Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила: розірвати договір підряду № б/н від 25.09.2018 року, укладений між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; а також стягнути з [PERSON] на її користь оплачену нею передоплату за виконання робіт по виготовленню меблів в сумі 20000 грн. 00 коп., штрафні санкції в сумі 8667 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. і витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 25 вересня 2018 року між ними був укладений Договір підряду № б/н, згідно умов якого відповідач мав розробити дизайн-проект корпусних меблів, виготовити їх і передати позивачу у власність, а позивач оплатити та прийняти меблі. Відповідно до п. 1 розділу 2 умов договору, загальна сума договору є договірною і складає 27000,00 грн. Пунктом 2 цього розділу передбачено, що Замовник в момент підписання Договору вносить передплату 70% від загальної суми Договору, що складає 20000,00 грн., а решта 30%, в розмірі 7000,00 грн., вноситься Замовником в день доставки меблів. Відповідно до розділу 3 вищевказаного Договору, Виконавець зобов`язаний був виготовити меблі протягом 25 робочих днів і змонтувати їх на місці установки протягом 10 робочих днів. У випадку відсутності Замовника або його представника і у випадку неможливості іншим шляхом потрапити на місце монтажу меблів по вищезазначеній адресі в погоджений час, Виконавець складає відповідний акт. Всі наступні рейси транспорту з доставки меблів сплачуються Замовником додатково перед доставкою, а термін установки виготовлених меблів, установлюються виконавцем відповідно з внутрішнім графіком. Позивач підчас укладення договору 25.09.2018 року, передала відповідачу грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. передплати відповідно до умов Договору, тобто позивач виконав свої зобов`язання щодо сплати 70 відсотків від загальної суми договору. В свою чергу, [PERSON] отримала передплату в розмірі 20000,00 грн. (70% загальної суми договору), але свої зобов`язання з розроблення дизайн-проекту, його погодження, виготовлення меблів відповідно до погодженого дизайн проекту, доставки меблів до місця монтажу та установки, не виконала, чим порушила умови вищевказаного договору. Позивач неодноразово зверталась до відповідача щодо виконання умов договору, при цьому, вона готова була отримати виготовлені меблів в строк передбачений договором. При неодноразових спробах зв`язатись з відповідачем в телефонному режимі, номери мобільних телефонів відповідача: [NUMBER] та [NUMBER] , майже постійно перебували поза зоною досяжності та з`являвся абонент в мережі в більшості випадків на декілька хвилин, а коли абонент був в мережі на дзвінки не відповідав. Позивач розуміючи, що відповідачем отримано грошові кошти на виготовлення меблів за договором підряду, а роботи не виконуються, вона була змушена звернутись до відповідача з претензією про відмову від виконання умов договору та повернення сплачених коштів в розмірі 20000,00 грн. передплати. Окрім того, вона звернулася до правоохоронних органів з питання притягнення до відповідальності [PERSON] , яка не виконує умови договору. Лише після звернення до суду і постановлення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвали про відкриття провадження від 11 грудня 2018 року, змусило [PERSON] здійснити 13 грудня 2018 року відправлення поштовим зв`язком «Нова Пошта» поштове відправлення на адресу позивача, при цьому, вказане відправлення не було погоджено сторонами, ані дати такої поставки, ані часу такого відправлення. Зважаючи на те, що договір підряду не виконано, не тільки у встановлені ним строки, але й на теперішній час, позивач набула право на розірвання договору і відшкодування збитків. У лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила: зобов`язати [PERSON] прийняти результати робіт, виконані згідно договору б/н від 25.09.2018 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь 37617 грн.; а також відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні про нарахування пені та штрафу за несвоєчасний вивіз меблів у розмірі 250 гривень на день та 0,3% від ціни вартості замовлення (27000 гривень але не більше 30% від цієї суми) до моменту виконання рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що між ним був укладений договір підряду від 25.09.2018 року, предметом якого було: розробка дизайн-проекту корпусних меблів; виготовлення меблів згідно узгодженого проекту; монтаж меблів; доставка та установка виготовлених меблів. Вказаний договір є змішаним договором, який включає в себе умови договору про надання послуг (в частині перевезення) та підряду (в частині розробки дизайн проекту та виготовлення меблів, а також їх монтажу). При цьому, відповідно до п. 3 укладеного між сторонами договору, який міститься у матеріалах справи, вона повинна була: до 31.10.2018 року здійснити виготовлення меблів; і до 14.11.2018 року вона повинна була змонтувати та встановити виготовлені меблі за місцем проживання [PERSON] , яка, в свою чергу, взяла на себе зобов`язання оплатити 20000 гривень авансу - вартість матеріалів. Решта - вартість виконаних робіт, розробка дизайн проекту, доставка, вартість яких складає 7000 грн., які Замовник повинен був сплатити після монтажу меблів за його місцем проживання. Після розроблення проекту, у строки встановлені договором, закупки матеріалів та виготовлення меблів вона сповістила Замовника за телефоном про готовність меблів до монтажу за його місцем проживання. При цьому, обов`язок по доставці меблів і її монтажу повинен відбутись після погодження сторонами часу такої доставки, про що чітко зазначено у розділі 4 договору. Отже, її обов`язок по доставці і монтажу меблів за місцем проживання Замовника пов`язаний не тільки із часом, але і з обов`язком останнього погодити таку доставку з Виконавцем. В свою чергу, вона у строки, встановлені договором, у жовтні 2018 року почала домовлятись телефоном про час доставки виготовлених меблів, однак Замовник почав ухилятись від виконання пункту 4 договору, у тому числі при свідках. В якийсь момент Замовник просто перестав відповідати на її дзвінки і нею було вирішено змонтувати меблі та відправити замовлений товар «Новою поштою». Однак, [PERSON] так і не побажала прийняти його. На сьогодні замовлені меблі повністю виготовлені і змонтовані, але відповідач безпідставно відмовляється від виконання обов`язків по договору, а саме від обов`язку прийняття виготовленої речі та її оплати. Отже, є усі підстави для зобов`язання відповідача виконати обов`язок у спосіб, передбачений договором, та стягнути з нього залишок у розмір 7000 грн. При цьому, у зв`язку із незаконною відмовою відповідача від виготовлених меблів, їй завдана шкода у розмірі 2707 грн. за відмову в отриманні доставки замовлених меблів. Так, сторони, укладаючи договір від 25.09.2018 року, у розділі 8 пунктах 4 та 5 передбачили пеню за несвоєчасну оплату послуг у розмірі 0,3% від вартості замовлення, але не більше 30% від загальної вартості та штраф за затримку вивозу меблів у розмірі 250 гривень на день. Таким чином, оскільки вона готова була виконати обов`язок щодо доставки меблів 14.11.2018 року, а з вини відповідача вона небула доставлена вчасно, обов`язок по оплаті штрафу почав рахуватися з 16.11.2018 року. Отже, Замовник винен їй: 7000 грн. - залишок по договору; 23000 грн. - штраф за несвоєчасний вивіз меблів; 7617 грн. - пеня за несвоєчасну оплату за меблі. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] і зустрічний позов [PERSON] були об`єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] і її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі, а проти зустрічного позову заперечували і просили відмовити в його задоволенні. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом і просив задовольнити їх в повному обсязі, а проти первісного позову заперечував і просив відмовити в його задоволенні. При цьому, посилався на обставини, які викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. У судовому засіданні було встановлено, що 25 вересня 2018 року між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Договір підряду № б/н (а.с.5-10), предметом якого було - взяті [PERSON] (Виконавцем) на себе зобов`язання виготовити і передати [PERSON] (Замовнику) у власність корпусні меблі, відповідно розробленого та затвердженого дизайн-проекту, в кількості і в асортименті відповідно ескізу, а Замовник оплатити і прийняти меблі (пункт 2 розділу 1 Договору). Пунктом 3 розділу 1 Договору визначено, що Виконавець зобов`язаний виконати додаткові послуги: доставка, монтаж, установка. Відповідно до п. 1 розділу 4 Договору, Виконавиць доставляє меблі за адресою: [ADDRESS] , в погоджений сторонами час. У випадку відсутності Замовника або його представника та у випадку неможливості другим шляхом потрапити на місце монтажу меблів по вищезазначеній адресі в погоджений час, Виконавець складає відповідний акт. Всі наступні рейси транспорту з доставки меблів сплачуються Замовником додатково перед доставкою, а термін установки виготовлених меблів, установлюються виконавцем у відповідності з внутрішнім графіком (а.с.5). Відповідно до п. 1 розділу 2 Договору, загальна сума договору є договірною та складає 27000 грн. Пунктом 2 цього розділу передбачено, що Замовник в момент підписання Договору вносить передплату 70% від загальної суми Договору, що складає 20000 грн., а решта 30% в розмірі 7000 грн. вноситься Замовником в день доставки меблів. 25 вересня 2018 року [PERSON] (Замовник) під час укладення Договору передала [PERSON] (Виконавцю) грошові кошти в розмірі 20000 грн. передплати відповідно до умов Договору. Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. [PERSON] стверджувала, що [PERSON] не були виконані роботи, передбачені Договором, зокрема роботи з виготовленням меблів Виконавцем не виконані, не здійснено доставку меблів, їх монтаж та установку, а тому просила розірвати укладений між ними договір і відшкодувати, завдану їй матеріальну шкоду із штрафними санкціями. В свою чергу, представник [PERSON] стверджував, що останньою виконані всі зобов`язання за Договором в повному обсязі, згідно заявленим вимогам Замовника, і це саме [PERSON] відмовляється виконувати свої обов`язки за Договором, у зв`язку з чим просив зобов`язати її прийняти результати робіт і стягнути кошти, в тому числі штрафні санкції. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, судом встановлено, що Виконавець зобов`язаний був виготовити меблі протягом 25 робочих днів і змонтувати їх на місці установки протягом 10 робочих днів, що передбачено п. 1 розділу 3 укладеного між сторонами Договору. Таким чином, виходячи з вищевказаних умов Договору, [PERSON] повинна була виготовити меблі не пізніше, ніж до 31 жовтня 2018 року, і змонтувати їх на місці установки не пізніше, ніж 14 листопада 2018 року, з чим погодилися і сторони в судовому засіданні. Проте, судом встановлено, що у визначений термін [PERSON] не були виготовлені, змонтовані і встановлені меблі на місці, тобто за адресою Замовника, а саме: [ADDRESS] (п. 1 розділу 4 Договору). Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Твердження же сторони [PERSON] , що меблі виготовлені, а не встановлені з вини саме Замовника, є неспроможними і спростовуються низкою доказів, долучених до матеріалів справи, зокрема: СМС-перепискою між [PERSON] і абонентом з мобільним номером телефону [NUMBER] ; деталізованим рахунком про зв`язки мобільного телефону [PERSON] ( [NUMBER] ) з іншими абонентами, в тому числі - [NUMBER] , [NUMBER] , - в свою чергу, за інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця [PERSON] , мобільні номери [NUMBER] , [NUMBER] належать саме їй (а.с.13-16). З вказаних доказів випливає, що [PERSON] намагалася виходи на зв`язок із [PERSON] , в тому числі вела переписку щодо виконання умов Договору і саме Виконавець повідомив про не виконання Договору з різних підстав (фасади виконали не в розмір тощо), а потім перестав виходити на зв`язок. Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . У зв`язку з зазначеними обставинами, 15 листопада 2018 року [PERSON] була направлена на адресу [PERSON] претензія щодо невиконання умов договору (а.с.12). Твердження сторони [PERSON] , що претензія була направлена не на те поштове відділення, також є не спроможними, оскільки згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця [PERSON] , місцем її проживання є адреса: [ADDRESS] (а.с.13), і саме на цю адресу і на це ж поштове відділення (49048) була направлена претензія, що підтверджується повідомлення про поштове вручення (а.с.11) Натомість же стороною [PERSON] не було представлено суду жодного належного доказу, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, того, що меблі були виготовлені і готові до установки за обумовленою між сторонами адресою. Посилання [PERSON] на відправку меблів «Новою Поштою» є необґрунтованими, оскільки умовами Договору підряду № б/н від 25.09.2018 року, укладеного між сторонами, не передбачений такий порядок доставки товару! Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів). Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з положеннями ст. 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Нормами частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. В свою чергу, стороною Виконавця не було доведено суду, що значну частину обсягу послуги/робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано. Так само, згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. З урахуванням вищевказаного, суд вважає можливим розірвати Договір підряду № б/н від 25.09.2018 року, укладений між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Відповідно позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають повністю з підстав, що встановлені судом вище. При цьому, згідно з ч. ч. 2-5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як роз`яснив п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд погоджується з вимогами [PERSON] щодо відшкодування оплаченої нею передоплати за виконання робіт по виготовленню меблів в сумі 20000 грн. 00 коп. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Так, пунктом 1 розділу 8 Договору від 25.09.2018 року визначено, що за невиконання, або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену законодавством України і цим договором. Пунктом 3 цього розділу визначено, що за затримку виготовлення меблів Виконавець виплачує замовнику штраф в розмірі 0,3% від ціни виконання робіт за кожний день прострочення, але не більше 30% робіт. Як було встановлено судом вище, умовами договору строк виконання послуг щодо встановлення меблів був визначений сторонами до 14.11.2018 року. Фактично же Виконавець не надав послуги й дотепер, але сам Замовник вирахував штрафні санкції по 01.03.2019 року, тобто за період з 15.11.2018 року по 01.03.2019 року, а положеннями ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, тобто, враховуючи чинну на момент розгляду справи норму закону щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд погоджується з позицією [PERSON] щодо визначення штрафних санкцій по 01.03.2019 року. Таким чином, період прострочення надання послуги складає 107 днів - з 15.11.2018 року по 01.03.2019 року. Вартість послуги складає 27000 грн. А отже, розмір пені складає (27000 х 0,3%) * 107 днів = 8667 грн. 00 коп. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним розірвати договір підряду № б/н від 25.09.2018 року, укладений між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] оплачену нею передоплату за виконання робіт по виготовленню меблів в сумі 20000 грн. 00 коп., штрафні санкції в сумі 8667 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки [PERSON] задоволені її позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). Крім того, частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу і з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад і розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу [PERSON] надала ордер на адвоката Коломоїця С.В. щодо представлення її інтересів у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 25.02.2019 року, прибутковий касовий ордер Серії 01АААГ № 002010 від 08.10.2018 року, згідно з яким вона сплатила 25.02.2019 року адвокатові 5000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 25.02.2019 року, а також перелік і види наданих адвокатом робіт станом на 01.03.2019 року. З урахуванням вищевказаного, суд вважає обґрунтованими і доведеними судові витрати [PERSON] на правову допомогу у розмірі 5000 грн., надані їй адвокатом Коломоїцем С.В., що підтверджено відповідними доказами. При цьому, з урахуванням складності справи, а також ціни позову і значення справи для сторін, суд не вважає завищеними судові витрати [PERSON] на правову допомогу у розмірі 5000 грн. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved