Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 16 грудня 2019 року, до Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, [PERSON] , Дніпровська міська рада, в якій просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк про звільнення [PERSON] ; визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровського міського голови від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк про призначення [PERSON] ; поновити [PERSON] на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради; усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні трудових обов`язків, що чиняться з боку працівників Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради. В обґрунтування позову вказує на те, що 16.03.2017 року розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. [PERSON] призначений на посаду директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради. 16.03.2019 року між [PERSON] та Дніпровською міською радою укладений новий трудовий контракт строком дії з 16.03.2019 року по 15.03.2020 року. 21.11.2019 року [PERSON] надана частина щорічної відпустки на 24 календарних дні. Перебуваючи у відпустці, 09.12.2019 року позивачу зателефонували підлеглі та повідомили, що невідома особа намагається потрапити в його робочий кабінет, вимагає від співробітників Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради надати їй печатку підприємства, статутні документи, електронні ключі та доступ до всіх документів господарської діяльності, оскільки вона нібито є новим директором. Прибувши до Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, від [PERSON] позивач дізнався, що вона нібито є новим директором, а самого позивача розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі нібито його заяви від 21.11.2019 року. Повідомляє, що позивач не складав та не подавав жодних заяв 21.11.2019 року, не планував звільнятись з посади керівника КП «Ритуальна служба» ДМР. Вважає, що позивача звільнено незаконно, на підставі неіснуючої або підробленої заяви. [PERSON] не може потрапити на робоче місце, його не допускають особи в формі «Муніципальна варта». Контракт, укладений між [PERSON] та ДМР, не передбачає таку підставу його припинення, як власне бажання. Необхідність його дострокового припинення має бути зумовлена певними обставинами, визначеними Контрактом або ж ч. 1 ст. 38 КЗпП. Також, всупереч ч. 1 ст. 47 КЗпП України позивачу не була видана належним чином оформлена трудова книжка. Розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 року № 6/12-рк суперечить умовам Контракту та КЗпП в цілому. Оскільки [PERSON] було незаконно звільнено з посади директора КП «Ритуальна служба» ДМР, то і розпорядження Дніпровського міського голови від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк про призначення [PERSON] на посаду директора КП «Ритуальна служба» ДМР є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, позивачу безпідставно чинять перешкоди у доступі до робочого місця КП «Ритуальна служба» ДМР та здійсненні трудової діяльності. Вказані перешкоди полягають у фізичній перешкоді зайти до приміщення, де розташоване робоче місце [PERSON] , - на вході стоять працівники КП «Муніципальної варти» ДМР. На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Дніпровську міську раду та виключено Дніпровську міську раду зі складу третіх осіб (а.с. 94). 27 грудня 2019 року від представника відповідача Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича - Гуртового В.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровський міський голова Філатов Б.А . заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2003 р. № 30/14 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Власником вказаного підприємства є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Розпорядженням міського голови від 16.03.2017 року № 1-16/3-рк «Про призначення [PERSON] » відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою від 10.03.2017 року [PERSON] призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 16.03.2017 року за контрактом. На підставі заяви [PERSON] від 20.11.2019 року останньому було надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. 21 листопада 2019 року [PERSON] написав заяву про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням 06.12.2019 року. Розпорядженням міського голови від 22.11.2019 № 1-22/11-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 21.11.2019 № 1-21/11-рк «Про відпустку [PERSON] » на підставі особистої заяви про звільнення [PERSON] від 21.11.2019 року внесено зміни до розпорядження міського голови від 21.11.2019 року № 1-21/11-рк «Про відпустку [PERSON]» виклавши перший абзац у новій редакції та надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 06.12.2019 року. Розпорядженням міського голови від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк «Про звільнення [PERSON] .» звільнено 06.12.2019 року [PERSON] з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Дніпровською міською радою 06.12.2019 року на адресу [PERSON] був направлений лист щодо необхідності отримати трудову книжку у Комунальному підприємстві «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за адресою: просп. Олександра Поля, 18, приміщення 119, м . Дніпро, а також щодо необхідності прибути до управління по роботі з персоналом департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради для ознайомлення з розпорядженням міського голови під підпис. Враховуючи викладене вбачається, що [PERSON] розірвав трудовий контракт попередивши про це Дніпровську міську раду за два тижні. Отже [PERSON] був звільнений з посади відповідно до вимог КЗпП України, Статуту Комунального підприємства «Ритуальна служба України» та трудового контракту. Розпорядженням міського голови від 09.12.2019 № 1-9/12-рк «Про призначення [PERSON] » відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою від 09.12.2019 року призначено [PERSON] на посаду директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 09.12.2019 року за контрактом. Оскільки [PERSON] 06.12.2019 року був звільнений з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, він втратив статус фізичної особи, яка своєю працею бере участь у його діяльності на основі трудового договору, отже не може здійснювати трудові обов`язки. 13 січня 2020 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровського міського голови Філатова Б.А., в якій зазначено наступне. [PERSON] не писав та не подавав надану відповідачем Дніпровським міським головою Філатовим Б.А. заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Дійсно, додана до відзиву заява про звільнення була власноручно підписана [PERSON] у 2017 році при прийомі на роботу. Проте, дата звільнення та дата самої заяви дописані з метою подальшого незаконного його використання, направленого на протиправне звільнення [PERSON] . Вимога щодо написання заяви про звільнення разом з заявою про призначення на посаду висувалась міським головою всупереч нормам законодавства України, однак була ультиматумом при призначенні на керівні посади комунального підприємства. Однак, заява про звільнення написана [PERSON] у 2017 році не містить бажаної дати звільнення та дати складання заяви. Дописки дати виконані не [PERSON] , а третьою невідомою особою без його відома, що є підробленням офіційного документу та подальше використання його. Заява написана та подана начебто [PERSON] адресована на ім`я Міського голови Філатова Б.А. , що суперечить положенням Статуту КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради. Заява про звільнення Керівника КП «Ритуальні послуги» Дніпровської міської ради має бути подана на ім`я власника - Дніпровської міської ради або Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, а не міського голови. Крім того, [PERSON] не міг скласти та написати заяву про звільнені 21.11.2019 року, оскільки в той день перебував у відряджені в іншому місті. Відповідачем не надано доказів подання кандидатури [PERSON] на посаду керівника КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів. Поданий відповідачем відзив не містить дати його складання, не відповідає вимогам п. 1, 2, 8 ч. 3, 6 ст. 178 ЦПК України. Подані разом з відзивом докази не засвідчені належним чином, вони не можуть бути прийняті судом до уваги при розгляді справи по суті. 17 січня 2020 року представник третьої особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради - Горбатенко Д.А. в судовому засіданні надав письмове пояснення на позовну заяву, підписане директором Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради [PERSON]., в якому зазначено, що третя особа проти задоволення позовної заяви [PERSON] заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовну в повному обсязі з огляду на наступне. Звільнення [PERSON] з посади директора КП «Ритуальна служба» на підставі розпорядження Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк від 06.12.2019 року є законним, вчиненим у відповідності до чинного законодавства про працю України та на підставі власноруч написаної та поданої заяви [PERSON] про звільнення за власним бажанням від 21.11.2019 року. КП «Ритуальна служба» розрахунок з позивачем при звільненні проведений. Відносно невидачі [PERSON] трудової книжки у день звільнення, то з цього приводу пояснюють, що позивач у день звільнення був відсутній на роботі, тому у відповідності до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, його повідомлено власником про необхідність отримання трудової книжки на підприємстві. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на адресу звільненого працівника допускається тільки за письмовою згодою такого працівника. З даною заявою [PERSON] до КП «Ритуальна служба» не звертався. Крім того, відповідно до службової записки начальника відділу кадрів КП «Ритуальна служба» від 19.12.2019 року на підприємстві відсутні документи, в тому числі трудова книжка [PERSON] . Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, листом від 15.01.2020 року вих. № 29 [PERSON] повідомлено про необхідність подати заяву про видачу дублікату трудової книжки та необхідні документи для підтвердження трудового стажу. Додатково пояснює, що [PERSON] в добровільному порядку не передав новому директору підприємства правовстановлюючі документи, печатки, приміщення підприємства та 09.12.2019 року не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Звертає увагу, що невидача трудової книжки звільненому працівнику не є підставою для визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення його на посаді. Вини власника або уповноваженого ним органу в не видачі трудової книжки [PERSON] не має, а передбачений законом порядок при звільненні дотриманий. Вимоги про скасування розпорядження від 09.12.2019 № 1-9/12-рк про призначення [PERSON] та усунення перешкод у здійсненні [PERSON] трудових обов`язків з боку Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради є похідними вимогами від поновлення на посади, а тому, у зв`язку з відсутністю законних підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення на посаді, в свою чергу відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача. Вимога про скасування розпорядження про призначення директором КП «Ритуальна служба» [PERSON], як спосіб захисту порушених прав працівників, не передбачена чинним законодавством про працю України та розпорядження від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк безпосередньо не порушує законних трудових прав [PERSON] . Крім того, 17 січня 2020 року від представника відповідача Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради - Дикої Н.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Оскільки [PERSON] 06.12.2019 року був звільнений з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, він втратив статус фізичної особи, яка своєю працею бере участь у його діяльності на основі трудового договору, отже не може здійснювати трудові обов`язки. Так як не розглянуті позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 № 1-6/12-рк про звільнення [PERSON] , а також про поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба», то позовна вимога [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні трудових обов`язків є передчасною. Також, 17 січня 2020 року від представника відповідача Дніпровської міської ради - Гуртового В.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровська міська рада заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, що надійшов до суду 27 грудня 2019 року. 27 січня 2020 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровської міської ради, в якій зазначені обставини, аналогічні викладеним у відповіді на відзив Дніпровського міського голови Філатова Б.А., що надійшла від представника позивача до суду 13 січня 2020 року. Позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити повністю. Від представника позивача - [PERSON] 27 січня 2020 року до суду також надійшла відповідь на пояснення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, в якій зазначено наступне. [PERSON] не писав та не подавав заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Щодо розрахунку з позивачем, то [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 35 000,00 грн. 20 грудня 2019 року, а звільнений був 06 грудня 2019 року, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗпП України, а також станом на 23.01.2020 року позивача не повідомили про нараховані суми, належні при звільненні. Крім того, [PERSON] станом на 23 січня 2020 року не отримав трудову книжку. 09.12.2019 року [PERSON] з`явився до КП «Ритуальна служба», однак йому навіть не запропонували отримати трудову книжку, не ознайомили письмово з нарахованими сумами, належними працівникові при звільненні, не ознайомили з розпорядженням про звільнення, а головне ніхто не згадав та не повідомив [PERSON] про зміни дат його відпустки, в той час як це питання підіймалося та він звертав увагу, що звільнення під час відпустки незаконне. Подані КП «Ритуальна служба» письмові пояснення не відповідають вимогам п. 8 ч. 3, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Звертає також увагу, що КП «Ритуальна служба» не додані докази проведення розрахунку з [PERSON] у встановленому законом порядку, а також докази направлення листа від 15.01.2020 року. 04 лютого 2020 року до суду надійшло письмове заперечення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на відповідь позивача на відзив міського голови від 13.01.2020 року, в якому зазначено наступне. Твердження позивача про те, що заяву про звільнення за власним бажанням від 21.11.2019 року він не писав та не подавав, не встановлені належними та допустимими доказами. Наявне в матеріалах справи посвідчення про відрядження вважає недопустимим, недостовірним та неналежним доказом на підтвердження тієї обставини, що позивач не писав та не подавав заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Вказане посвідчення, у випадку його визнання судом як доказу, може свідчити лише про факт перебування певної особи в певному місці та в певний час. Єдиним та прямим доказом того, що позивач не писав заяву про звільнення за власним бажанням є висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи. Посвідчення про відрядження не свідчить та абсолютно не підтверджує тієї обставини, що [PERSON] 21.11.2019 року не писав або не міг написати та подати міському голові заяву про звільнення, адже не виключається, що він міг подати її та поїхати у відрядження до м. Нікополь Дніпропетровської області (відстань до якого від м. Дніпра складає 120 км) або повернутися та написати таку заяву. Додатково наголошує, що в добровільному порядку новому директору підприємства Тюменцев О .В. не передав печатку підприємства, правовстановлюючі документи, приміщення підприємства та 09.12.2019 року не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Враховуючи такі обставини, як заінтересованість позивача у підтвердженні своєї зміненої правової позиції, особистого складання та підписання посвідчення про відрядження та постановлення на ньому печатки КП «Ритуальна служба», яка новому директору ним не передана та й досі перебуває у нього, то вказане викликає обґрунтовані сумніви у достовірності посвідчення про відрядження від 21.11.2019 року, відповідно в достовірності факту перебування позивача у відрядженні. Крім того, надане позивачем посвідчення про відрядження є юридичним нікчемним документом, оскільки його форма не передбачена чинним законодавством України та не може посвідчувати факт його перебування в іншому місці у відрядженні. Документами, що підтверджують перебування працівника у відрядженні не є посвідчення про відрядження, а ними є наказ (розпорядження), звіт про використання коштів, наданих на відрядження та інші документи. Також, керівник не може сам себе відправити у відрядження, а лише за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Згідно табелю обліку використання робочого часу КП «Ритуальна служба» за листопад 2019 року, дата 21.11.2019 року значиться, як робочий день, а не відрядження. Враховуючи те, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади, як власника Комунального підприємства «Ритуальна служба», на нього покладені законом повноваження щодо звільнення керівника комунального підприємства, міський голова головує та веде засідання ради, підписує рішення ради, саме міський голова є посадовою особою територіальної громади міста Дніпра, на ім`я якого подається заява про звільнення з посади керівника комунального підприємства. Позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження про призначення [PERSON] керівником є неналежним способом захисту порушених трудових прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги. Законом передбачений відповідний порядок поновленого судом незаконно звільненого працівника, у суду відсутні законні підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження про призначення керівником [PERSON] . Також, 07 лютого 2020 року до суду надійшло письмове заперечення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на відповідь позивача на пояснення третьої особи від 23.01.2020 року, в якому зазначено наступне. Обгрунтування позовних вимог обставиною порушення строків розрахунку та не повідомлення про нараховані суми, що зазначені після початку першого засідання у справі, не може бути прийнято судом до уваги. Крім того, не було порушення строків проведення розрахунку Комунальним підприємством «Ритуальна служба». 06.12.2019 року [PERSON] не з`явився для отримання трудової книжки, в силу ст. 116 КЗпП України розрахунок з [PERSON] проведено 20.12.2019 року (що визнається позивачем) після пред`явлення ним вимоги про проведення розрахунку 19.12.2019 року у відповідності до положень ст. 116 КЗпП України. Стосовно неповідомлення [PERSON] про нараховані суми перед їх виплатою, то вважає, що така обставина не впливає на законність або незаконність підстав для звільнення, оскільки за часом виникає після наявності самої підстави для звільнення. Вимогу про стягнення грошових сум [PERSON] в даній справі не заявляв, тому неповідомлення [PERSON] про нараховані суми не має юридичного значення у даній справі. Позивач спотворює фактичні обставини справи, коли зазначає, що згідно відеозапису 09.12.2019 року йому не видали трудову книжку, чим вводить суд в оману. Згідно наданих позивачем відеозаписів, позивач був на підприємстві 11.12.2019 року та 19.12.2019 року, а не 09.12.2019 року. 09.12.2019 року позивач не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Фактично новий директор підприємства [PERSON] потрапила на своє робоче місце 11.12.2019 року, що підтверджується договором про надання охоронних послуг з КП «Муніципальна варта» ДМР. Вважає, що 09.12.2019 року та 10.12.2019 року [PERSON] мав особисто фактичний доступ до підприємства, в тому числі до своєї трудової книжки, тобто мав зацікавленість, мотив та можливість забрати потайки свою трудову книжку, з метою створення в подальшому штучних підстав нібито незаконності свого звільнення. Станом на 05.02.2020 року [PERSON] не звернувся до Комунального підприємства «Ритуальна служба» із заявою про отримання дублікату трудової книжки, що може свідчити про його абсолютну незаінтересованість в отриманні дублікату трудової книжки. Позивач та його представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповідях на відзиви відповідачів. Позивач додатково суду повідомив, що заяву про відпустку він написав 20.11.2019 року. У зв`язку з чим, 21.11.2019 року міським головою було винесено відповідне розпорядження про його відпустку з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. З вказаним розпорядженням він був ознайомлений про що розписався. 21 листопада він відправився у відрядження до м. Нікополь для огляду у Нікопольській ритуальній службі вантажного автомобіля, для вирішення питання щодо його придбання. В той день, до 9-ї години він був на робочому місті, а після 9-ї поїхав до м. Нікополь, з якого повернувся приблизно о 20-00 годин. Підставою для відрядження був його особистий наказ, який він сам видав оскільки є директором. Однак після повернення з відрядження він не здавав до бухгалтерії документів про відрядження. 22 листопада 2019 року він відпрацював робочий день, та з 25 листопада 2019 року почав відбувати свою відпустку. Про наявність факту подання заяви про звільнення від 21.11.2019 року та про розпорядження міського голови від 22.11.2019 року, яким були внесені зміни щодо строку його відпустки, йому нічого не було відомо. Вперше, про те що його було звільнено він дізнався 09 грудня 2019 року, коли йому подзвонив його заступник та повідомив, що на підприємстві новий директор. Він прибув до КП Ритуальна служба для з`ясування обставин щодо його звільнення, і там новий директор [PERSON] йому вперше повідомила що існує розпорядження міського голови від 06 грудня 2019 року, згідно якого [PERSON] звільнено з посади за власним бажанням. Зауважив, що з розпорядженням про звільнення від 06.12.2019 року його ніхто не ознайомлював, копію не вручав та він не ставив свого підпису про ознайомлення. У подальшому, коли він вийшов зі своєї відпустки 19 грудня 2019 року йому знову було повідомлено про існування розпорядження про звільнення від 06.12.2019 року, однак він не розписувався про те, що він з ним ознайомлений та копію не отримував. Про існування розпорядження від 22.11.2019 року про зміну строку його відпустки він вперше дізнався від свого адвоката, коли інша сторона надала копію розпорядження до суду. З вказаним розпорядженням він так само не ознайомлений і не розписувався про отримання його копії. Зауважив, що текст заяви про звільнення він писав власноручно у Дніпровській міській раді ще під час укладення трудового контракту, оскільки це було умовою для прийняття на посаду керівника. Вказану заяву він написав без зазначення дати написання, та без зазначення бажаної дати звільнення. Зауважив, що 21 листопада 2019 року він не вчинював жодних дій, щодо подання на ім`я міського голови заяви про його звільнення за власним бажанням. Представник відповідачів Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича та Дніпровської міської ради - Гуртовий В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзивах на позовну заяву. Представник відповідача Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради - Горбатенко Д.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмовому поясненні на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою [PERSON] від 10 березня 2017 року (а.с. 70) розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-16/3-рк від 16 березня 2017 року [PERSON] було призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 16 березня 2017 року за контрактом (а.с. 71). Відповідно до п. 1.1 Статуту Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 25 липня 2018 року № 70/34, Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32702195) є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2003 р. № 30/14 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Згідно п. 1.3 Статуту, власником вказаного підприємства є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради (а.с. 10-14). 16 березня 2019 року між Дніпровською міською радою як власником, в особі міського голови Філатова Б.А., та [PERSON] було укладено Трудовий контракт з директором Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, згідно умов якого Дніпровська міська рада доручила, а [PERSON] зобов`язався безпосередньо і через адміністрацію Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради здійснювати поточне управління Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, забезпечувати його прибуткову діяльність (для комунальних комерційних підприємств) (для некомерційних - забезпечити виконання планових показників), та ефективне використання майна і збереження майна підприємства (а.с. 4-6). Цей контракт діє з 16 березня 2019 року по 15 березня 2020 року, що визначено у п. 6.1 даного контракту. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. «Про відпустку [PERSON]» № 1-21/11-рк від 21 листопада 2019 року на підставі заяви [PERSON] від 20.11.2019 року директору Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради [PERSON] було надано частину щорічної відпустки за робочий період з 15.11.2017 року по 14.11.2018 року на 10 календарних днів та робочий період з 15.11.2018 року по 14.11.2019 року на 14 календарних днів з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. На період відпустки [PERSON] виконання службових обов`язків покладено на головного інженера зазначеного підприємства [PERSON] (а.с. 79). Позивач визнавав, що вказане розпорядження було йому надано для ознайомлення, про що він розписався та поставив дату такого ознайомлення. Вищевказані обставини визнавалися сторонами по справі, а тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Однак, розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення [PERSON] .» [PERSON] 06 грудня 2019 року було звільнено з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 82). Підставою звільнення у вказаному розпорядженні зазначена заява [PERSON] від 21.11.2019 року. Позивач заперечував той факт, що його у встановленому законом порядку було ознайомлено з розпорядженням від 06 грудня 2019 року про його звільнення, та він не розписувався за отримання копії такого розпорядження. Оскільки стороною відповідача вказані твердження не спростовані та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту ознайомлення позивача з розпорядженням про його звільнення, суд вважає встановленим той факт, що після винесення Дніпровським міським головою розпорядження № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення [PERSON] » останнього не було ознайомлено з розпорядженням та не вручено його копію. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. В матеріалах справи міститься копія заяви від імені директора КП «Ритуальна служба» [PERSON] від 21 листопада 2019 року, адресована Міському голові Філатову Б., про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням 06 грудня 2019 року (а.с. 80). [PERSON] заперечує факт написання ним 21 листопада 2019 року та подання в цей день - 21 листопада 2019 року заяви про звільнення його з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 06 грудня 2019 року. Зазначив, що ним дійсно була власноручно написана заява про звільнення за власним бажанням, однак така заява всупереч нормам чинного законодавства України була написана ним ще при прийнятті його на роботу та написання такої заяви було обов`язковою умовою при призначенні його на посаду, написана ним у 2017 році заява про звільнення не містила бажаної дати звільнення та дати написання заяви, дата звільнення та дата заяви написані не [PERSON] , а іншою особою. Позивач заперечував сам факт подання ним заяви про звільнення, яка датована 21.11.2019 року, та заперечував, що дата подання «21.11.2019» та дата бажаного звільнення «06.12.2019» написанні ним. Перевіривши такі доводи позивача суд приходить до наступних висновків. Вищезазначена заява від імені [PERSON] про звільнення його за власним бажанням датована 21 листопада 2019 року. Судом встановлено, що згідно копії посвідчення про відрядження від 21 листопада 2019 року [PERSON] був відряджений до міста Нікополь Дніпропетровської області строком на 1 день (зв.бік. а.с. 106). Згідно відміток про вибуття у відрядження та прибуття в пункти призначень, позивач прибув до м. Нікополь з м. Дніпра 21.11.2019 року, та вибув в той же день з м. Нікополь до м. Дніпра (а.с. 106). Підставою для відрядження є наказ № 83 від 20.11.2019 року. Однак в матеріалах справи даний наказ відсутній, що позбавляє суд можливості достовірно встановити підставу відрядження та факт існування даного наказу. Як зазначив сам позивач, наказ № 83 він видав особисто на своє ім`я, оскільки займав посаду керівника, та після повернення з міста Нікополь будь-яких документів щодо відрядження до бухгалтерії підприємства не надавав. Суд зазначає, що факт перебування позивача у відрядженні 21 листопада 2019 року, жодним чином не свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості подати заяву роботодавцю, оскільки позивач проживає у місті Дніпрі та згідно матеріалів справи (а.с. 106) 21.11.2019 року він вибував з м. Дніпра, та в цей же день прибув до м. Дніпра. Крім того, як зазначив сам позивач 21 листопада 2019 року він з початку робочого дня та до 9-ї години перебував у КП «Ритуальна служба» на своєму робочому місті. На переконання суду факт знаходження позивача у відрядженні за межами міста не дає підстав стверджувати про відсутність умов для подання заяви на ім`я роботодавця, у зв`язку з чим суд вважає слушними заперечення сторони відповідача та третьої особи з цього приводу, а тому не бере до уваги та відхиляє пояснення позивача щодо неможливості подання ним заяви у зв`язку з перебуванням у відрядженні. Щодо тверджень позивача про те, що він не проставляв у власноруч написаній заяві про звільнення дату її написання «21.11.2019» та день звільнення «06.12.2019», а також тверджень позивача про те, що він 21 листопада 2019 року не подавав на ім`я міського голови заяву про звільнення, судом встановлено наступне. Написання позивачем - [PERSON] заяви про звільнення слід розглядати як вчинення ним дій, направлених на зміну діючих між сторонами правовідносин, з метою настання відповідних правових наслідків (в даному випадку - звільнення працівника працюючого за трудовим контрактом та припинення між сторонами трудових правовідносин). При цьому, будь-яка заява про припинення трудових правовідносин повинна мати чітку дату, з настанням якої трудові правовідносини повинні бути припиненими. Тобто особа, яка заявляє про свій намір бути звільненою, повинна визначитися з датою такого звільнення, про що зазначити у заяві. Як вже зазначалося вище, розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено 06 грудня 2019 року з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 82). Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що для задоволення позову та визнання розпорядження про звільнення незаконним виходячи з доводів та підстав позовної заяви, позивачем повинен бути доведений факт написання ним заяви від 21.11.2019 року про звільнення за власним бажанням (ще під час його прийняття на роботу) під примусом з боку відповідача, його роботодавця, та факт не подання ним такої заяви у зазначений в ній день та не зазначення ним дня звільнення. Сторонами, та особисто позивачем, визнавався той факт, що він власноручно написав заяву адресовану міському голові Філатову Б. про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 80) та підписав її своїм підписом. Однак, позивач заперечував, що він зазначив у цій заяві дату її написання та бажану дату звільнення, та заперечував той факт, що 21 листопада він подав таку заяву на розгляд міському голові, тобто ініціював процес свого звільнення. З цього приводу суд приходить до наступних висновків. Як вже зазначалося вище між сторонами склалися строкові трудові відносини на підставі укладеного трудового контракту. Частиною 3 статті 21 КЗпПУ визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Отже, законом визначено, що строковий трудовий договір може бути достроково розірвано на вимогу працівника також і у випадках, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпПУ. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. За загальним правилом, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні (ч. 1 ст. 38 КЗпПУ). З наявної в матеріалах справи копії заяви про звільнення вбачається, що вона датована 21 листопада 2019 року, а бажаною датою звільнення вказано 06 грудня 2019 року, тобто через два тижні, як передбачено ч. 1 ст. 38 КЗпПУ. Однак, слід враховувати, що строкові трудові договори, укладені відповідно до пунктів 2, 3 статті 23 КЗпП, за ініціативи працівника припиняються за нормами статті 39 КЗпП. Порівняно із розірванням трудового договору, укладеного на невизначений строк, строковий трудовий договір може бути розірваний на вимогу працівника лише за наявності поважних причин, визначених у частині першій статті 38 КЗпП та частині першій статті 39 КЗпП. Отже, розірвати достроково строковий трудовий контракт за відсутності поважних причин, визначених статтею 38 КЗпП, працівник не може. Іншими словами, якщо працівник виявить намір розірвати трудовий контракт до закінчення строку його дії, він повинен зазначити про поважні причини, які спонукали його на розірвання трудового договору. Також убачається, що зміст заяви позивача про звільнення за власним бажанням (а.с. 80) не відповідав вимогам законодавства про працю, оскільки у вказаній заяві не зазначена будь-якої причини звільнення до закінчення строку дій укладеного трудового контракту. Слід враховувати, що загальний двотижневий термін може бути і скорочено, якщо заяву працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу, а саме у випадку: - переїзду на нове місце проживання; - переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; - вступу до навчального закладу; - неможливості проживання у даній місцевості, підтвердженої медичним висновком; - догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічною віку або дитиною інвалідом; - догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; - виходу на пенсію; - прийняття на роботу за конкурсом, а також інших поважних причин (при цьому слід зазначити, що перелік допустимих причин зменшення такого терміну імперативно не обмежений, і працівник може зазначити й інші причини для розірвання трудового договору у коротший строк). У даній ситуації роботодавець або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудові відносини в певний строк, зазначений у заяві, і видати наказ, у якому причини й дата звільнення мають бути чітко сформульовані. Однак, будь-яких обставин (причин) про які йдеться у ч. 1 ст. 38 КЗпП, або у ч. 1 ст. 39 КЗпП на час подання заяви від 21.11.2019 року про звільнення позивача за власним бажанням 06.12.2019 року, не існувало, у зв`язку з чим про такі причини і не було зазначено у заяві. За таких обставин суд приходить до висновку, що на день ініціювання звільнення позивача та подання заяви від 21.11.2019 року про його звільнення за власним бажанням, не існувало будь-яких обставин, які б унеможливлювали продовження ним роботи, та давали б відповідачу підстави звільнити його раніше, ніж до закінчення дії строку укладеного між сторонами трудового контракту. Доказів про існування таких обставин сторонами суду не надано. Також слід враховувати, що згідно розпорядження Дніпровського міського голови «Про відпустку [PERSON]» № 1-21/11-рк від 21 листопада 2019 року на підставі заяви [PERSON] від 20.11.2019 року позивачу було надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року (а.с. 79). Тобто, день звільнення [PERSON] з займаної ним посади припадав на 06 грудня 2019 року, який є одним з днів наданої йому відпустки, в той час як звільнення працівника під час перебування у відпустці є порушенням гарантованого конституцією України права на захист від незаконного звільнення. Провівши аналіз наявних в матеріалах справи копії заяви про звільнення (а.с. 80) та оригіналу заяви про звільнення (а.с. 256), оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає за потрібне звернути особливу вагу на вказані документи. Проведений порівняльний візуальний аналіз копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) та оригіналу заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), який не потребує спеціальних знань в області науки або техніки, або у сфері іншій, ніж право, дає суду всі підстави для висновку про наявність очевидних суперечностей та невідповідності копії заяви, яка була долучена до матеріалів справи ще 27 грудня 2019 року, оригіналу заяви, яка була долучена до матеріалів справи лише 07 лютого 2020 року, після витребування її судом. Вказані розбіжності та невідповідності полягають у наступному: 1.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) після слова «бажанням» у третьому рядку заяви крапки не має. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) після слово «бажанням» у третьому рядку заяви стоїть крапка. 2.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) початок числової дати «06.12.2019» у третьому рядку заяви розташований під літерою «д» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) початок числової дати «06.12.2019» у третьому рядку заяви розташований під літерою «п» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. 3.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) цифра «6» у третьому рядку заяви розташована перед буквою «р» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) цифра «6» у третьому рядку заяви розташована безпосередньо під літерою «р» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. 4.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) цифра «9» числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташована під літерою «м» слова «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) цифра «9» числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташована під літерами «н» і «я» слова «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. 5.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) початок числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташований під літерами «а» і «ж» у слові «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) початок числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташований під літерами «б» і «а» у слові «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. Таким чином судом встановлено, що копія заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) не відповідає наявному у матеріалах справи оригіналу заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), тобто вони є не автентичними. Оскільки оригінал заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), який був долучений до матеріалів справи значно пізніше ніж копія заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80), має дописки та явні невідповідності з раніше долученою копією, суд констатує, що вказані заяви в частині зазначення дат написання та звільнення позивача є такими, що створюють обгрунтовані сумніви щодо достовірності та правдивості вказаних фактів. Встановлення судом вказаних обставин у повній мірі узгоджується з показаннями позивача щодо написання ним заяви про звільнення без зазначення конкретних дат, що у сукупності дає суду підстави дійти обґрунтованого висновку про те, що заява про звільнення з посади директора КП «Ритуальна служба» була написана позивачем на ім`я міського голови без зазначення в ній дати її подання та бажаної дати звільнення, а складена у інший час з метою можливого безперешкодного звільнення позивача з посади у зручний для роботодавця час. При розгляді даної справи, суд

Outcome: partial