Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до її повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 26.09.1998 було укладено шлюб між нею та [PERSON] . Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.01.2020 шлюб розірвано та місце проживання дитини залишено з матір`ю. Відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому дитина перебуває на повному її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, отримує пенсію та працює в АТБ-маркеті. 18.01.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позов визнав частково та просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку, обґрунтовуючи тим, що у 2020 році щомісячно перераховував на рахунок позивачки по 3000 грн., що значно перевищує мінімальний розмір на дитину відповідного віку. Зазначає, що позивачка є здоровою та працездатною, може та зобов`язана нести витрати по утриманню дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/4648/19 від 14.01.2020, шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання неповнолітньої дочки визначено з матір`ю. Відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно працевлаштований, як слідує з довідки про доходи від 12.01.2021 року, виданої ТОВ «АТБ-Маркет», отримує заробітну плату, а також отримує пенсію за вислугу років в Головному управлінні ПФУ в Житомирській обл., що підтверджується довідкою від 15.01.2021. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно працює та отримує пенсію, матеріально утримує дитину, інших неповнолітніх дітей, на утриманні - не має. З`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, будь-яких причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на момент розгляду справи судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, зокрема, часткового визнання відповідачем позовних вимог, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України та законодавчо закріплений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, а тому підлягає до часткового задоволення та стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: partial