Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 25216,80 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 4784,06 грн. інфляційних втрат, 1978,61 грн. трьох відсотків річних та судовий збір у розмірі 2102 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2016-2020 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] в якому належить відповідачу [PERSON] . Разом з власницею в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Позивач надав теплову енергію за вказаною адресою за період з 01.10.2016 по 01.05.2020 на суму 65\~112,44 грн., за яку відповідачі оплатили лише 42\~543,33 грн., тим самим не виконавши свої зобов`язання в повному обсязі. З урахуванням перерахунку залишок їх боргу складає 25\~216,80 грн. Крім того, за період з 01.10.2016 по 01.05.2020 відповідачам нараховано 4784,06 грн. інфляційних втрат та 1978,61 грн. трьох відсотків річних. Посилаючись на\~те,\~що надіслане\~відповідачам попередження\~про заборгованість\~залишилося без\~задоволення,\~та борг\~відповідачами не\~погашено,\~позивач просить\~ стягнути\~його з\~урахуванням нарахувань,\~передбачених статтею\~625\~ЦК України. Представник відповідача [PERSON] адвокат Істоміна К.В. 28.12.2020 надала відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати до вимог з 01.10.2016 по 01.08.2017 позовну давність та врахувати що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (пені та штрафів) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. У відповіді на відзив позивач наголосив, що відповідачем частково здійснювалось погашення заборгованості за спірний період, що свідчить про визнання відповідачем боргу та переривання строку позовної давності, а також що згідно ст. 625 ЦК нарахування 3% річних та інфляційних витрат носить компенсаційний характер, а не штрафний, а тому не може вважатися пенею (штрафом), у зв`язку з чим до таких вимог заборона нарахування на період дії карантину або обмежувальних заходів не розповсюджується. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У відповідності до частини 13 статті 7\~ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.09.2005 (а.с.9). Згідно витягу\~з реєстру\~територіальної громади разом із власницею у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). ПрАТ «МТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м.\~Миколаєва, в тому числі до квартири [PERSON] в 2016-2000 опалювальному періоді, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону (а.с.10-12). ПрАТ «МТЕЦ» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу за спірний період, але виданий судовий наказ було скасовано ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2020. 20.07.2020 позивачем на адресу відповідачів за вих. № 424-ф5 надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 252016.80 грн., який утворився станом на 20.07.2020, проте відповідачами борг не погашено, спір не урегульовано. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України\~\~від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Статтею 32 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630\~(далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до частин першої,\~третьої статті\~12\~та\~частин\~першої,\~шостої\~статті\~81\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини другої статті\~77\~ЦПК\~України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Як вбачається з нарядів про підключення будинку до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира [PERSON] , де вона зареєстрована з іншими відповідачами. Приймаючи до уваги те, що відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, не оплатили в повному обсязі отримані послуги, у зв`язку із чим за спірний період утворилася заборгованість, яка з урахуванням перерахунку та часткового погашення боргу складає 25\~216, 80 грн., що підтверджується розрахунком позивача, який належними та допустимими доказами відповідачами не спростовано, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Посилання представника відповідача про можливість застосування до вимог за період з 01.10.2016 по 01.08.2017 позовної давності, суд вважає безпідставними, оскільки згідно розрахунку заборгованості відповідачами здійснювалась оплата послуг позивача у грудні 2016 року у сумі 10520 грн., у січні 2017 у сумі 5550 грн., у лютому 2017 року у сумі 3,33 грн., що є сплатою в меншому розмірі, ніж було визначено позивачем, проте вказане згідно ст.\~267 ЦК України свідчить про переривання строків позовної давності. Що стосується вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, то суд дійшов наступного. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга\~статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України\~(висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Безпідставними є доводи представника відповідача про застосування до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)», оскільки такі ґрунтуються на невірному тлумаченні вказаного закону. Так згідно п. 4 ч. 3 Прикінцевих положень зазначеного закону на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (пені\~та штрафів) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас, згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже нарахування 3% річних та інфляційних витрат носить компенсаційний, а не штрафний характер, не є неустойкою (пенею або штрафом), у зв`язку з чим до таких вимог заборона нарахування на період дії карантину або обмежувальних заходів не розповсюджується. Із розрахунку позивача вбачається, що за період з жовтня 2016 року по липень 2020 року (включно) інфляційні втрати складають 4784,06 грн., а розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 1978,61 грн. Оскільки вказаних розрахунків позивача відповідачами не спростовано, а позивач має право на стягнення таких нарахувань відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн., по 700, 67 грн. з кожного.

Outcome: approved