Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідача з 2010 р. в спірній кімнаті не проживають. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Губницького Д. Г . Ухвалою суду від 07.09.2020 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через офіційний веб сайт суду належним чином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила той факт, що відповідачів дійсно вже давно не проживають за вищезазначеною адресою. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як зазначено в позовній заяві, то позивач [PERSON] зареєстрований в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані його брат [PERSON] , а також сестра [PERSON] . Вказана кімната у гуртожитку була отримана в користування матір`ю сторін, [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте з 2010 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній кімнаті не поживають. Вони добровільно залишили вказане приміщення - створили нові сім`ї та виїхали за невідомою позивачу адресою. їх особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги вони не оплачують, витрати на утримання кімнати не несуть. З того часу жодного разу за адресою [ADDRESS] , відповідачі не з`являлись. Згідно відповіді від 07.09.2020 р. на адвокатський запит, то в м. Миколаєві за адресою [ADDRESS] на підставі рішення ВК ММР №10198/05-11-04 від 145.09.2008 р. зареєстровані: з 06.11.2008 р. [PERSON] , 1989 р.н.; з 20.11.2008 р. [PERSON] , 1973 р.н., знята з реєстраційного обліку, як померла [INFO] ; донька [PERSON] - [PERSON] , 2009 р.н.; [PERSON] , 1991 р. н.; [PERSON] , 1992 р.н. були зареєстровані з 08.110.2009 р. за вищезгаданою адресою згідно рішення ВК ММР №10144/509-11-04 від 17.09.2009 р. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, статтею 78 Житлового Кодексу України встановлені права і обов`язки тимчасово відсутніх наймача та членів його сім`ї, згідно якої - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Із матеріалів справи, поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено, відповідач житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе. Фактичне місце проживання або місцезнаходження відповідачів не відоме. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів, в солідарному порядку, на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved