Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що їй, на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2015 року, належить на праві власності 47/100 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Крім того, вона є співвласником земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,10 га, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку. У 1999 році, її матір'ю, як попереднім власником вказаного будинку, розроблено проектну документацію та отримано відповідні дозволи з метою реконструкції частини будинку з добудовою, проте розпочаті будівельні роботи не були закінченні у встановлений дозволом строк, а продовжити дію дозволу не представилось можливим у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві. Вказувала на те, що усі будівельні роботи щодо реконструкції частини житлового будинку завершились у 2003 році, проте лише у 2016 році вона звернулась до Інспекції ДАБК Чернівецької міської ради з метою оформлення декларації про готовність до експлуатації реконструйованої частини будинку, оскільки лише в 2016 році вона приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться будинок. Листом від 06.10.2016 року №Ч-629/18-1/153 Інспекцією ДАБК Чернівецької міської ради їй роз'яснено право звернутись до суду з позовом про визнання права власності, оскільки здійснена нею реконструкція вважається самочинним будівництвом та введення такого об'єкту в експлуатацію діючим законодавством не передбачено. Зазначала, що проведена нею реконструкція з добудовою відповідає технічним нормам і стандартам, безпечна для експлуатації та не порушує прав інших осіб. На підставі викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати за нею право власності на 47/100 частин двоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] до складу якої входить: квартира №1 житлового будинку літ. А, загальною площею 81,20 кв.м. в тому числі житлова площа 42,50 кв.м., вбиральня літ. Б, погріб літ. ПГ, криниця №8, 1/2 огорожі №1-4, 6,7. В судове засідання позивач не з'явилась, в її інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому, в подальшому направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, вирішення спору залишив на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій вказала, що вона постійно проживає у спірному будинку, здійснене перепланування не порушує її прав та не впливає на її обов'язки, а тому не заперечувала проти задоволення позову та просила справу слухати без її участі. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, просив справу слухати без його участі, про що написав відповідну заяву, яка міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення спору залишив на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі укладеного між [PERSON] та позивачем договору купівлі-продажу від 02.02.2015 року, останній на праві власності належить 47/100 ідеальних часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а/с 6-8). Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, позивачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка за вказаною вище адресою, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а/с 9). Так, у відповідності до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З матеріалів справи вбачається, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується довідкою ЧМБТІ №914 від 21.07.2015 року (а/с 20). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що 02.07.1999 року попереднім власником належної позивачу частки будинку, було отримано дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт з переплануванням квартири та добудовою, крім того 27.05.2016 року між позивачем та Чернівецькою міською радою було укладено договір №743 про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Чернівці, відповідно до якого позивач зобов'язувалась здійснити реконструкцію квартири [ADDRESS] (а/с 12,14). Відповідно до звіту про результати технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири №1 в житловому будинку по [ADDRESS] для встановлення відповідності квартири вимогам надійності і безпечної експлуатації після завершення її реконструкції шляхом перепланування приміщень і влаштування добудови, у вказаній квартирі повністю закінчена реконструкція, якість виконаних робіт на рівні євро стандартів. Реконструйована частина будівлі з квартирою №1 відповідає вимогам надійності, вимогам ДБН щодо квартир в житлових будинках, що наділені сучасними споживчими властивостями та її безпечна експлуатація можлива (а/с 16-19). Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту, після реконструкції загальна площа квартири [ADDRESS] становить 81,20 кв.м. в тому числі житлова площа 42,50 кв.м., а також до складу вказаного майна входять господарські споруди, а саме вбиральня літ. Б, погріб літ. ПГ, криниця №8, огорожа №1-4, 6,7 (а/с 21-23). У відповідності до вимог ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, Одним із способів такого захисту є визнання права. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як вбачається з листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 06.10.2016 року №Ч-629/18-1/15,3, позивач зверталась в Інспекцію з заявою про прийняття в експлуатацію реконструйованої нею квартири, яка є частиною житлового будинку по [ADDRESS], проте останній було відмовлено, оскільки роботи з перепланування, добудови та реконструкції виконувались без відповідного дозволу на виконання таких робіт, що вважається самочинним будівництвом. Станом на цей час механізму та умов прийняття в експлуатацію об'єктів збудованих самочинно, чинним законодавством України не передбачено (а/с 13). За змістом ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 9,12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Так, судом встановлено, що позивач є співвласником земельної ділянки на якій розташоване спірне нерухоме майно, проведена нею реконструкція з добудовою відповідає встановленим будівельним нормам та стандартам, в матеріалах справи відсутні докази, що самочинне будівництво порушує права третіх осіб, крім того позивач у встановленому законом порядку зверталась в ІДАБК Чернівецької міської ради з метою прийняття реконструйованої квартири в експлуатацію, проте отримала відмову. За таких обставин, за [PERSON] слід визнати право власності на вказану вище частину житлового будинку [ADDRESS], до складу якої входить квартира №1 з належними до неї господарськими будівлями та спорудами. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved