Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 2008 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. З відповідачем шлюбно-сімейні відносини припинені, через відсутність взаємопорозуміння та різних поглядів на життя. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Він є здоровим, працездатним чоловіком, працює, має можливість надавати матеріальну допомогу. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася судом завчасно та належним чином. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Справу просила розглядати у його відсутності Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Матеріалами справи встановлено, згідно даних фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2008 року, батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Дитина [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю - позивачем по справі [PERSON] (а.с. 3), в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що неповнолітня [PERSON] перебуває на утриманні позивача по справі. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки, а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved