Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником зазначеного вище домоволодіння, на підставі договору дарування від 19.03.2005 року. Відповідачі зареєстровані у вказаному домоволодінні, однак фактично з 2007 року у ньому не проживають, що підтверджується відповідним актом за підписом сусідів. Наявність реєстрації відповідачів у домоволодінні створює позивачу перешкоди у повноцінному розпорядженні своїм майном, вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, позбавлена можливості оформити субсидію. Після усунення недоліків позовної заяви за ухвалою судді від 27.01.2020 року, ухвалою судді від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Кузьменко М.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судові засідання, призначені на 08.04.2020 року, 20.05.2020 року, 25.06.2020 року не з`явилися, повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, однак відзив на позов відповідачі не подали, будь-яких заяв та клопотань від них не надходило. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії Договору дарування домоволодіння від 19.03.2005 року позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). У вказаному домоволодінні зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 19, 20, 42, 43). Про те, що відповідачі з 2007 року і на теперішній час не проживають у домоволодінні позивача свідчить Акт про не проживання за місцем реєстрації від 04.11.2019 р., за підписом сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затверджений головою квартального комітету ж/м В.Терни (а.с. 11). Відповідно до ст.\~ст.\~317,\~319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім наведеного, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно зі ст. ст.77,\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~та свідчать про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, у якому вони не проживають з 2007 року.

Outcome: approved