Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Середу Д.А. звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором оренди автомобіля в розмірі 49500,00 грн., пеню за прострочення грошового зобов`язання за період з 09 вересня 2020 року по 09 вересня 2021 року в розмірі 66777,75 грн. , інфляційні втрати за період з 15 червня 2019 року по 09 вересня 2021 року в розмірі 5759,23 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 04 червня 2018 року між сторонами укладено Договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 12, за умовами якого [PERSON] передано в тимчасове платне користування в найм/оренду автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF69Y, 2008 року виписку, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан - В. Відповідно до умов договору встановлена орендна плата в розмірі 4500,00 грн, що еквівалентно 170 доларів США на час підписання договору на місяць, за прострочення (порушення) терміну сплати орендної плати сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується. Термін оренди складає 2 роки з моменту підписання сторонами акту - передачі автомобіля. За період дії договору відповідачем здійснено три платежі на загальну суму 13500,00 грн. Відповідач належним чином не виконав умови договору, тому позивач просить суд стягнути несплачені суми до часу фактичного користування транспортним засобом. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 14 вересня 2021 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 21 жовтня 2021 року представник позивача на електронну адресу суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, в частині розподілу судових витрат просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно 04 червня 2018 року підписав договір про оренду автомобіля та на підставі акту-приймання передачі прийняв в оренду транспортний засіб марки «Daewoo», державний номерний знак [NUMBER] . Після того як забрав автомобіль був в несправному стані, він неодноразово за власні кошти його ремонтував. Не сплачував місячну плату за оренду, оскільки не мав коштів так як в місяць на ремонт автомобіля витрачав більше ніж становить місячний платіж за оренду. Зазначив, що не пам`ятає скільки коштів заплатив за оренду та в нього відсутній докази сплати за три місяці. Зазначив, що брав авто для власних потреб, через його технічний стан не міг використовувати. Вказав, що готовий сплатити суму боргу, але не відразу, а частинами. Заперечував проти стягнення витрати на правову допомогу з посиланням на те, що розмір є занадто завищеним. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 04 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди транспортного засобу з правом викупу № 12, за умовами якого останньому передано в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF69Y, 2008 року, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан - В. (а.с. 10-14). Згідно п. 2.1 Договору, автомобіль, що орендується, буде використовуватися орендарем виключно для використання в якості таксі, для забезпечення виконання замовлень клієнтів, наданих службою таксі м. Ніжин, ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] . Пунктами 5.1.-5.3. Договору встановлена, що орендна плата в розмірі 4500, 00 грн., що еквівалентна 170 доларів США на час підписання Договору на місяць, орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності щомісячно, починаючи з дня приймання-передачі автомобіля, що орендується, в термін до 15 (п`ятнадцятого) календарного числа календарного місяця наступного за звітним календарним місяцем, протягом якого Орендар користувався автомобілем готівкою або у безготівковій формі шляхом перерахування грошової суми на поточний рахунок Орендодавця. Відповідно до умов п. 9.2. Договору за прострочення (порушення) передбаченого договором строку (терміну) сплати орендної плати (або у випадку сплати Орендодавцем орендної плати не у повному обсязі) Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість, від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення Згідно п. 4.1. Договору термін оренди складає 2 (два) роки з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі автомобіля. Після закінчення договору оренди, якщо він не був достроково розірваний та Орендар виконував всі умови даного Договору, орендований автомобіль передається Орендодавцем безкоштовно Орендарю. Відповідно до умов п. 10.3. Договору його розірвання (припинення) в односторонньому порядку допускається лише з ініціативи Орендодавця. Про наступне розірвання (припинення) Договору в односторонньому порядку Орендодавець повідомляє Орендаря не пізніше як за 10 (десять) календарних днів до моменту розірвання (припинення) цього Договору. Договір вважається розірваним (припиненим) на 11 (одинадцяти) календарний день з моменту отримання Орендарем відповідного письмового повідомлення. До моменту розірвання (припинення) цього Договору Орендар зобов`язаний повернути автомобіль, зазначений в п. 1.1. цього Договору Орендодавцеві та провести з Орендодавцем повний розрахунок за цим Договором. Згідно Акту-приймання передачі транспортного засобу до договору оренди транспортного засобу №12 від 04 червня 2018 року відповідач прийняв в оренду транспортний засіб автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO LanosTF69Y, 2008 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] . (а.с. 15). Відповідачем за період дії Договору оренди здійснено три платежі на загальну суму 13500,00 грн., що підтверджується квитанцій № 477807 від 04.06.2018 року, №477936 від 28 травня 2019 року та № 477943 від 15 червня 2019 року. (а.с. 7). Відповідач не виконував належним чином умови договору. 21 березня 2019 року відповідачем надано розписку, згідно якої зобов`язався сплатити заборгованість до Договором оренди транспортним засобів з правом викупу № 12 від 04 червня 2018 року в розмірі 38250,00 грн. та пеню в розмірі 2352, 00 грн., до 04 червня 2019 року. (а.с. 18). 26 липня 2019 року позивач направила відповідачу претензію-вимогу, в якій повідомила про розірвання в односторонньому порядку договору та вимагала повернення транспортного засобу та погашення заборгованості за невиконання умов договору. (а.с. 19). Згідно Акту приймання - передачі транспортного засобу до договору оренди транспортного засобу від 06 серпня 2019 року, повернуто автомобіль марки «Daewoo», моделі FSO Lanos TF69Y, 2008 року виписку, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан -В. В акті зазначено, що відповідач [PERSON] відмовився від його підписання. Таким чином, вищезазначений Договір оренди автотранспортного засобу був розірвано позивачем в односторонньому порядку та діяв до 05 серпня 2019 року включно. Отже, з досліджених доказів вбачається, що між сторонами виникли орендні правовідносини за договором оренди транспортного засобу. У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ч. 1 ст. 798 ЦК Украйни предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України). Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. З аналізу даних норм вбачається, що суб`єктами правовідносин за договором оренди транспортного засобу є орендодавець та орендар; об`єктом виступає транспортний засіб; змістом же даних відносин є обов`язок орендодавця передати орендарю транспортний засіб на певний строк у користування і кореспондуючий обов`язок сплатити орендодавцю орендну плату. Тобто, право орендодавцю на орендну плату виникає за умови передачі транспортного засобу орендарю і настання відповідного терміну для проведення грошової виплати, обумовленої договором. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, оскільки відповідачем порушено умови договору оренди зі своєчасного внесення орендної плати, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості за Договором підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 610 України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 9.2 Договору, за прострочення (порушення) передбаченого Договором строку (терміну) сплати орендної плати (або у випадку сплати орендодавцем орендної плати не у повному обсязі) орендар зобов`язаний сплатити орендавцеві пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (протермінування) сплати орендної плати. Судом досліджений та перевірений розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд погоджується з його правильністю. Відповідачем не спростований факт часткового виконання зобов`язань лише в сумі 13500 грн. Розмір заборгованості позивачем нарахований за час фактичного користування відповідачем транспортним засобом з червня 2018 року по 05 серпня 2019 року. Штрафні санкції за порушення виконання договірних зобов`язань передбачені умовами укладеного договору. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених [PERSON] позовних вимог до [PERSON] , які підлягають задоволенню у повному обсязі та стягненню з останнього на користь позивача заборгованість за договором оренди автомобіля в розмірі 49500,00 грн., пеню за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 6677,75 грн., інфляційні втрати в розмірі 5769,23 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Представником позивача надано розрахунок суми гонорару і витрат на професійну правничу допомогу від 09 вересня 2021 року та квитанцію прибуткового касового ордеру № 359/21 від 09 серпня 2021 року на суму 10000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та наданим розрахунком.

Outcome: approved