Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги обґрунтував тим, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, в тому числі і за укладеним 21 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 11286098000. Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 84 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 424 200,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21 січня 2015 року згідно графіку погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 40,00 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір поруки від 21 січня 2008 року № 173818, відповідно до якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Крім того, 21 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON] для забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 11286098000 від 21 січня 2008 року було укладено договір іпотеки № 75402, за умовами якого відповідачами в іпотеку була передана належна їм квартира [ADDRESS]. Оскільки умови договору про надання споживчого кредиту № 11286098000 від 21 січня 2008 року не виконуються належним чином, просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за зазначеним договором станом на 03 вересня 2013 року в розмірі 1 009 720,44 грн. та в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 75402 від 21 січня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], шляхом його продажу на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, з вартості якого підлягає сплаті заборгованість у розмірі 1 009 720,44 грн., а також стягнути з відповідачів пропорційно суму судового збору в розмірі 3 441,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заперечив проти вимог, пред'явлених банком до [PERSON], а в решті - позов визнав (а.с. 81). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи в установленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши сторін, які з'явились та які не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 11286098000 від 21 січня 2008 року банк надав відповідачу кредит в сумі 84 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 424 200,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а остання зобов'язалась повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21 січня 2015 року згідно графіку погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 40,00 % річних. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання та надав кредит [PERSON], що не було спростовано в ході розгляду справи з боку відповідачів. В той же час, в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, кошти на погашення кредиту та процентів за користування кредитом вносить не регулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 03 вересня 2013 року наявна заборгованість в розмірі 1 009 720,44 грн. (а.с. 23). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. [PERSON] порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконує взяті на себе зобов'язання. [PERSON], не сплачуючи у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, в тому числі і за укладеним 21 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 11286098000. Тому, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та доведеними в ході розгляду справи. При цьому, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру заборгованості [PERSON] перед банком, а тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок останньої, здійснений позивачем, та покласти його в основу судового рішення. Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір поруки від 21 січня 2008 року № 173818, відповідно до якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною (а.с. 18-19). Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі надані суду докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що при укладенні вищевказаних договорів були повністю дотримані вимоги п. 3 ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину та відповідності його внутрішній волі, а наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому, що не заперечно стороною відповідачів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 1 009 720,44 грн. є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, вимоги позивача доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів з боку відповідачів, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, про погашення заборгованості за договором кредиту. При цьому, суд до вказаного висновку також приходить на підставі ст. 31 ЦПК України та з урахуванням вимог ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Розглядаючи вимоги за позивача про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 75402 від 21 січня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], шляхом його продажу на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, з вартості якого підлягає сплаті заборгованість у розмірі 1 009 720,44 грн., суд приходить до висновку про те, що останні також підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 575 ЦК України заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотека. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 21 січня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни назви ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON], [PERSON], [PERSON] задля забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 11286098000 від 21 січня 2008 року було укладено договір іпотеки № 75402, за умовами якого відповідачами в іпотеку була передана належна їм квартира [ADDRESS]. Предметом іпотеки за вказаним договором є належна на праві власності, в тому числі, й [PERSON] квартира [ADDRESS]. Відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів банк як іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 11 вказаного закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У ч. 3 ст. 33 закону визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивачем 18 березня 2013 року на адресу іпотекодавців, в тому числі, й [PERSON] була направлено письмова вимога за № 96802-102-б/б про усунення порушення зобов'язань (а.с. 24-29). Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » від 30 березня 2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Беручи до уваги викладені обставини, а також те, що банком була дотримана процедура досудового врегулювання спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що визначена ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки знайшла своє ствердження в ході розгляду справи, а тому, вважає, що вона підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві. При цьому, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. В ході розгляду справи стороною відповідачів клопотань заявлено не було, в тому числі і про витребування відповідних доказів, зазначеними в ст. ст. 27, 137 ЦПК України правами та порядком витребування доказів останні не скористались та не витребували у встановленому законом порядку доказів, необхідних для обґрунтування своєї позиції. Питання судових витрат по оплаті судового збору та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 11, 509, 525, 526, 536, 549, 575, 611, 625, 1050, 1054, ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12, 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, п. 9 Постанови пленуму Вмщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » від 30 березня 2012 року та

Outcome: approved