Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання за [PERSON] право власності на нежилі приміщення (в літ. А) загальною площею 171,1 кв.м., що складають 16/100 частини від нежилих приміщень напівпідвалу в будинку площею 1043,3 кв.м. (або 18/100 частин від нежитлових приміщень в будинку площею 941,4 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 12.08.2014 р. згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу він придбав, а відповідач ПАТ «КБ «Актив-банк» відчужив нежилі приміщення (в літ. А) загальною площею 171,1 кв.м., що складають 16/100 частини від нежилих приміщень напівпідвалу в будинку площею 1043,3 кв.м. (або 18/100 частин від нежитлових приміщень в будинку площею 941,4 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 4345159,17 грн. Право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно, актом приймання-передачі нерухомого майна від 12.08.2014 р. Разом з тим, 13.11.2014 р. на адресу позивача від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Актив-банк» Шевченка О.В. надійшло письмове повідомлення про нікчемність правочину від 13.11.2014 р. з посиланням на ненадходження повної суми коштів згідно умов договору купівлі-продажу. Вказані обставини, а також ігнорування відповідачем вимог позивача, що ґрунтуються на його праві власності на спірне майно, стали підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку ст.392 ЦК України. При цьому, позивач стверджував, що доводи відповідача стосовно невиконання зобов'язання щодо проведення розрахунку за придбане майно, спростовуються доказами, які підтверджують факт отримання ПАТ «КБ «Актив-банк» у повному обсязі суми, визначеної сторонами у договорі від 12.08.2014 р. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спірне майно було передано позивачеві незаконним шляхом, оскільки штучне зменшення ліквідної маси неплатоспроможного банку може стати підставою для порушення прав вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за такими вкладами. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 12.08.2014 р. між ПАТ «КБ «Актив-банк» в особі голови правління Солнцева І.М.та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилих приміщень (в літ. А), загальною площею 171,1 кв.м., що складають 16/100 частини від нежилих приміщень напівпідвалу в будинку площею 1043,3 кв.м. (або 18/100 частин від нежитлових приміщень в будинку площею 941,4 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 4345159,17 грн., що є еквівалентом 338778,00 дол. США за курсом НБУ, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. Обставини проведення розрахунків між сторонами за вищевказаним договором купівлі-продажу від 12.08.2014 р. були предметом дослідження в межах цивільної справи №761/34392/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Актив-банк»до [PERSON], 3-я особа: [PERSON] про визнання правочину нікчемним. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.04.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.06.2015 р. у задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-банк» у справі №761/34392/14-ц було відмовлено. Так, рішенням у справі №761/34392/14-ц установлено наступні обставини. Платіжним дорученням №01 від 12.08.2014 р., [PERSON] здійснено часткову оплату придбаних нежилих приміщень, відповідно до умов договору купівлі-продажу в сумі 724193, 20 грн. без ПДВ. Також, 12.08.2014 між ПАТ «КБ «Актив-банк» та [PERSON], яка є вкладником ПАТ «КБ «Актив-банк» за договором №ДФО-01-165946 строкового вкладу у сумі 400000,00 дол. США «Актив прибутковий» від 31.01.2014, було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручилась перед ПАТ «КБ «Актив-банк» за виконання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.08.2014, укладеного між банком та [PERSON] Наступного дня, 13.08.2014 ПАТ «КБ «Актив-банк» здійснило договірне списання з рахунку [PERSON] різницю заборгованості за договором купівлі-продажу від 12.08.2014 в сумі 285315,00 дол. США (з наявних на її рахунку 400000,00 доларів США), що підтверджено випискою ПАТ «КБ «Актив-банк» по особовим рахункам [PERSON] з 11.08.2014 по 14.08.2014; випискою ПАТ «КБ «Актив-банк» по угоді ДФО-01-165946 та депозитному рахунку [PERSON] від 15.08.2014. В ході судового розгляду справи №761/34392/14-ц суд встановив відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «КБ «Актив-банк» про визнання спірного правочину нікчемним. За таких обставин, оскільки рішення у справі №761/34392/14-ц набрало законної сили 25.06.2015, в розумінні ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню обставини повного розрахунку між ПАТ «КБ «Актив-банк» та [PERSON] згідно умов договору купівлі-продажу 12.08.2014. В даному позові позивач мотивував позовні вимоги відмовою відповідача у визнанні його прав власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна, та відмовою уповноважених осіб відповідача виконувати умови договору оренди від 12.08.2014, стосовно сплати орендних та комунальних платежів, а також повернення майна власнику, що підтверджував надісланими на адресу відповідача вимогами про усунення перешкод у володінні та користуванні майном від 09.10.2014 та від 03.07.2015. Зі змісту ст. 392 Цивільного кодексу України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 факт володіння нерухомим майном на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на таке майно, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Водночас, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірне майно не підтверджуються обставинами, які підлягають встановленню згідно ст. 392 ЦК України, оскільки правочин купівлі-продажу є чинним, його дійсність підтверджена рішенням суду, а таке визнання не є самоціллю позивача, адже на підтвердження цієї вимоги позивач фактично доводить необхідність витребування майна з чужого незаконного володіння, та усунення порушень права власності, не пов'язаних з порушенням володіння. Отже, за таких умов, вимоги про визнання права власності є лише передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети (повернути майно у своє володіння, усунути перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном). Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду цивільної справи №761/34392/14-ц, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Актив-банк» про визнання права власності, оскільки позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Outcome: dismissed