Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, в обґрунтування позову зазначивши, що він мешкає в домоволодінні [ADDRESS] з моменту народження. Вказаний будинок у 1977 році побудував його батько [PERSON]. В 1979 році [PERSON] почав оформлювати технічну документацію в КП «ДМБТІ». В інвентаризаційних документах він вказаний як забудовник, власник вказаного домоволодіння. На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 08.12.2002 № 49-22 вул. Межева була перейменована на вул. Приозерна, а домоволодінню [ADDRESS] була присвоєна тимчасова адреса [ADDRESS]. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є позивач, як син померлого, та його дружина [PERSON], які фактично прийняли спадщину, оскільки вони постійно проживали однією сім'єю зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги є позивач, як син померлої. Позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки право власності за померлими [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] не було зареєстровано в відповідних службах реєстрації. Позивач проживає в будинку, користується ним, підтримує в належному стані, однак відповідач [PERSON] не визнає його право. Таким чином позивач, просить суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] разом із спадкодавцями [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON], померлою [INFO]; визнати за ним [PERSON], право власності на домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно не визнавала право позивача на спірний будинок. На теперішній час вона позов визнає. Представник 3-ї особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно звідного оціночного акту на домоволодіння [ADDRESS], складеного спеціалістом КП ДМБТІ 03.11.1979 забудовником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 08.12.2002 № 49-22 вул. Межева була перейменована на вул. Приозерна, а домоволодінню [ADDRESS] була присвоєна тимчасова адреса [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1780. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна останнього застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON], та його мати [PERSON] у передбачений законом термін з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори після померлого [PERSON] не звернулися, однак фактично прийняли спадщину, оскільки залишалися проживати в будинку та користуватися ним. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2259. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17 вересня 2014 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв'язку з тим, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстровано у відповідних органах. Розглядаючи справу, суд вважає, що позивач використав позасудовий шлях оформлення спадкових прав і отримав відмову. Крім того, матеріалами інвентаризаційної справи підтверджено наявність права на будинок у [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, а саме слід встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] разом із спадкодавцями [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON], померлою [INFO]. Визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER], право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з - житлового будинку літ. А-1 та прибудови - А1-1 загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., в якому - коридор 1-1 площею 25,6 кв.м., кухня 1-2 площею 12,9 кв.м.,санвузол 1-3 площею 3,8 кв.м., житлова кімната - 1-4 площею 8,6 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 7,1 кв.м., житлова кімната 1-6 площею 6,7 кв.м., житлова кімната 1-7 площею 16,7 кв.м., передпокій 1-8 площею 14,7 кв.м., ганок - літ.а, споруди - 1,2. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: approved