Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним частини договору № 12/42/013 від 25 березня 2009 року, укладеного сторонами, відповідно до п. 1.2 якого позивач (поручитель за договором поруки) на добровільних засадах бере зобов'язання перед відповідачем (кредитором за договором поруки) відповідати за борговим зобов'язанням боржника - ЗАТ «Автомобільної групи «Віпос» (правонаступником якого є ПрАТ «Автомобільної групи «Віпос»), які виникають з кредитного договору № 010/08/4076 від 12 вересня 2008 року щодо погашення кредиту у розмірі 1 284 433,41 Євро та договору про надання резервного акредитиву № 019/08-1448 від 29 травня 2008 року щодо погашення боргу у розмірі 1 354 743, 90 Євро, а також сплатити проценти за їх користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених договорами, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови договорів в повному обсязі, а саме: - Абз. 1 п. 4.1 договору поруки - «Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання»; - Абз. 2 п. 4.1 - «Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України)». Вказані умови договору поруки, на думку позивача, є недійсними, оскільки : - абз. 1 п. 4.1 договору поруки суперечить вимогам чинного законодавства, правовим позиціям Верховного Суду України у справах №№ 6-48цс11, 6-68цс/11, 6-33цс12. - строк припинення договору поруки, викладений у абз. 2 п. 4.1 договору поруки перевищує строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення договору поруки. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що позивач був добре обізнаний з умовами договору поруки, про що свідчить його підпис на договорі. Крім того, абз. 1 п. 4.1 та абз. 2 п. 4.1 договору поруки відповідає положенням ст. 627 ЦК України (свобода договору), а тому підстав для визнання вказаних частин договору поруки недійсними немає. На даний час є рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2014 року у справі № 2-2271/12 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості на підставі договору поруки № 12/42/013 від 25 березня 2009 року, яким позов банку задоволено повністю, та вказане рішення суду залишене без змін Апеляційним судом м. Києва. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Судом встановлено, що 25 березня 2009 року між сторонами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], укладено договір поруки № 12/42/013, відповідно до п. 1.2 якого позивач (поручитель за договором поруки) на добровільних засадах бере зобов'язання перед відповідачем (кредитором за договором поруки) відповідати за борговим зобов'язанням боржника - ЗАТ «Автомобільної групи «Віпос» (правонаступником якого є ПрАТ «Автомобільної групи «Віпос»), які виникають з кредитного договору № 010/08/4076 від 12 вересня 2008 року щодо погашення кредиту у розмірі 1 284 433,41 Євро та договору про надання резервного акредитиву № 019/08-1448 від 29 травня 2008 року щодо погашення боргу у розмірі 1 354 743, 90 Євро, а також сплатити проценти за їх користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених договорами, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови договорів в повному обсязі (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Абз. 1 п. 4.1 договору поруки визначено: «Сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання». Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду Оскільки у вказаному пункті зазначено, подію, з настанням якої строк дії договору поруки припиняється (закінчення забезпеченого ним зобов'язання), то підстав для визнання недійсним положення абз. 1 п. 4.1. договору поруки немає. Що стосується позовних вимог з приводу визнання недійсним положення абз. 2 п. 4.1 договору поруки, відповідно до якого «Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України)», то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Оскільки строк дії договору поруки безпосередньо визначений у абз. 2 п. 4.1 договору поруки (три роки з дня настання строку виконання основного зобов'язання), з урахуванням положень ст. 559 та ст. 627 ЦК України, підстав для визнання договору поруки недійсним немає. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу у разі відмови у задоволенні позову не відшкодовується.

Outcome: dismissed