Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

у грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою зареєстрований 25 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 262. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачкою перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаємопорозуміння, різними поглядами на життя, на виховання дитини у зв'язку з чим виникали непорозуміння та сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги одне до одного. На даний час вони не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, мають окремі джерела існування. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] У судове засіданні позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив про його задоволення. Крім того, позивач доповнив позовні вимоги та просив після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «[PERSON]». Відповідачка у судове засідання не прибула. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2008 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 262 (а.с.9). [INFO] від шлюбу народився [PERSON] (а.с. 8). Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові та поваги один до одного. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, яка знаходиться в матеріалах справи, відповідачка змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивач просить після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «[PERSON]». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved