Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON] 29618,86 грн. матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП та 20000 грн. моральної шкоди. В судове засідання належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач та представник позивача не зявились, проте у своїй заяві від 24.02.2015 р. просив суд розглядати справу без їхньої участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2014 року № 359/8950/14-п встановлено, що 29.04.2014 року о 09 год. 00 хв. в м. Борисполі сталася ДПТ за участю [PERSON] та [PERSON], в результаті якого автомобілі учасників зазнали механічних пошкоджень, винним у скоєнні ДПТ визнано [PERSON]. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із звіту автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу автомобіля [NUMBER] проведеним ПП «Авто Експрес» розмір завданого збитку [PERSON] внаслідок вказаного ДТП становить 23 799,47 грн. За послуги оцінки автомобіля позивачем додатково сплачено 650 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 9478825 від 01.09.2014 року. Із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 26.07.2014 року вбачається, що в результаті ДТП водій [PERSON] згідно висновку експерта № 102/Е від 16.07.2014 року отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран обличчя, забоїв шийного і грудного відділів хребта, а також струсу головного мозку, які тягнуть за собою розлад здоровя на строк більше 6-ти і менше 21-го дня, тому відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягнули за собою короткочасний розлад здоровя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у звязку із ДТП, [PERSON] поніс витрати повязані з лікуванням на загальну суму 5169,86 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій долучених до матеріалів справи. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом вказаних норм загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є: наявність шкоди, протиправність дій того, хто завдав шкоду, причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла, а також вина, того, хто завдав шкоду. У п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 4 від01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Враховуючи те, що позивачем подано до суду належні та допустимі докази, які підтверджують наявність усіх необхідних елементів (ознак) складу правопорушення, вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в загальному розмірі 29618,86 грн. є правомірними, обґрунтованими, а отже такими що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З огляду на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, розмір матеріальних збитків, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди. В решті вимог відмовити. Крім того, згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається увідповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У справі відсутні належні та допустимі докази понесення позивачем витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги на суму 5000 грн. Належний детальний розрахунок таких витрат позивачем не надавався. Судом критично оцінено посилання на долучений до справи договір про надання правової допомоги від 20.11.2014, тому що цей договір підтверджує лише факт досягнення домовленостей сторін, а не реальну оплату за отримані, надані послуги. Долучена до справи квитанція №874212 від 20.11.2014 року також не може вважатись належним доказом, оскільки із її змісту не вбачається кому та в якому обємі надавалась правова допомога. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені витрати на оплату судового збору слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial