Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, який за зазначеною адресою не проживає з 2015 року. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації її прав користування та розпорядження належним їй майном. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та його представник Іванов М.М. у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. 17 березня 2021 року електронною поштою до суду від імені представника відповідача - адвоката Іванова М.М. надійшла фотокопія заяви у якій просить цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням розглядати без участі відповідача та його представника. У вирішенні справи покладається на розсуд суду, яка ухвалою суду від 17 березня 2021 року залишена без розгляду. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори О.М.Шевченко, зареєстровано в реєстрі за №2-4349 /а.с.10/. Право власності на вказану квартиру зареєстровано [PERSON] в КП «Новомосковське МБТІ» 14 січня 2010 року, реєстраційний номер 29102794 /а.с.11/. Крім позивача у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками про склад сім`ї, виданими 16 травня 2019 року та 17 листопада 2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» /а.с.15,18/. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2015 року підтверджується актом від 29 березня 2021 року, складеного головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» в присутності сусідів. Акти від 16 травня 2019 року та 09 листопада 2020 року, складених головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» про не проживання [PERSON] суд не приймає як доказ обставин, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. В акті від 16 травня 2019 року не вказано номер квартири, а в акті від 09 листопада 2020 року не вказано з якого часу не проживає [PERSON] . При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст.319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved