Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

у грудні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1691547080000 на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) як її законної власниці. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.04.2008 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №44.29-48-520/1 згідно якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 140755 доларів США 00 центів, а в рахунок забезпечення зобов`язань позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений ПН КМНО Ковальчуком С.П. 24.04.2008 за реєстровим №4078, згідно якого позивач передала відповідачу в іпотеку квартиру загальною площею 95,61 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після чого 19.03.2019 позивачу стало відомо, що 12.11.2018 державним реєстратором Макаровим О.В. КФКП «Реєстрація нерухомості» м. Київ проведена державна реєстрація права власності на квартиру, як предмет іпотеки за відповідачем, проте позивач вважає, що квартира вибула з її володіння незаконно з поза її волею, а відповідач є незаконним власником майна, оскільки заволодів даним майном без відповідної правової підстави, а тому саме витребування майна з чужого володіння є належним способом захисту. Ухвалою суду від 10.12.2020 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 47). Позивач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлений належним чином, 15.02.2021 від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Третя особа ПН КМНО Малий О.С. у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлений належним чином, 15.01.2021 подав до суду заяву в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу у його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що 24.04.2008 між АКБ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №44.29-48-520/І (а.с. 24-31). Згідно п. 1.1.3 Договору з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором страхування , передбаченим п. 3.3.5 цього договору з позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії, одночасно з укладенням відповідної додаткової угоди до іпотечного договору щодо зміни опису предмету іпотеки, передбаченої п. 1.3.1.1 цього договору після державної реєстрації права власності на нерухоме майно. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту кредитор укладає з ТОВ «Атланта Інвест енд Девеломпмент» як майновий поручитель іпотечний за умовами якого майновий поручитель передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, для придбання якого згідно п.1.2 цього договору надається кредит, заставною вартістю 836587 грн 50 коп. 24.04.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Атланта Інвест енд Девеломпмент» укладено іпотечний договір №44.02-13-529/І від 24.04.2008 укладеним між Іпотекодержателем та позичальником, майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] (а.с. 31, 32). Згідно свідоцтва про право власності від 29.03.2011 №364-С/КІ квартира [ADDRESS] , загальною площею 94,80 кв.м належала [PERSON] на праві приватної власності згідно наказу ГУЖЗ, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227359002 від 08.10.2020 (а.с. 16-23). Відповідно до ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено Законом «Про іпотеку» (ст. 3). Положеннями статті 37 Закону «Про іпотеку», (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 Закону № 898-IVпередбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У подальшому з 09.11.2018 по 27.02.220 квартира [ADDRESS] , загальною площею 94,80 кв.м належала на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є наразі АТ «Альфа-Банк», що підтверджується деталізованою інформацією про право власності № запису 28871270 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43995268 від 12.11.2018 Макаров О.В. Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» (а.с. 14, 15, 17). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2020 АТ «Альфа-Банк» передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,80 кв.м (а.с. 9-11), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227358906 від 08.10.2020 (а.с. 12). Так, постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 в рамках справи №759/5454/19 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2020 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської міської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» м. Київ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43995268 від 12.11.2018, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію прав, а саме: запис про право власності №28871270 від 09.11.2018 на квартиру загальною площею 94,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за акціонерним товариством «Укрсоцбанк», внесений на підставі рішення державного реєстратора Макарова Олега Вячеславовича Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» м. Київ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43995268 від 12.11.2018. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Київського апеляційного суду від 16.09.2020 було встановлено, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно, є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та до тримання строку, зазначеному у ньому. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №802/1340/18-а. Проте у справі відсутні вручення повідомлення-вимоги боржниці, оскільки поштове повідомлення повернулося без вручення адресату за спливом строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Проте спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця позивача без її згоди, як власника. Постановою у справі №6-2233цс16 від 21.12.2016 правовим висновком якої є: відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже враховуючи позицію викладену у постанові Київського апеляційного суду від 16.09.2020 реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» була здійснена незаконно, що у свою чергу дає підстави вважати, що вказане нерухоме майно знаходиться у відповідача відповідної правової підстави та підставі чого він вважається недобросовісним набувачем. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved