Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.11.2006 року у розмірі 31515, 46 грн., яка складається з наступного: -4534, 09 грн. - заборгованість за кредитом; -23708,17 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; -1296,27 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); -1476, 93 грн. - штраф (процентна складова). Позов позивачем мотивований тим, що 01.11.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що кредитні зобов'язання відповідачем належним чином не виконувалися, станом на 31.10.2016 року утворилася заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 31515, 46 грн., яка складається з наступного: -4534, 09 грн. - заборгованість за кредитом; -23708,17 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; -1296, 27 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); -1476, 93 грн. - штраф (процентна складова), яку він просить стягнути із відповідача. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Так, у наданому розрахунку позивач не вказав окремо розрахунок суми заборгованості по комісії за користування кредитом та розрахунок суми пені на несвоєчасність виконань зобов'язань за договором. Надана позивачем ксерокопія Умов та Правил надання банківських послуг не є кредитним договором, укладеним у письмовій формі, кредитного договору № б/н від 03.09.2007 року, підписаного сторонами не надано. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.11.2006 року станом на 31.10.2017 року підписаний невідомою особою та у ньому вказані суми нарахувань, без зазначення підстав нарахування з посиланням на пункти договору чи норми чинного законодавства, розрахунки сум, періоди нарахування. У заяві позичальника від 03.09.2007 року не визначено підстав та розмірів нарахування і сплати комісії, пені та штрафів, а отже сторони не погоджували підстав та розмірів нарахувань цих платежів. При цьому, відповідно до п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Окрім цього, до спірних правовідносин відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки згідно Заяви на отримання кредитної карти від 01.09.2006 року строк її дії закінчився у листопаді 2009 року, а тому кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів було визначено дану дату. Починаючи з листопада 2009 року Банку було відомо про порушення своїх прав, однак із позовної заявою до суду звернувся 15.12.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 01.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н, що складається з Заяви клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.7, 8-13). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.10.2016 року заборгованість за даним кредитним договором б/н від 01.11.2006 року складає 31515, 46 грн., яка складається з наступного: -4534, 09 грн. - заборгованість за кредитом; -23708,17 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; -1296, 27 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); -1476, 93 грн. - штраф (процентна складова), яку він просить стягнути із відповідача. (а.с.1-6). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У заяві позичальника від 01.11.2006 року зазначено та засвідчено підписом, що позичальник [PERSON] ознайомився і згоден із умовами надання банківських послуг, Умовами та Правилами користування платіжною карткою і тарифами банку. Ч.1 ст.634 ЦК України дано визначення поняттю «договір приєднання», а саме договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є договором приєднання (ст.634 ЦК України) та складається із Заяви позичальника (а.с.7), Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с.8-13). Відповідно до пункту 3.13 Умов та Правил надання банківських послуг у разі, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 даного погодження. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому нарахування нового строку вкладу починається із дня, який слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу. Згідно пунктів 3.1.1, 3.13 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць і рік). Після закінчення строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку та дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. П. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених даних договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.10.2016 року заборгованість за даним кредитним договором б/н від 01.11.2006 року складає 31515, 46 грн. (а.с.1-6). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання за умовами кредитного договору, а позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що 14.05.2014 року, 23.06.2014 року, 28.06.2014 року із платіжної картки [PERSON] було списано грошові кошти. Як встанволено та доводиться наданим розрахунком, який було витребовано судом у позивача, дане списання грошових коштів із платіжної картки відповідача [PERSON] було автоматичним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт автоматичного списання позивачем грошових коштів із платіжної картки відповідача не може бути підставою для переривання строку позовної давності, оскільки не вказує на визнання боргу останнім. Із наданого розрахунку встановлено, що остання сплата боргу за даним кредитним договором мала місце 06.04.2009 року, позивач звернувся до суду 15.12.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed