Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про стягнення боргу з грошової компенсації за транспортний засіб «Субаро-Легасі» в сумі 118250,00 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу 121797,50 грн., в обґрунтування зазначила, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 04.11.2013 року, після розірвання шлюбу домовилися поділити спільне майно автомобіль «Субаро-Легасі», який залишили відповідачу, а він повинний сплати позивачеві компенсацію за вказаний транспортний засіб, але відповідач своє зобовязання не виконав, компенсацію не сплатив, внаслідок чого просила стягнути вказану суму боргу та 3% річних. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та пояснила, що домовилася з відповідачем, що транспортний засіб залишається йому, а він їй сплачує грошову компенсацію вартості, внаслідок чого відповідач написав розписку, але до сьогоднішнього дня кошти їй не виплачені. Машину продавав відповідач, а не вона, довіреності вона дала за проханням відповідача. Докази, що машина була передана відповідачу та він здійснив її продаж у неї відсутні. Представники відповідача позов не визнали, оскільки домовленість про передачу транспортного засобу відповідачу позивачем не була виконана, автомобіль відповідачу не передавався і не знаходиться у його володінні та користуванні. Позивач на свій розсуд розпорядилась сумісно нажитим майном, оформивши 30.09.2013р. довіреність на ім'я [PERSON], якою уповноважила останнього розпоряджуватись належним їй автомобілем, з правом передовіри. 23.11.2013р. [PERSON] передоручив свої повноваження щодо спірного автомобіля [PERSON] та на сьогоднішній день власником авто за відомостями сервісного центру є [PERSON] Враховуючи викладене, поділ авто не відбувся, відповідач не отримав авто у свою власність, тому відсутні підстави для передачі позивачеві пів вартості транспортного засобу, що була визначена у розписці від 09.10.2013 року. Крім того, представник відповідача [PERSON] заявила, що розписка була написана відповідачем задля можливості спілкуватися з дитиною. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи. Повторно розяснив сторонам в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України їх обовязок щодо доказування. Встановив наступне. Сторони перебували в зареєстрованому 27 червня 2009 року шлюбі, з грудня 2012 року шлюбні відносини припинені та з цього часу сторони проживали окремо (встановлено рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04.11.2013 року /арк. справи 5/ та за приписами ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04.11.2013 року /арк. справи 5/. Що набрало законної сили 15 листопада 2013 року. З розписки [PERSON] від 09.10.2013 року вбачається, що він повинен [PERSON] за їх сумісний автомобіль SUBARU LEGACY 2006 року випуску пять тисяч доларів США, які зобовязується повернути до 2015 року (арк. справи 69). Судом встановлено, не оспорюється сторонами, що під час шлюбу сторонами придбано транспортний засіб SUBARU LEGACY № кузова C587599 № шасі JF1BL5LS56G017744, що підтверджено витягом автоматизованого обліку «НАІС» МВС України від 28.03.2016 року (арк. справи 54), який в подальшому 19.10.2013 року знятий позивачем з реєстраційного обліку для реалізації та 28.11.2013 року зареєстрований за іншим власником [PERSON] 13.10.2016 року [PERSON] видана довіреність на [PERSON] та [PERSON] представлення її інтересів, повязаних з експлуатацією та розпорядженням з правом продажу транспортного засобу SUBARU LEGACY випуску 2006 року № шасі JF1BL5LS56G017744, що зареєстрований на її імя (арк. справи 52). Довіреність видана з правом повної або часткової передовіри повноважень третім особам. 23.11.2016 р. [PERSON] від імені [PERSON] уповноважив представляти інтереси власника транспортного засобу SUBARU LEGACY випуску 2006 року № шасі JF1BL5LS56G017744 з усіх питань експлуатації. А також право розпоряджатися належним власнику майном. Стаття 61 СК України\~передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди тощо. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~11, ч. ч. 1, 2 ст.\~509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1\~ст. 177 ЦК України\~об'єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. Розписка, на підставі якої позивач просить стягнути кошти свідчить про те, що відповідач [PERSON] зобовязався до 2015 року повернути 5 тис. доларів США позивачеві [PERSON] Вказана розписка свідчить про наявність між сторонами договору щодо розподілу сумісного майна, на підставі якого відповідач прийняв на себе зобовязання, внаслідок домовленості, що виникла, повернути борг у розмірі 5 тис. доларів США . Відповідно до ч.ч.3 і 4\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст.64 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.\~57,\~58 ЦПК України\~доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Статтею 599 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідачем доказів про виконання домовленості та передачу позивачеві грошових коштів в розмірі 5 тис.грн. суду не надано. Посилання на одноособове розпорядження транспортним засобом позивачем, відповідачем не підтверджено належними доказами та не свідчить про порушення саме позивачем домовленості, з якої виникло зобовязання відповідача. Видача позивачем довіреності щодо експлуатації та права продажу транспортного засобу не свідчить про порушення домовленості між сторонам, внаслідок якої відповідач заборгував позивачеві суму коштів та дав відповідну розписку, на підставі якої зобовязався передати позивачеві грошову суму. Також розписка жодним чином не підтверджує, що довіреність на розпорядження транспортним засобом видана в порушення інтересів відповідача. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно з нормою\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч.1\~ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Визначаючи розмір заборгованості суд виходить з таких положень Закону. Згідно зі\~ст. 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1\~ст. 192 ЦК України). Іноземна\~\~валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч. 2\~ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у разі зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Частиною 2\~ст. 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2\~ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм\~\~права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Верховним Судом України у Постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року наведено висновок застосування норми\~ст. 533 ЦК України, який, згідно зі\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для судів, та згідно якого незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11\~ЦПК України/\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60\~ЦПК України/покладено на сторони. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу в перерахунку на грошову одиницю України - гривню та 3% річних в загальному розмірі 128887,00 грн. Розрахунок проведений позивачем станом на 25.01.2016 р., перевірений судом. Крім того з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved