Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки заробітної плати. Свої вимоги мотивує тим, що з 12 квітня 2018 року працював в ДП «Укртранснафтопродукт» на посаді провідного юрисконсульта за сумісництвом. 31 липня 2018 року його було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до наказу № 23-К від 23 липня 2018 року. За весь період роботи на підприємстві з 12 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року відповідач жодного разу не здійснив виплату заробітної плати. Станом на день подачі позову до суду заборгованість по заробітній платі йому виплачена не була. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість по заробітній платі в сумі 19432 гривні 26 копійок; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по день ухвалення рішення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 18 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 13 березня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. ДП «Укртранснафтопродукт» позовну заяву з додатками отримало (а.с. 35), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подало. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП «Укртранснафтопродукт» № 12-К від 12 квітня 2018 року позивача було прийнято на посаду провідного юрисконсульта за сумісництвом (а.с. 41). Відповідно до наказу ДП «Укртранснафтопродукт» № 23-К від 23 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 40). При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. На день розгляду справи судом кошти позивачу не виплачені. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У матеріалах справи міститься довідка ДП «Укртранснафтопродукт» від 09 квітня 2019 року № 01/011, з якої вбачається, що станом на 09 квітня 2019 року заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] складає 19432 гривні 26 копійок (а.с. 39). Із зазначеної довідки вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 161 гривню 90 копійок. Позивач при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні використовував саме зазначену суму середньоденної заробітної плати. Розрахунок з позивачем ДП «Укртранснафтопродукт» не провело. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 01 серпня 2018 року по 05 серпня 2019 року (день ухвалення рішення в справі) та складає 252 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 40798 гривень 80 копійок (161,90 х 252 = 40798,80). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 19432 гривні 26 копійок невиплаченої заробітної плати та 40798 гривень 80 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved