Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд) про відшкодування завданої шкоди у грошовій формі. У своїй позовній заяві позивачі просили стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 200 000,00 грн. та 8 000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі були вкладниками ПАТ «Старокиївський банк», який з 17.06.2014 року віднесено року до неплатоспроможних.3 25.09.2014 року розпочались виплати гарантованого відшкодування, право на які належить позивачам на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В подальшому, 26.09.2019, банк ліквідовано. Гарантовану суму відшкодування позивачам не виплачено через бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що визнана протиправною Верховним Судом. Внаслідок протиправної бездіяльності Фонду, позивачам фактично відмовлено у виплаті гарантованого відшкодування. Фактична відмова у виплаті відшкодування порушила право позивачів, як вкладників банку, на своєчасне отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду у процесі ліквідації банку, що спричинило матеріальні збитки позивачам.Відповідач, відмовивши у виплаті гарантованого відшкодування за договором банківського вкладу, окрім матеріальної шкоди, спричинив позивачам як споживачам фінансових послуг та моральну шкоду. Ухвалою суду від 02.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просили у задоволенні позову відмовити. Вказали, що уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. У Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно, інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Перелік складається уповноваженою особою, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. На даний час повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» припинено. 23.03.2021 року від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі зазначили, що втратили своє право на гарантоване відшкодування через бездіяльність відповідача. Так, постановою Верховного суду від 22.05.2019 року у справі № 826/2150/16/, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивачів до повного переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду. Крім того, позови подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими до Фонду. Ухвалою суду від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.04.2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечили та просили у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі були вкладниками ПАТ «Старокиївський банк». 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7470, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1558- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64887 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1558-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 року № 05/1558- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7486, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1559- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64889 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1559-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 року № 05/1559- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року . 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7490, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1561- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64901 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1561-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 року № 05/1561- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7475, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1562-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64902 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1562-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1562- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7489, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1563-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64903 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1563-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1563- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7492, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1564- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64904 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1564-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п.1.2. договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1564- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7454, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1565- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64905 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1565-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1565- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7483, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1569-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64910 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1569-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1569- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7491, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1570-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64911 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1570-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1570- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7474, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1571-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64914 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1571-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідне до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1571-2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7487, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1572-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64915 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1572-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1572- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7463, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1573-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64918 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1573-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1573-2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7467, а 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1574-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64919 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1574-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1574- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7455, та 26.05.2014 - договір банківського вкладу № 05/1578- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64928 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1578-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1578- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7472, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1579-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64929 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1579-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1579- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7461, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1581- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64933 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1581-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1581- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7484, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1583- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64935 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1583-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1583- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7466, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1580- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64930 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1580-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1580- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7477, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1584- 2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64936 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1584-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1584- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7488, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1585-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 № 64939 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1585-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1585- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 08 квітня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 7478, та 26.05.2014 року - договір банківського вкладу № 05/1586-2014. Згідно з квитанцією від 26.05.2014 року № 64941 (з відповідною відміткою банку та підписом уповноваженої особи) на депозитний рахунок [PERSON] відкритий на підставі договору банківського вкладу № 05/1586-2014 від 26.05.2014 року зараховані кошти в сумі 12073,95 євро. Відповідно до п. 1.2 договору банківського вкладу від 26.05.2014 № 05/1586- 2014 строк його дії закінчився 02.06.2014 року. 16 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 8020. Згідно з випискою від 19.06.2014 року по рахунку № [NUMBER] , відкритого на підставі договору № 8020 від 16.05.2014 року на рахунку [PERSON] станом на 18.06.2014 року наявні кошти в сумі 15314 доларів США. Останнє поповнення вказаного рахунку відбулося 03.06.2014 року. 19 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 8218. Згідно з випискою від 19.06.2014 року по рахунку № [NUMBER] відкритого на підставі договору № 8218 від 23.05.2014 року на рахунку [PERSON] станом на 18.06.2014 року наявні кошти в сумі 14000 доларів США. Останнє поповнення вказаного рахунку відбулося 17.06.2014 року. 16 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 8066. Згідно з випискою від 19.06.2014 року по рахунку № [NUMBER] , відкритого на підставі договору № 8066 від 16.05.2014 року на рахунку [PERSON] станом на 18.06.2014 року наявні кошти в сумі 15276 доларів США. Останнє поповнення вказаного рахунку відбулося 17.06.2014 року. 21 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 8136. Згідно з випискою від 19.06.2014 року по рахунку № [NUMBER] , відкритого на підставі договору № 8136 від 21.05.2014 року на рахунку [PERSON] станом на 18.06.2014 року наявні кошти в сумі 15000 доларів США. Останнє поповнення вказаного рахунку відбулося 17.06.2014 року. 21 травня 2014 року між ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № 8134. Згідно з випискою від 19.06.2014 року по рахунку № [NUMBER] , відкритого на підставі договору № 8134 від 21.05.2014 року на рахунку [PERSON] станом на 18.06.2014 року наявні кошти в сумі 15000 доларів США. Останнє поповнення вказаного рахунку відбулося 17.06.2014 року. На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 385 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.06.2014 № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк», згідно з яким з 18.06.2014 по 18.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» - Пантіну Любов Олександрівну. Згідно з опублікованим на офіційному веб-сайті ПАТ «Старокиївський банк» (http://www.oldbank.com/about/news/427/) оголошенням, останній з 03.09.2014 почав виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився по 18.06.2014 включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплата коштів вкладникам за договорами, укладеними з ПАТ «Старокиївський банк», здійснювалась через банк-агент Фонду - ПАТ «Банк «Київська Русь», про що також зазначено на офіційному веб-сайті банку. Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 583 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Старокиївський банк». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 № 92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначено Пантіну Любов Олександрівну уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» строком на 1 рік з 18.09.2014 по 18.09.2015 включно. Позивачі зверталася до Фонду із заявами про виплату гарантованої суми відшкодування, але отримали відмову у виплаті. Підставою відмови у виплаті відшкодування стало не включення Позивачів до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що у свою чергу, унеможливило виплату гарантованого відшкодування у встановлений законом строк - вересень 2014 року. 22.05.2019 Верховний Суд постановою у справі № 826/2150/16 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. щодо не включення Позивачів до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: зобов`язання Уповноваженої особи Фонду Пантіної Л.О. надати до Фонду додаткову інформацію про Позивачів, як вкладників ПАТ «Старокиївський банк». Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 25 вересня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10681110023024349 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно зі статтею 52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» припинено. Відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що у період з набрання рішенням суду про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду Пантіної Л.О. надати до Фонду додаткову інформацію про позивачів, як вкладників ПАТ «Старокиївський банк» і до моменту його фактичної ліквідації, уповноважена особа Фонду не могла виконати вказане рішення. Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положень статті 1166 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювана шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами. При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Вищевказані висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 року по справі № 916/1991/17, від 12.06.2018 року по справі № 908/999/17. Протиправна бездіяльність уповноваженої особи Фонду була встановлена рішенням суду в адміністративній справі і ця обставина, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. При цьому, будь-яких доказів того, що постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 826/2150/16 було виконане Уповноваженою особою Фонду в частині надання до Фонду додаткової інформації щодо позивачів, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом відповідачем суду не надано. Отже,причиною неотримання позивачами передбаченого Законом відшкодування було не включення Уповноваженою особою Фонду позивачів в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах 200 000 грн. за рахунок Фонду, у відповідності до вимог ст. 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 19.09.2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб публічно повідомив про завершення виплат гарантованого відшкодування вкладникам ПАТ «Старокиївський банк» посилаючись на ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку як юридичної особи. 25.09.2019 року до ЄДР внесено відомості про припинення ПАТ «Старокиївський банк». Тобто, починаючи з 25.09.2019 року позивачі втратили право вимагати отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом в спеціальному порядку, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте набув права на відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю УО ФГВФО. Внаслідок протиправної бездіяльності уповноваженої особи Фонду позивачі своєчасно не були включені до затвердженого реєстру вкладників і, як наслідок, були позбавлені можливості своєчасно отримати гарантоване відшкодування за вкладом. Подальше протиправне невиконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 826/2150/16 призвело до неможливості отримання гарантованого відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і, як наслідок, до настання шкоди. Також суд вважає за необхідне відмітити, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (надалі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав «правомірні очікування» особи майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції. При цьому, Суд зазначав, що необхідно, щоб правомірне очікування мало більш конкретний характер, ніж просто надія, в його основі повинні знаходитися норма права чи правовий акт, наприклад, рішення суду (п. 75 постанови Великої палати Європейського суду з прав людини від 13.12.2016 року по справі «Белане Надь проти Угорщини», скарга №53080/13, п. 31, 32 рішення Суду від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» заява N803/02). Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, втручання у право на мирне володіння майном не становитиме порушення вимог статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо суд встановить наявність підстав виправданості втручання. Зокрема таке втручання має бути «згідно із законом». Під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Якщо Суд встановить, що втручання відбулось «згідно із законом», суд досліджує чи переслідує втручання «легітимну мету», тобто, чи вчинене в інтересах суспільства. Встановивши наявність «легітимної мети», суд перевіряє чи дотримано пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав, тобто, чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини (п. 38 - 40 рішення суду від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» заява №4909/04, п.50, 51 рішення суду від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» заяви №23759/03 та №37943/06, рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Також, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на заявників. Суд неодноразово встановлював, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (п. 55 - 57 рішення Суду від 22.11.2007 року по справі «Україна-Тюмень проти України», заява №22603/02, рішення Суду по справі «Святі Чоловічі Монастирі проти Греції» від 09.12.1994 року). Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. На підставі цієї норми права позивачі правомірно очікували на отримання гарантованого відшкодування коштів за вкладом. З моменту прийняття адміністративним судом рішення на користь позивачів їх правомірне очікування на отримання гарантованого відшкодування коштів за вкладом ставало вагомішим. Враховуючи той факт, що позивачі не отримали гарантоване відшкодування коштів за вкладом в межах спеціальної процедури, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», їх право на мирне володіння майном, безумовно, зазнало втручання. Суд погоджується з доводами позивачів про те, що фактично, наразі звернення позивачів до суду із вказаним позовом - це єдиний належний спосіб захисту їх порушеного права. В іншому випадку, буде мати місце порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За встановлених обставин та наведених вище норм матеріального права, суд доходить висновку про те, що позивачами доведено протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, розмір завданої шкоди, а тому завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України. Заперечення відповідача та посилання на пріоритетність ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути взяті до уваги, оскільки заявлені позивачем вимоги не стосуються стягнення гарантованого відшкодування за вкладом, предметом даного позову є стягнення шкоди, яка настала внаслідок протиправної бездіяльності УО Фонду. Розмір шкоди, визначений позивачами на рівні гарантованої суми відшкодування за вкладом, яку позивачі могли б отримати, проте не отримали у зв`язку із протиправними діями УО Фонду. Крім того, у відповідності до ч. 8 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. За наведених обставин, суд вважає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це і є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Позивачами на підтвердження вимог про відшкодування моральної шкоди, не було надано до суду жодних належним, достовірних та допустимих доказів, а також не підтверджено того, що саме протиправними діями Фонду позивачасм було заподіяно моральну шкоду, в зв`язку із чим суд вважає відповідні позовні вимоги позивачів щодо стягнення із відповідача суми моральної шкоди необґрунтованими, недоведеними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок бездіяльності саме Фонду було спричинено матеріальну шкоду, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь кожного з позивачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 200 000,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 10510,00 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial