Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У грудні 2014 ТОВ «Кредитні ініціативи» (Позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №2707/1207/71-028, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 124 000,00 доларів США. Відповідач свої зобов'язання за Договором систематично порушує, отриманий кредит не повертає, відсотки за користування ним своєчасно не сплачує. 28.11.2012 рок між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) укладено Договір факторингу, відповідно до якого Клієнт відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками. Станом на 01.11.2014р. відповідач має заборгованість та повинен сплатити: заборгованість за кредитом у розмірі - 1 538 903,88 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 1 046 757,94 грн. пеня за період з 01.12.2013 по 01.12.2014рр. у розмірі 457 733,51 грн., усього в сумі 3 043 395,33 грн., а також витрати по сплаті судового збору Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем сплив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, а саме 21.01.2011 року. Таким чином, просив застосувати позовну давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом щодо кожного періодичного щомісячного платежу, а також всієї суми неустойки у вигляді пені до умов додатку №1 до кредитного договору від 07.12.2007 року №2707/1207/71-028. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2707/1207/71-028, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 124 000,00 доларів США на строк з 07 грудня 2007р. по 07 грудня 2031р. включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. (а.с. 5-8). Відповідно до п. 5.1.1. цього Договору, Позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату комісій, у порядку та строки, встановлені цим договором, а також сплату неустойок та відшкодування Банку збитків у випадках незалежного виконання Позичальником своїх зобов'язань, передбачених цим договором. Згідно п. 3.1. Договору, Позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим Договором. Крім того, відповідно до п. 3.3. проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків [NUMBER] щомісяця в період з «01» по «20» число включно за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачується Позичальником одночасно з погашенням кредиту. В порушення своїх зобов'язань та правил, відповідач кредит не повертав у повному обсязі та не проводив оплату за кредитом та відсотками. Як встановлено в ході судового розгляду, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір Факторингу №15. (а.с. 20-21). Між тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Клієнт) та ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» (Фактор) було укладено Договір Факторингу, відповідно до п. 2.1. цього Договору, Клієнт відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками та у переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває Права Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним Договором. При цьому Сторони погодились, що Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимоги по Договорам Забезпечення, укладених з Боржниками відступаються/передаються Клієнтом Фактору за цим Договором на основі «як є» без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому Договорі. Після переходу Прав Вимоги Заборгованості до Фактору, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інших обов'язкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього Договору, але настане у майбутньому (а.с. 27-35). Пунктом 2.3. цього ж Договору передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в Дату Відступлення, якою є дата укладання цього Договору, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Як вбачається з реєстру заборгованостей, то заборгованість по кредиту [PERSON] була передана позивачу (а.с. 36-39). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Вимоги ст.516 ЦК України передбачають, що заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, вказаний договір факторингу ніким не оскаржений і діє на час розгляду справи, оскільки доказів втрати ним чинності суду не надано. З врахуванням викладеного, у цій справі належним позивачем дійсно стало ТОВ «Кредитні ініціативи». Судом встановлено, що 06.11.2014., на адресу позичальника була направлена Вимога про досудове врегулювання спору, яке було залишена поза увагою (а.с.17-18). Пунктами 3.9 Кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених п. 5.1.8. цього договору та/або у випадку в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, передбачених іпотекою, та/або якщо Позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1. цього договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється Позичальникові у порядку, передбаченому п. 3.10. цього договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, за порушення строків заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Як було встановлено у судовому засіданні станом на 01.11.2014р. відповідач має заборгованість та повинен сплатити: заборгованість за кредитом у розмірі - 1 538 903,88 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 1 046 757,94 грн. Оскільки відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з нього кредитні кошти, нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. Що стосується заборгованості по сплаті пені, то вона підлягають частковому стягненню на користь товариства з огляду на наступне. Так, позовна заява до суду була подана 05.12.2014р., а розрахунок пені у ній визначено, як за 12 місяців, але з 01.11.2013 по 01.11.2014рр. Між тим, з врахуванням вимог ст. 258 ч. 2 ЦК і заяви представника відповідача про застосування позовної давності сума пені повинна розраховуватись за 12 місяців, що передують звернення до суду. Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню пеня за період з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року в розмірі - 431 914,32 грн. В судовому засіданні представником відповідача було заявлено про необхідність застосування позовної давності, щодо усіх нарахованих заборгованостей. Між тим, підстав для застосування строків позовної давності, суд не вбачає з огляду на наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Між тим, в п. 10.11. Кредитного договору зазначено, що сторони домовились, що строк позовної давності за будь-яким вимогами Банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю десять років. Вирішуючи вказане питання суд виходить із правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. А саме, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-16цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України вказав, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказані Верховним Судом у наведеній постанові обставини мають місце у даній справі. Наданий позивачем Кредитний договір, у тому числі п.10.11, підписаний позичальником, а тому він є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, є підстави для висновку, що між сторонами було збільшено строк позовної давності до 10 років. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі - 3654,00 грн.

Outcome: partial