Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку тривалістю шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], спадкодавець) та визначення частки спадкодавця у спадковому майні - квартирі за адресою: [ADDRESS] якою він володів спільно з позивачем та відповідачами -[PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], [PERSON], відповідачі). На обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його син [PERSON] Після смерті сина залишилась спадщина у вигляді частки вищевказаної квартири. При зверненні до Сьомої київської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску строку для прийняття спадщини та невизначеність частки померлого у спільному майні. Після смерті сина через тяжку втрату він постійно хворів та знаходився на лікуванні, а тому не зміг вчасно звернутися до нотаріальної контори. При визначенні частки спадкодавця у спільному майні слід керуватися нормою ст. 370 ЦК України щодо рівності часток співвласників у спільному майні. Представник позивача подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Київська міська рада про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, проте в судове засідання її представник не з'явився без повідомлення причин неявки, письмових заперечень на позов не подав, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для розгляду справи за його відсутності. Від [PERSON] та [PERSON] надійшли нотаріально посвідчені заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Головне територіальне управління юстиції у м. Києві надало письмові пояснення на позов та просило розглянути справу у відсутність його представника. Нез'явлення учасників справи є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. На підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого Київською універсальною біржею 26.03.1996 за [NUMBER], чоловік [PERSON], дружина [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей - син [PERSON] та дочка [PERSON], набули у спільну власність чотирикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, а тому право на спадкування одержали його батько [PERSON] та мати [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За приписом ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом з сином постійно не проживав і звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 03.11.2017, тобто на чотири дні пропустив встановлений законом строк для подання такої заяви. [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина. Постановою від 07.12.2017 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину пославшись на сплив шестимісячного строку для прийняття спадщини та невизначення частки померлого у спільному майні. Ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачем медичної документації вбачається, що в період з 03.05.2017 по 26.10.2017 він знаходився на лікуванні у клініці інтегративної медицини «Сарт Мед» з діагнозом «Ішемічний інсульт емболічного генезу в басейні лівої внутрішньої сонної артерії з вираженим правостороннім геміпарезом тотальної афазії на фоні мерцальної аритмії, артеріальної гіпертензії ІІІ ст. Атеросклероз аорти і коронарних артерій IV ст., ІХС» та був виписаний на амбулаторне лікування. Отже з урахуванням наявності у позивача низки тяжких хронічних захворювань та лікування, яке тривало понад п'ять місяців із встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд визнає причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, у зв'язку з чим вбачає підстави для визначення додаткового шестимісячного строку для подання такої заяви. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно. Відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки. За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи, що квартира була набута у власність членами однієї сім'ї, і у договорі купівлі-продажу розмір часток покупців не зазначений, суд дійшов висновку, що квартира була набута у спільну сумісну власність. Водночас ні Цивільний кодекс Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім'ї у праві спільної сумісної власності. 16.01.2003 Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв'язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004. Оскільки цивільні відносини щодо права власності на квартиру продовжили існувати і після 01.01.2004, а тому при визначенні часток суд на підставі ч. 3 ст. 5 ЦК України керується нормою ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, яка передбачає, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону суд дійшов висновку, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто спадкодавцю, позивачу та відповідачам належить по ? частині квартири за адресою: [ADDRESS]. З огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved