Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У вересні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа - державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЖТ №175718, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №177, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», площею 2,4565 га, що розташована у Великонизгірецькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області. Вказуючи на те, що [INFO] в с. Плесецьке Васильківського району Київської області померла його мати - [PERSON] . До маси спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , входить, зокрема, земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», площею 2,4565 га, що розташована у Великонизгірецькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області. Разом з тим, звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину, було виявлено, що у правовстановлюючому документі - державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ЖТ №175718 помилково зазначено, що державний акт видано [PERSON] . Таким чином, указане у правовстановлюючому документі, не збігається з прізвищем, яке зазначене у паспорті та інших документах [PERSON] , у зв`язку з чим заявник змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності особі правовстановлюючого документу. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року прийнято заяву до провадження та призначено справу до розгляду (а.с.42-43). В судове засідання заявник не з`явився, від заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити (а.с. 41). Заінтересована особа Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області, про судове засідання повідомлена неналежним чином, про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить розписка в матеріалах справи, але до суду представник не з`явився (а.с.44). Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.34). Відповідно до свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.32). 21 грудня 1961 року [PERSON] (а.с. 32) уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації одруження їй було змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.34). Від цього шлюбу у [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану с. В. Нізгурці Бердичівського району Житомирської області зроблено відповідний актовий запис за №15 та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.31). 28 лютого 1984 року, після розірвання попереднього шлюбу, матір`ю заявника було укладено шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.35). Як вбачається із довідки №1478 від 06.12.2017 року, виданої Плесецькою сільською радою Васильківського району Київської області, [PERSON] , дійсно проживав та доглядав до дня смерті свою матір [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.40). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЖТ №175718, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №177, [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», площею 2,4565 га, що розташована у Великонизгірецькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області, тобто при видачі правовстановлюючого документу прізвище матері заявника зазначено як [PERSON] ( а.с. 38). Крім того, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, виданого 28.04.2015 року під час укладення договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», площею 2,4565 га, що розташована у Великонизгірецькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЖТ №175718, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №177 прізвище власника зазначено - [PERSON] (а.с.38). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства »). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази, що узгоджуються між собою, суд вважає доведеним факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», площею 2,4565 га, що розташована у Великонизгірецькій сільській раді Бердичівського району Житомирської області Серії ЖТ №175718 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №177, виданого на ім`я [PERSON]. належить саме [PERSON] , на що вказують ідентичність в її прізвищі, ім`ям та по батькові, а також в співпадіння в даті, місяці та році її народження, а також іншими письмовими доказами. Враховуючи, що розбіжність в прізвищі позбавляє заявника права на прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] суд вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved