Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона є рідною бабусею [PERSON], [INFO]. Батьками якої є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка [INFO] померла. Батько з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, у вихованні дитини участі не приймає, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, вона змушена вернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали суду заяву, в якій просять суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ст. ст. 150, 151 СК України, ст. 11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Якщо батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то ч.2 ст. 164 СК України передбачає підставу для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про духовний і фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], про що Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис № 04. Відповідач, згідно рішення Харцизьського міжрайонного суду ДНР від 19 вересня 2016 року позбавлений батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON], [INFO]. Розпорядженням голови адміністрації м. Тореза ДНР від 21 жовтня 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, та розпорядженням від 10 листопада 2016 року [PERSON] призначено опікуном над [PERSON], [INFO]. Вказані рішення прийняті органами влади, які розташовані на непідконтрольній території України, та є неналежними документами на території України. Позивач, яка є рідною бабусею [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав та призначення опікуна обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 01.08.2018 року вбачається, що у зв'язку з відсутністю матеріалів, що характеризують особу батька та його ставлення до дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за не доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо не виконує свої батьківські обов'язкипо вихованню дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 243, 244 Сімейного кодексу України, опіка встановлюється над дитиною яка не досягла віку 14 років, позбавлена батьківського піклування віком від 14 до 18 років, опікуном може бути повнолітня, дієздатна особа, інтереси якої не суперечать інтересам дитини. У відповідності до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Позивач просить призначити опікуном над неповнолітньою [PERSON], [INFO], саме її, оскільки вона є рідною бабусею дитини, та онука проживала разом з нею, вона повністю піклується про фізичний та духовний стан дитини, забезпечує всім необхідним. Обставин, які б могли бути перешкодою в призначенні позивача опікуном над неповнолітньою [PERSON], [INFO], судом не встановлено. Отже, з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів дитини суд вважає доцільним встановити над нею опіку, призначити позивача її опікуном. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON], [INFO], підлягають стягненню аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна дитини. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial