Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] шляхом виселення відповідача із вищезазначеного приміщення та зняти її з реєстраційного обліку, а також просив вселити його до вказаного житлового приміщення, посилаючись на ті підстави, що позивач є власником спірної квартири, однак він немає можливості у ній проживати так як її зайняла відповідач, яка являлася дружиною його брата, що помер 01.08.2005 але згоди на її вселення він не надавав. Відповідач у спірному приміщенні не проживає, однак на даний час вона замінила замки у вхідних дверях, через що позивач не може зайти до власної квартири, а також в ній проживати. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 21). Третя особа у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про слухання справи без представника адміністрації (а.с. 40). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, в яких вона зазначила, що відповідач не проживає за спірною адресою вже довгий час. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина квартири на праві спільної (сумісної часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності на житло» і записана у реєстраційну книгу №6481 (а.с. 4). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2016, спадкоємцем [PERSON], яка померла [INFO] є її син [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки Форми №3 від 25.11.2016 за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Висновком від 20.12.2016 ДОП Святошинського УП ГУНП у м. Києві, встановлено, що під час виїзду працівників поліції був виявлений громадянин [PERSON], який повідомив, що в квартирі в якій він проживає разом з родичами без його відома змінили замки вхідних дверей (а.с. 32). Актами від 30.11.2017, 23.05.2018 та 05.03.2018 складеними майстром технічної дільниці ЖЕД-3 було виявлено, що [PERSON] даний час не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-46). У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У даному випадку право власності на квартиру виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідач є колишнім членом спірної квартири і разом із членами своєї родини мала право користування житловим приміщенням в цій квартирі та право проживання в ній лише на час, коли вона була дружиною померлого брата позивача, який як зазначив позивач не надав згоди на її проживаня. Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням в спірній квартирі для відповідача є похідним від існування у позивача права власності на цю квартиру. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Аналізуючи зазначені вище правові норми, суд приходить до висновку, що оскільки шлюб між подружжям є припиненим і її та членів її родини похідне право користування житловим приміщенням в цій квартирі, тобто, відповідач користується житловою площею в цій квартирі без відповідної правової підстави. Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідач не допускає до неї позивача. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають задоволенню, враховуючи те, що виселення відповідача відбувається в порядку захисту права власності позивача на спірну приміщення згідно норм цивільного законодавства, а не норм ЖК України, які передбачають виселення без надання іншого жилого приміщення, а тому суд вважає за необхідне не зазначати таке формулювання в рішенні суду по даній справі. Згідно ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved