Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: - нежитлове (складське) приміщення літ. «Б» площею 25,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]; - нежитлове (складське) приміщення літ. «Б» площею 30,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що зазначене самочинно побудоване нерухоме майно за ним може бути оформлено як право власності тільки за рішенням суду, письмова згода сусідів на це не потрібна. (а.с. 2) Позивач у попереднє судове засідання не з'явився, його інтереси представляв за довіреністю [PERSON], який підтримує позов і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача у попереднє судове засідання не з'явився, про місце і час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву про те, що позовні вимоги визнають, заперечень не мають, просять розглядати справу за їх відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст. 174 ЦПК України сторони попереджені про наслідки визнання відповідачем позову. Вислухавши представника позивача, перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі|установлені| факти та відповідні їм правовідносини.|правостосунки| Судом встановлено та із матеріалів справи| вбачається|, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 10.06.1999 року № 527 «Про дозвіл на будівництва господарської будівлі підприємцю [PERSON] по [ADDRESS]» дозволено приватному підприємцю [PERSON] наділити земельну ділянку площею 30 кв.м. із земель міськземфонду по [ADDRESS] для будівництва господарської споруди (а.с. 10), на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 26.12.2001 року № 1967 «Про передачу у користування земельної ділянки для будівництва складського приміщення приватному підприємцю [PERSON].» передано у користування ПП [PERSON] незабудовану земельну ділянку комерційного призначення площею 30 кв.м., що розташована по [ADDRESS] (а.с. 11). На підставі технічного паспорту на нежитлове приміщення станом на 26.10.2009 року, підтверджується збудована господарська будівля підприємцем [PERSON], а саме: складське приміщення під літ. «Б» розміром 4,02 х 6,24 м площею 25,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], (а.с. 4-6). На підставі технічного паспорту на нежитлове приміщення станом на 26.10.2009 року, підтверджується збудована господарська будівля підприємцем [PERSON], а саме: складське приміщення під літ. «Б» розміром 5,66 х 5,36 м площею 30,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], (а.с. 7-9). Положеннями ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Суд враховує вимоги ст. 376 ЦК України згідно якої збудоване позивачем нежитлові приміщення є самочинним оскільки зведено з порушенням будівельних норм і правил без належно затвердженого проекту на земельній ділянці, яка відведена позивачу для цієї мети. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт та видачі інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ч.9 ст. 37 зазначеного Закону виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Та обставина, що позивач просить про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, вбачається з позовної заяви, і умови, передбачені ч.5 ст. 376 ЦК України, за яких суд може визнати за особою право власності на таке майно, у судовому засіданні найшли свого підтвердження. Суд приходить до висновку, що за наявності рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, технічних паспортів на нежитлові приміщення та інших документів у суду є підстави для задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати суд покладає на позивача, так як останній не просить суд відшкодування на його користь судових витрат (а.с. 1).

Outcome: approved