Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі- ПрАТ «УТСК»), [PERSON] про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, матеріальної та моральної шкоди, суми нестягнутої франшизи, посилаючись на те, що 30.11.2013р. о 14год. 00хв. в м.Одесі по вул. Центральний аеропорт в напрямку вул. Кострова [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Хайс», д/н [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду та якого після зіткнення відштовхнуло на попереду зупинившийся автомобіль «Тойота Камрі», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який в свою чергу зіткнувся з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого відкинуло на попереду зупинившийся автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.02.2014р. [PERSON] був визнаний винним в порушенні п.10.9 ПДР України і у вчиненні ДТП, та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00грн. У зв'язку з тим, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УТСК» за полісом №АС/4302189, позивач 30.11.2011р. звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи. Відповідно до звіту №21/2013 експертного авто товарознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Тойота Камрі», д/н [NUMBER], вартість матеріальної шкоди на момент складання звіту становить 59923,87грн. 14 березня 2013р. позивач звернувся до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте на даний час виплату страхового відшкодування страховик не здійснив та на момент подання до суду позовної заяви прострочив сплату на 103 дні. Через прострочення виплати страхового відшкодування позивач просив суд стягнути зі страховика пеню. Крім того, позивач зазначав, що у зв'язку із пошкодженням його автомобіля йому була спричинена моральна шкоду, яку він оцінює в 2700,00грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з ПрАТ «УТСК» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 50000,00грн., пеню у розмірі 3221,90грн.; стягнути солідарно з ПрАТ «УТСК» та [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 2700,00грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 626,24грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи у розмірі 1000,00грн. та матеріальну шкоду в розмірі 8923,87грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання (а.с.65). Відповідачі ПрАТ «УТСК» та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.61,62). У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 30.11.2013р. о 14год. 00хв. в м.Одесі по вул. Центральний аеропорт в напрямку вул. Кострова [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Хайс», д/н [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду та якого після зіткнення відштовхнуло на попереду зупинившийся автомобіль «Тойота Камрі», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який в свою чергу зіткнувся з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого відкинуло на попереду зупинившийся автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Тойота Камрі», д/н [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки ДАІ, виданої на ім'я [PERSON], в результаті ДТП, яка сталася 30.11.2013р., автомобіль марки «Тойота Камрі», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.14). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.10.9 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.02.2014р., відповідно до якої останній був визнаний винний в скоєнні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00грн. (а.с.18). Згідно з висновком №21/2013 від 17.12.2013р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Тойота Камрі», д/н [NUMBER], складає 59923,87грн. (19-20). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Тойота Хайс», д/н [NUMBER] була застрахована ПрАТ «УТСК», до якої 30.11.2011р. звернувся позивач із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи. 14 березня 2013р. позивач звернувся до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке страховиком до теперішнього часу не здійснено (а.с.16) Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Суд вважає, що оскільки ліміт суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00грн., то дана сума підлягає стягненню з ПрАТ «УТСК» на користь [PERSON], з вирахуванням суми франшизи. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством... Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Станом на теперішній час ПрАТ «УТСК» не виплатило [PERSON] страхове відшкодування, а отже дана виплата, за підрахунками позивача, прострочена на 102 дні. Відповідно до п. 36.4., 36.5 ст. 36 Закону України №1961-1У виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення на його користь з ПрАТ «УТСК» суми матеріальної шкоди та пені підлягають задоволенню частково та зі страхової компанії на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування в розмірі 49000,00грн. (за вирахуванням суми франшизи (50000,00грн. - 1000,00грн = 49000,00грн) та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, у розмірі 3157,47грн. (49000,00грн. х 9,5% х 2/100 х 33/365 = 841,72грн. за період з 13.06.2014р. по 16.07.2014р. та 49000,00грн. х 12,5% х 2/100 х 69/365 = 2315,75грн. за період з 17.07.2014р. по 24.09.2014р.), оскільки дані вимоги є обґрунтованими та законними. Щодо відшкодування відповідачем [PERSON] різниці матеріальної шкоди та суми франшизи в розмірі, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. З матеріалів справи вбачається, що за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4303289 розмір франшизи складає 1000,00грн., суму якої слід стягнути з [PERSON] на користь позивача. Судом встановлено, що за звітом №21/2013 від 17.12.2013р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 59923,87грн., з яких 49000,00грн. має відшкодувати страхова компанія відповідача, а різницю в сумі 9923,87грн. заподіювач шкоди, тобто [PERSON] Однак, оскільки позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 8923,87грн., то суд не може вийти за рамки позовних вимог та стягнути з останнього 9923,87грн., а тому з відповідача [PERSON] суд стягує матеріальну шкоду в розмірі 8923,87грн. Частиною 2 ст.1187ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Щодо вимог позивача про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в розмірі 2700,00грн. та витрат на оплату судового збору у розмірі 626,24грн., то дані вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187). Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п.5 ч.1 ст. 989 ЦК, п.5 ч.1 ст.991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися , чи є ця подія страховим випадком. Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00грн. позивач посилався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням належного йому транспортного засобу. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральну шкоду та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З цих підстав, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі за вимогами майнового характеру складає 659,25грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках. Оскільки позивач за позовними вимогами про стягнення моральної шкоди не сплатив судовий збір в сумі 243,60грн., то дана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial