Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Старокиївський банк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на майно. У своєму позові просить звернути стягнення на предмет іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського округу Івановим П.Ю. 28 березня 2013 року за № 287 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 02/980/К/006-2013 від 28 березня 2013 року у розмірі 2017385 грн. 53 коп. шляхом визнання права власності ПАТ «Старокиївський банк» на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 77,40 м2 , що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Старокиївський банк» вказує на те, що 28 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/980/К/006-2013, на виконання умов якого, останній було видано кредитні кошти на споживчі цілі. Цього ж з дня, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між нею та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір іпотеки № 02/006/980/001. В зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 02/980/К/006-2013, виникла заборгованість. За наведених обставин ПАТ «Старокиївський банк» просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. ПАТ «Старокиївський банк» свого представника в судове засідання не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлялося належним чином, проте, подало до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутністю його представника, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримало, просило задовольнити та не заперечувало проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте на адресу суду повернулося зворотне повідомлення із відміткою поштового відділення зв'язку: «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2013 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/980/К/006-2013 (а.с. 3-6). На виконання умов вказаного договору ПАТ «Старокиївський банк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 13888050 грн. 00 коп. зі сплатою 18% річних з кінцевою датою повернення 27 березня 2018 року. В зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором, виникла заборгованість, яка станом на 09 грудня 2014 року складає 2017385 грн. 53 коп. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2013 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання останньою зобов'язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки № 02/006/980/001 (а.с. 8-10). За умовами п. 1.3. розділу 1 вказаного договору іпотеки сторони домовилися, що ПАТ «Старокиївський банк» має право у випадку неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором № 02/980/К/006-2013 отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме кв. [NUMBER], розташованої у [ADDRESS]. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Згідно із ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, згідно якої, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказаною статтею також передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно із п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження погашення кредитної заборгованості [PERSON] суду не надано, як і не надано доказів щодо реагування на вимогу ПАТ «Старокиївський банк» про дострокове повне повернення кредиту. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, а ПАТ «Старокиївський банк» звільнений від сплати судового збору, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави 3654 грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved