Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У грудні 2016 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту смерті [PERSON], який помер 15.05.2016 року в м. Донецьк. В заяві зазначено, що [PERSON], [INFO], є батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №061236, виданого 07 квітня 1998 року. 15.05.2016 року [PERSON] помер, причиною смерті є перитоніт 12-перстної кішки. Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть № 024674 від 20 травня 2016 року виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Вказаний документ скріплений печатками органів Донецької Народної Республіки. Для отримання свідоцтва про смерть батька, заявник звернувся до Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проте у видачі зазначеного документа йому було письмово відмовлено через те, що свідоцтво про смерть видано закладом невизнаної Донецької Народної Республіки, оскільки орган РАЦС не має законних підстав приймати та розглядати незаконно видані документи. Оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати факт смерті [PERSON] та видати свідоцтво, про його смерть, заявник вимушений звернутися з заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Встановити зазначений факт йому необхідно для належного оформлення документально та проведення державної реєстрації смерті особи. У судовому засіданні, заявник, наполягаючи на фактах, викладених у заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4ст.273 ЦПК полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №061236, виданого 07 квітня 1998 року. 15.05.2016 року [PERSON] помер, причиною смерті є перитоніт 12-перстної кішки. Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть № 024674 від 20 травня 2016 року виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Вказаний документ скріплений печатками органів Донецької Народної Республіки. Для отримання свідоцтва про смерть батька, заявник звернувся до Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проте у видачі зазначеного документа йому було письмово відмовлено через те, що свідоцтво про смерть видано закладом невизнаної Донецької Народної Республіки, оскільки орган РАЦС не має законних підстав приймати та розглядати незаконно видані документи. Оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати факт смерті [PERSON] та видати свідоцтво, про його смерть, заявник вимушений звернутися з заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідност.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Оскільки заявник [PERSON] є громадянином України, проживає в [INFO], його батько [PERSON] також був громадянином України та перебував на тимчасово окупованій території України - в м.Донецьк, де помер 15.05.2016 року, про що було видано свідоцтво про смерть № 024674 від 20 травня 2016 року виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, відтак вказана обставина унеможливлює отримання сином померлого свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, тому з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] необхідно встановити факт смерті його батька [PERSON] на тимчасово окупованій території України - в місті Донецьк. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Outcome: approved