Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного суду в м. Києві з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» (далі - відповідач) про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2018 року в м. Києві по вул. Грінченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки\~«Mitsubishi»\~д.н.з. [NUMBER] - під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«ВАЗ»\~д.н.з. [NUMBER]. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 22.09.2017 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту серія ТР-N № 117-1111, згідно якого застраховано - майнові інтереси Страхувальника у зв'язку з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля Mitsubishi Outlander 2017 року випуску, д.н. [NUMBER], відповідач приймає на страхування ризики, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортним засобом; настанням нещасного випадку на транспорті із застрахованими особами (п.1 предмет договору), п. 3.1.5 договору передбачена загальна страхова сума у розмірі 640000,00 грн. Річний страховий платіж 22400,00 грн., який передбачено п.3.19 договору позивачем сплачено. 13 березня 2018 року відповідно до умов договору позивач повідомив відповідача про подію, звернувшись до нього із письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 23.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 800036,04 грн. на адресу спеціалізованого СТО «Автоград» та додав рахунок № М_СчТ00581 від 22.03.2018 р. на вказану суму і прохання перерахувати кошти на рахунок СТО «Автоград». Станом на 01.12.2018 року відповідачем було перераховано на рахунок СТО «Автоград» 17850,63 грн., решта 62185,41 грн. не надіслано вказаному підприємству для здійснення ремонту автомобіля позивача, що свідчить про грубе порушення умов договору та чинного законодавства України. На підтвердження даних обставин позивач надає платіжне доручення № 480 від 15 червня 2018 р. на 3950,63 грн.; № 504 від 05 липня 2018 р. на 4000,00 грн. № 515 від 13 липня 2018 р. на 4000,00 грн.; № 582 від 30 липня 2018 р. на 3000,00 грн.; № 677 від 03 вересня 2018 р. на суму 3000,00 грн., всього 17850, 63 грн., решта: 800036,04 грн. - 17850,63 грн.= 62 185,41 грн. залишилась невиплаченою. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 71066,38 грн., з яких - 62185,41 грн. (борг), інфляційні втрати- 1807,65 грн., пеня - 1137,99 грн., 3% річних - 935,33 грн., моральна шкода - 5000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Піхур О.В. від 12.12.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, письмовий відзив відповідач не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2018 року в м. Києві по вул. Грінченка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки\~«Mitsubishi»\~д.н.з. [NUMBER] - під керуванням [PERSON] та автомобіля марки\~«ВАЗ»\~д.н.з. [NUMBER]. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 22.09.2017 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту серія ТР-N № 117-1111, згідно якого застраховано - майнові інтереси Страхувальника у зв'язку з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля Mitsubishi Outlander 2017 року випуску, д.н. [NUMBER], відповідач приймає на страхування ризики, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортним засобом; настанням нещасного випадку на транспорті із застрахованими особами (п.1 предмет договору), п. 3.1.5 договору передбачена загальна страхова сума у розмірі 640000,00 грн. 13 березня 2018 року відповідно до умов договору позивач повідомив відповідача про подію, звернувшись до нього із письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 23.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 800036,04 грн. на адресу спеціалізованого СТО «Автоград» та додав рахунок № М_СчТ00581 від 22.03.2018 р. на вказану суму і прохання перерахувати кошти на рахунок СТО «Автоград». Станом на 01.12.2018 року відповідачем було перераховано на рахунок ТОВ «Автоград» 17850,63 грн. Позивач зазначає, що решта страхового відшкодування 62185,41 грн. не надіслано вказаному підприємству для здійснення ремонту автомобіля позивача, що свідчить про грубе порушення умов договору та чинного законодавства України. На підтвердження даних обставин позивач надає платіжне доручення № 480 від 15 червня 2018 р. на 3950,63 грн.; № 504 від 05 липня 2018 р. на 4000,00 грн. № 515 від 13 липня 2018 р. на 4000,00 грн.; № 582 від 30 липня 2018 р. на 3000,00 грн.; № 677 від 03 вересня 2018 р. на суму 3000,00 грн., всього 17850, 63 грн., та зазначає, що решта: 800036,04 грн. - 17850,63 грн.= 62 185,41 грн. залишилась невиплаченою. Відповідно рахунку ТОВ «Автоград» № М_СчТ00581 від 22.03.2018 р. загальна сума ремонту автомобіля позивача становить 80036,04 грн. Позивач надає розрахунок сплати йому різниці страхового відшкодування в розмірі 62185,41 грн., що відповідає різниці між матеріальним збитком та уже сплаченим страховим відшкодуванням (800036,04 грн. - 17850,63 грн.), яку позивач просить стягнути з відповідача. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 6.1.5 договору страховик зобов'язаний протягом 20 робочих днів після отримання від страхувальника всіх необхідних документів, зазначених в п. 8 цього Договору скласти Страховий акт, що є формою рішення про виплату страхового відшкодування. Згідно п.6.1.7 Договору страховик при визнанні події, що сталася страховим випадком, зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування протягом 20 робочих днів з дня складання страховиком страхового акту. Пунктом 6.1.8 Договору встановлено, що страховик при порушенні терміну виплати страхового відшкодування - повинен сплатити страхувальнику пеню в розмірі 0,01 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п.9.1 договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування на підставі заяви на виплату Страхувальника (Вигодонабувача) і страхового акта, який складається Страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) за формою, затвердженою Страховиком. Пунктом 9.7 договору визначено, що виплата страхового відшкодування може здійснюватись безпосередньо страхувальнику, третім особам, спадкоємцям Страхувальника та/або застрахованих осіб, а також за узгодженням з останнім шляхом оплати рахунків за роботи, товари, послуги, пов'язані із настанням страхового випадку, особам, які проводять відповідні роботи, надають послуги, товари. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Про страхування», договором страхування. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 988 ЦК України визначено, що до обов'язків страховика віднесено, зокрема, вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку; здійснення страхової виплати у строк, встановлений договором, у разі настання страхового випадку. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону «Про страхування»). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але, як вбачається із матеріалів справи, беручи до уваги договір добровільного страхування наземного транспорту серія ТР-N № 117-1111 від 22.09.2017 року, копії платіжних доручень на загальну суму 17850,63 грн., кошти страховиком виплачено не у повному обсязі, тому вимоги про стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування у сумі 62185,41 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до п. 36.2. статті 36 Закону виплата страхового відшкодування має бути здійснена страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Пунктом 36.5. статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається із розрахунку пені, що наведений позивачем у позові та перевірений судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1137,99 грн. Що стосується вимог про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Верховний суд України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від 22.09.2017 року, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Перевіривши розрахунок, наведений позивачем, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 935,33 грн., сума інфляційних витрат у розмірі 1807,65 грн. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи пояснення та надані у справі докази, суд вважає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не підтвердив завдання йому моральної шкоди, тому суд, приходить до висновку про відмову у виплаті моральної шкоди відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи те, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але, як вбачається із матеріалів справи, беручи до уваги договір добровільного страхування наземного транспорту серія ТР-N № 117-1111 від 22.09.2017 року, копії платіжних доручень на загальну суму 17850,63 грн., кошти страховиком виплачено не у повному обсязі, тому вимоги про стягнення з відповідача недоплаченого страхового відшкодування у сумі 62185,41 грн., пені, 3% річних, інфляційних втрат, підлягають задоволенню, проте, позивачем не доведено завдання йому відповідачем моральної шкоди, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial