Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову вказує, що він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , вступивши в управління спадковим майном, а саме будинком [ADDRESS] , однак не оформив своїх спадкових прав. В цьому будинку зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , а також відповідач, який з 2000 року в цьому будинку не проживає, у 2010 році змінив громадянство та проживає на території Російської Федерації. У зв`язку із реєстрацією відповідача у цьому житловому будинку він не може зареєструвати інших членів своєї сім`ї та реалізовувати інші права власника, тому звертається до суду з відповідним позовом. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі й просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер [INFO] та після його смерті в управління та розпорядження спадковим майном вступив спадкоємець за законом [PERSON] , який на день смерті проживав разом з померлим у вказаному будинку. Право власності [PERSON] на цей будинок в БТІ не зареєстровано. Зазначені обставини підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , довідкою виконкому Сербинівської сільської ради №259 від 22 червня 2004 року, матеріалами спадкової справи № 102/2006. Згідно ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини [INFO] , спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Тобто позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відсутність у померлого свідоцтва про право власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняв спадщину. Таким чином, права [PERSON] як власника успадкованого житлового будинку, який не оформив свої спадкові права, підлягають захисту. Згідно довідки виконкому Сербинівської сільської ради від 17 вересня 2020 року №780 у будинку [ADDRESS] до складу сім`ї [PERSON] входять [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останній зареєстрований, але з 2000 року за вказаною адресою не проживає. [PERSON] є громадянином Російської Федерації з 04 березня 2010 року та зареєстрований в [ADDRESS] з 25 квітня 2009 року, що підтверджується відомостями його паспорта. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , які є відповідно дружиною та сусідкою позивача, підтвердили, що [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] з 1997 року не проживає, житловою площею не користується, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Оцінивши усі надані докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , оскільки відсутній у зазначеному житловому будинку без поважних причин понад один рік. Разом з тим позовні вимоги [PERSON] в частині зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги про стягнення судового збору з відповідача позивачем не заявлялось.

Outcome: partial