Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з останнього на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області грошові кошти в сумі 14 860, 79 гривень, витрачені на навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між Броварським відділом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області(наказом Департаменту ДСО при МВС України від 24.04.2013 № 89 з 01.07.2013 припинено Броварський Відділ УДСО при ГУ МВС України в Київській області як самостійну юридичну особу шляхом його приєднання до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області), [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений Договір № 378 від 07.08.2012 року. Відповідно до умов даного Договору, третя особа зобов'язується провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». Згідно п. 1.2. Договору позивач перерахував третій особі кошти на навчання відповідача протягом 3-х діб після надходження платіжної вимоги. Відповідно до п.1.2 Договору вартість навчання відповідача складає 13 259,68 грн. Проте, згідно з бухгалтерською довідкою позивача, загальна сума, витрачена на навчання Відповідача становить 14 860,79грн. Відповідно до п. 2.3 Договору відповідач зобов'язаний був прибути після закінчення навчального закладу третьої особи на службу до підрозділу УДСО при ГУ МВС України в Київській області 29.11.2012 року та відпрацювати мінімум три роки. Відповідач був призначений міліціонером-водієм спеціального підрозділу груп затримання роти міліції Броварського відділу, що підтверджується витягом з наказу УДСО при ГУ МВС України в Київській області від 05.12.2012 № 184 о/с. Відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 17.10.2014 р., що підтверджується витягом з наказу УДСО при ГУ МВС України в Київській області від 03.10.2014 № 130 о/с. Згідно п. 2.4. Договору у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання, або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним, бажанням до закінченого визначеного договором строку, Відповідач зобов'язаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив Позивач за його навчання. 13.11.2014 року відповідачу біло направлено претензію № 13/1-1-1866, яка була отримана 22.11.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте відповіді позивач не отримував. Просять стягнути з відповідача на свою користь 14 860,79 грн. витрачених на навчання та сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву, позов підтримує, просить справу розглянути без його участі, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа - Вінницьке вище професійне училище Департаменту Державної служби охорони при МВС України в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що між Броварським відділом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області(наказом Департаменту ДСО при МВС України від 24.04.2013 № 89 з 01.07.2013 припинено Броварський Відділ УДСО при ГУ МВС України в Київській області як самостійну юридичну особу шляхом його приєднання до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області), [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір № 378 від 07.08.2012 року(а.с. 9). Відповідно до умов даного договору, третя особа взяла на себе зобов'язання провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». (ас.5) Як свідчать матеріали справи загальна сума витрачена позивачем на навчання відповідача становить 15163, 92 гривень, в той час, як вартість навчання відповідно до п. 1.2. Договору складає 13996, 32 гривень.(ас.5). Суд відзначає, що в матеріалах справи містяться копії актів прийому-здачі виконаних робіт № ВУ-011414, № ВУ-011415, № ВУ-011610, № ВУ-011611, № ВУ-011614, № ВУ-012093, № ВУ-012094, № ВУ-012566, № ВУ 012567, № ВУ-013329, № ВУ-013338(ас.11-21) Крім того, з письмових матеріалів справи, а саме, з витягу з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 05.12.2012 року за № 184 о/с вбачається, що відповідач з 29.11.2012 року був призначений міліціонером-водієм спеціального підрозділу груп затримання роти міліцій Броварського відділу (а.с.22). У судовому засіданні судом було досліджено інший наказ за № 130 о/с від 03.10.2014 року, з якого вбачається, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, починаючи з 17.10.2014 року.(ас. 23) Згідно з п. 2.4. Договору № 378 від 07.08.2012 року у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання, або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінченого визначеного договором строку, Відповідач зобов 'язаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив Позивач на його навчання. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідач відповідно до умов вказаного Договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання, передбачені Договором, тобто звільнився за власним бажання з посади міліціонера-водія спеціального взводу груп затримання Броварського міжрайонного відділу УДСО ГУ МВС України в Київській області, до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після навчання (а.с. 23). Позивачем на виконання умов Договору надсилався боржнику рекомендований лист з повідомленням про порушення ним умов Договору й необхідністю відшкодувати витрати за навчання, проте дане повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання (а.с. 24-25). Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.5), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved