Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

у вересні 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 5525 грн 00 коп., судовий збір по справі у розмірі 2270 грн 00 коп. та правову допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2020 по вул. Котельникова, 2/14 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 2217» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля «SSang Yong» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої винним визнано водія автомобіля «ГАЗ 2217» д.н.з [NUMBER] [PERSON] , який на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» на підставі Полісу АМ-4956192, таким чином до ПрАТ «Європейський страховий Страховий» звернувся власник пошкодженого ТЗ «SSang Yong» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] із заявою про страхове відшкодування на підставі чого сторони прийшли до згоди, що сума відшкодування становить 10500 грн 00 коп., яку на підставі платіжного доручення №ЦО01874 від 04.02.2021 було виплачено, при цьому також було встановлено, що на момент ДТП відносно автомобіля «ГАЗ 2217» д.н.з [NUMBER] діяло два страхові поліси у зв`язку із чим, після виплати страхового відшкодування, через наявність двох діючих полісів, у ПрАТ «Європейський страховий Страховий» виникло право звернутися до позивача про відшкодування понесених витрат у розмірі 5250 грн 00 коп., що складає 50% від виплаченої суми страхової виплати, тому після виконання позивачем вказаної вимоги у нього виникло право регресної вимоги до відповідача. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2021 відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 5525 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] 30.10.2020 о 11 год. 25 хв., в м. Києві на вул. м. Котельнікова 2/14, керував транспортним засобом «ГАЗ 2217», державний номерний знак [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Згідно протоколу медичного огляду №006263 водій керував тз в стані алкогольного сп`яніння. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік (а.с. 31). [PERSON] , 30.10.2020 приблизно о 11 год. 25 хв. Керуючи автомобілем «ГАЗ 2217», д.н.з. [NUMBER] у м. Києві по вул. Котельникова, 2/14 е був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дтистанції, порушив пункт 13.1, 2.3б ПДР, скоїв зіткнення з автомобілем ««Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який по інерції від удару відкинуло в автомобіль «SSang Yong» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який по інерції від удару відкинуло в автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУПАП (а.с. 32). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП транспортний засіб «ГАЗ 2217», державний номерний знак [NUMBER] застрахований у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» Поліс АМ004956192 діючий до 30.10.2020 та у ПрАТ «Європейський страховий альянс» Поліс №ЕР-201095785. 03.11.2020 [PERSON] власник транспортного засобу «SSang Yong» д.н.з. [NUMBER] звернулася до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про страхове відшкодування. Внаслідок зазначених обставин 29.01.2021 між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] укладено угоду №8-21р про визнання розміру страхового відшкодування по страховій справі №1984/20/50/Ц04/01/0 згідно якої сторони дійшли згоди, що загальний розмір суми страхового відшкодування по Страховій справі становить 10500 грн 00 коп., яка сплачується потерпілій особі до 10.02.2021 (а.с. 34, 35). Згідно платіжного доручення №ЦО01874 від 04.02.2021 ПрАТ «Європейський страховий альянс» сплатив суму страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 10500 грн 00 коп. (а.с. 9). Згідно п. 5.2 протоколу Президії МТСБУ від 26.06.2020 №464/2020 «розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення ст. 540 ЦК України (виконання зобов`язання в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці). ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із вимогою від 23.02.2021 №592/13 про страхового відшкодування у розмірі 5250 грн 00 коп., що складає 50% від виплаченої суми страхового відшкодування (а.с. 36). Згідно платіжного доручення №260 від 16.04.2021 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплатило ПрАТ «Європейський страховий альянс» 50% суми страхового відшкодування у розмірі 5250 грн 00 коп. (а.с. 8). Після чого, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» надіслало [PERSON] вимогу вих№А-1391 від 25.06.2021 в якій просило виплатити в добровільному порядку регресу понесені позивачем збитки пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 5250 грн 00 коп. (а.с. 37, 38). Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Актом цивільного законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу) №АМ-4956192 є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаний Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, а також, містить виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до п. п. а) в) ч. 38.1.1. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Тобто, зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред`явлення регресного позову, внаслідок порушення особою обов`язку визначеному у п. п. а) в) ч. 38.1.1. 38.1. ст. 38 Закону. Так, Верховним Судом України у постанові від 12.02.2014 у справі №6-1ЦС14 зроблено правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у зв`язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов`язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод д та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. З огляду на викладені обставини, відповідач під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2021. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем будь-яких доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування не надано. Враховуючи зазначені обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити частково у розмірі понесених витрат у розмірі 5250 грн 00 коп., оскільки позивачем не обґрунтовано суму у розмірі 5525 грн 00 коп., тобто позов підлягає задовленню в межах виплаченої суми страхового відшкодування. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що позивач уклав договір №2 про надання професійно-правничої (правої) допомоги від 23.09.2020. Згідно п. 4.4. Договору сума гонорару та її оплата визначається за домовленістю сторін (а.с. 44). На підставі вказаного договору сторони склали акт приймання-передачі №34 згідно якого замовник сплачує виконавцю гонорар з надання правової допомоги у розмірі 3000 грн 00 коп. (а.с. 46). Так, згідно акту виконаних робіт №34 від 22.09.2021 адвокатом було надано такі послуги: отримання та ознайомлення із документами по справі з подання позовної заяви к-ть годин 4 год. 00 хв., ціна послуги 1500 грн 00 коп. та вчинення процесуальних дій в межах предмету позовних вимог ціна послуг складає 1500 грн 00 коп. (а. 47). Проте матеріали справи не містять доказів сплати таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а тому зазначені обставини належним чином позивачем, внаслідок чого, зазначена вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 5250 грн 00 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2157 грн 01 коп. (5250,00 грн. х 100% : 5525,00 = 95% х 2270). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовийзбір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial