Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Київська обласна державна адміністрація до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, посилаючись на наступні обставини. Білоцерківською місцевою прокуратурою за результатами досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018111030000369 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність [PERSON] Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 07.03.2014 № КИ/3220485100:03:024/00016281 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність» у приватну власність [PERSON] для індивідуального садівництва надано земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220485100:03:024:0043 за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Після цього на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2015 № 2629 [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3220485100:03:024:0043 на користь [PERSON] . Аналізом додержання вимог земельного законодавства на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області встановлено, що наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 07.03.2014 № КИ/3220485100:03:024/00016281 є незаконним та повинен бути визнаний судом недійсним з наступних підстав. Проаналізувавши інформацію, надану Регіональним офісом водних ресурсів річки Рось (лист від 03.12.2018 № 282/02.1), Центральною геофізичною обсерваторією імені Бориса Срезневського (лист від 03.04.2019 № 17-08/727) та Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (лист від 24.06.2019 № 375/01 з графічними матеріалами) встановлено, що вказана вище земельна ділянка площею 0,12 га з кадастровим номером 3220485100:03:024:0046, яка на момент її відведення у 2014 році, так і на сьогодні, накладається на землі водного фонду, а саме на прибережну захисну смугу річки Рось. Зокрема, згідно інформації Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось та Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України річка Рось відноситься до середніх річок, ширина прибережної захисної смуги якої становить 50 метрів. При цьому, вказана вище земельна ділянка знаходиться в місці де крутизна схилу берегу річки Рось перевищує 3 градуси, а тому, в силу положень ст. 88 Водного кодексу України, ширина прибережної захисної смуги подвоюється та відповідно складає 100 метрів. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають, усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Статтею 59 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково- дослідних робіт. Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Слід зазначити, що можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва законом взагалі не передбачена. Так, відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Більше того, ст. 60 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Згідно ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що як на момент відведення у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки водного фонду, так і на даний час, розпорядником даної категорії земель являється Київська обласна державна адміністрація, а не Головне управління Держземагентства у Київській області. Крім того, виходячи з вищевикладених норм, жоден орган державної влади чи місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність 0,12 га земель водного фонду для ведення індивідуального садівництва. Так, згідно ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України громадянам для ведення індивідуального садівництва повинні надаватися виключно землі сільськогосподарського призначення, а не водного фонду. З огляду на викладене, Головне управління Держземагентства у Київській області незаконно розпорядилася землями водного фонду площею 0, 12 га, у зв`язку з тим, що останнє не є розпорядником даних земель в розумінні ст. 149 Земельного кодексу України та всупереч вимогам ст. 84 Земельного кодексу України. Крім того, статтями 88, 89 Водного кодексу України та статтями 60, 61 Земельного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво. Таким чином, наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 07.03.2014 № КИ/3220485100:03:024/00016281 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність» яким надано у приватну власність [PERSON] для індивідуального садівництва земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3220485100:03:024:0043 прийнято всупереч вимог ст. ст. 20, 59, 60, 84, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, з перевищенням наданих законом повноважень та без зміни цільового призначення земельної ділянки. Просили суд визнати недійсним наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 07.03.2014 № КИ/3220485100:03:024/00016281 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність» яким надано у власність [PERSON] для індивідуального садівництва надано земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220485100:03:024:0043 в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220485100:03:024:0043, яка розташована в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, р/р 35216008015641 в ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, Код ЄДРПОУ 02909996) судовий збір у розмірі 3 842 грн. ( а. с. 6-24 ). Ухвалою судді від 25 жовтня 2019 року заява Першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київська обласна державна адміністрація до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння повернута заявнику разом з доданими до неї документами у відповідності до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України (а.с. 52-56). Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 100 -101). Ухвалою судді від 10 лютого 2020 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18 березня 2020 року (а.с. 107-108). 10 березня 2020 року за вх. № 9032 судом отримано пояснення від Київської обласної державної адміністрації, підписана представником за довіреністю Єжкун Т.В., в яких просили задовольнити позовні вимоги Першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника Київської обласної державної адміністрації та про прийняте рішення судом просили повідомити (а.с. 117-123). 10 березня 2020 року за вх. № 9033 судом отримано відзив на позовну заяву, яка підписана представником Головного управління Держгеокадастру у Київській області Черемних М.М., в якому просили застосовувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі мотивуючи тим, що управління не може погодитися з твердженнями прокурора, що запроектована до відведення гр. [PERSON] земельна ділянка належала до земель водного фонду та не могла бути передана Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області відповідачу для ведення індивідуального садівництва. За результатами розгляду даного клопотання та доданих до нього документів, наказом Головного управління надано дозвіл гр. [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 0,12 га. Слід зазначити, що Держземагенством України наказом від 09.04.2013 № 142 затверджено методичні рекомендації щодо порядку реалізації Головними управліннями Держземагентства повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб, відповідно до яких здійснюється перевірка інформації, визначеної пунктом 2.2.1 вищевказаних рекомендацій, з метою уникнення порушень вимог законодавства при передачі земельних ділянок у власність. Здійснивши таку перевірку Управління Держземагентства у Білоцерківському районі надало Головному управлінню перевірену інформацію у вигляді таблиці, відповідно до якої запроектована до відведення земельна ділянка не відносилась до земель водного фонду. Звертають увагу суду на те, що відповідно до графічних матеріалів проекту формування території та встановлення меж Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району від 05.09.1995 не позначено користувача земельної ділянки, що планувалась до відведення та вид угідь. Розроблена документація із землеустрою відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про землеустрій» була погоджена Управлінням Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області у порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України. Державним кадастровим реєстратором Управління, відповідно до статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення державного земельного кадастру затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 було перевірено подані заявником документи на відповідність вимогам законодавства, державний кадастровий реєстратор здійснив державну реєстрацію земельної ділянки та на підтвердження такої реєстрації видав витяг з Державного земельного кадастру. Отже, після перевірки вимогам законодавства та проведення реєстрації документація із землеустрою надійшла до Головного управління для її затвердження та надання земельної ділянки у власність. За результатами її розгляду,

Outcome: approved