між собою сторони розірвали. В період перебування у шлюбі ними було придбане наступне майно: автомобіль Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, телевізор «Samsung» вартістю 2300 гривень, домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 1500 гривен, телетюнер з гсупутниковою антенною «Тіgег» вартістю 1500 гривен, ДВД-програвач «ВВК» вартістю 1000 гривен, комп'ютер (монітор «Samsung», системний блок, клавіатура) вартістю 6 000 гривень, принтер «Ерson» вартістю 1500 гривен; пральну машинку «Gorenie» вартістю 4000 гривень, праска вартістю 200 гривень, соковижималка вартістю 500 гривень, меблева стінка вартістю 1500 гривень, диван вартістю 2300 гривен, набір м'яких меблів вартістю 1200 гривень, кухонні меблі вартістю 1500 гривень, золоті прикраси (ланцюжок вартістю 1800 гривень, дві жіночі обручки вартістю 1000 гривень кожне) загальною вартістю 3800 гривень, електродриль вартістю 400 гривень, електролобзик вартістю 300 гривень, килимові покриття в будинок вартістю 2500 гривень, штори в будинок вартістю 2220 гривень, ванна вартістю 1000 гривень. Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність виключення із переліку майна зазначеного у позові [PERSON] - вартість водопроводу 12 000 гривень, вартість огорожі 4 500 гривень, вартість пластикових вікон 7 000 гривень, вартість підключення Інтернету у розмірі 1 500 гривень, оскільки таке майно з моменту його встановлення стає невід'ємною частиною квартири. Також вищевказані витрати сторін під час шлюбу між ними в подальшому не розподіляються, оскільки були здійснені за рахунок спільних коштів, а така послуга як встановлення Інтернету, встановлення огорожі, водопроводу, встановлення пластикових вікон була спожита та використана ними в процесі надання. Також, суд вважає вилучити із переліку спільно набутого майна сторонами холодильник «NORD» вартістю 300 гривень, оскільки судом встановлено, і цей факт було підтверджено сторонами по справі, що цей холодильник був наданий їм у користування матір'ю [PERSON] Що стосується поділу золотих прикрас, суд першої інстанції дійшов наступного висновку. Як, встановлено судом першої інстанції, золоті прикраси були придбані сторонами по справі саме для [PERSON], тому суд вважає за доцільне залишити їх у користуванні позивача та визнати за нею право власності на них. Рішення суду в наведеній частині не оскаржується. Розглядаючи позовні вимоги щодо вилучення із переліку автомобіля Богдан 2110040 реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що цей транспортний засіб був придбаний сторонами по справі саме за грошові кошти, що їм були надані у борг, оскільки із розписки, що міститься у матеріалах справи судом не вбачається, що сума бралася у борг саме для купівлі спірного автомобілю. Крім того, автомобіль придбаний сторонами у юридичному шлюбі і відповідно до статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 1 та 2 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сторони по справі не домовились щодо способу розподілу автомобіля Богдан, власником якого на підставі свідоцтва про право власності на автомобіль зареєстроване на [PERSON] Проте, встановлено в судовому засіданні, суду першої інстанції, що [PERSON] відповідно до посвідчення водія [NUMBER] може керувати транспортними засобами. За час шлюбу саме він користувався автомобілем і здійснював за ним технічний огляд. Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про доцільність залишити у користуванні та визнати право власності на нього за [PERSON] При цьому, оскільки в судовому засіданні сторони дійшли згоди і щодо вартості спірного автомобіля у 60 000 гривень, суд правильно у відповідності до статтей 63 і 70 СК України стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію її частки у спільному майні подружжя у розмірі 30 000 гривен. Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог [PERSON] і присудив йому автомобіль у той час, як він не просив цього є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Позов про розподіл спільного майна подружжя і, зокрема, автомобіля заявлений [PERSON]. Вирішення ж судом питання про виділення автомобіля одному з подружжя з присудженям другому грошової компенсації його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке не може бути розділене в натурі, - це спосіб розподілу майна. І обраний судом першої інстанції спосіб розподілу найма подружжя [PERSON] , не суперечить правилам статті 71 СК України. В частині ж спору про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості розділеного майна - предметів домашнього побуту в сумі 6 220 гривень, - рішення суду підлягає зміні. Як встановлено судом першої інстанції, сторони дійшли згоди щодо вартості спільно набутого майна. Вирішуючи спір про розподіл означеного майна і з урахуванням розумного балансу інтересів сторін та їх побажань, суд першої інстанції поділив перелічене в позовних заявах сторін майно наступним чином. Виділив із спільного майна: домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 1500 гривен, телетюнер з супутниковою антенною «Тіgег» вартістю 1500 гривен, комп'ютер (монітор «Samsung», системний блок, клавіатура) вартістю 6 000 гривень, принтер «Ерsоn» вартістю 1500 гривен; пральну машинку «Gorenіе» вартістю 4000 гривень, праска вартістю 200 гривень, золоті прикраси вартістю 3800 гривень, штори в будинок вартістю 2 220 гривень на загальну суму 20 720 гривень та визнав право власності на це майно за [PERSON]. Виділив із спільного майна: телевізор «Samsung» вартістю 2300 гривень, ДВД -програвач «ВВК» вартістю 1000 гривен, соковижималка вартістю 500 гривень, меблева стінка вартістю 1500 гривень, диван вартістю 2300 гривен, набір м'яких меблів вартістю 1200 гривень, килимові покриття в будинок вартістю 2500 гривень, електродриль вартістю 400 гривень, електролобзик вартістю 300 гривень, кухонні меблі вартістю 1500 гривень та ванну вартістю 1000 гривень на загальну суму 14 500 гривень та визнав право власності на це майно за [PERSON]. Сторони в наведеній частині рішення суду не оскаржили. Таким чином, вартість виділеного позивачу [PERSON] майна складає 20 720 гривень, а відповідачу [PERSON] - 14 500 гривень. Загальна ж вартість вказаного майна дорівнює 35220 грн. Кожен з них має права на половину майна, що у грошовому еквіваленті складає : 35220 : 2 = 17610 грн. Суд виділив [PERSON] майна на 3110 грн. менше ніж він мав право, а [PERSON] на 3110 грн. більше, ніж вона має право. Тому до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] належить саме вказана сума, а ні 6220 грн. як визначив суд. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

Outcome: partial