Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А., в якій просила: визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 18 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В. А., зареєстрований в реєстрі за № 971; визнати в порядку спадкування після [PERSON] за [PERSON] право власності на нерухоме майна - квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровської міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М. з заявою про прийняття спадщини, де дізналася, що 18 липня 2013 року її батько склав заповіт, в якому все належне йому майно він заповів [PERSON] . Заповіт на ім`я [PERSON] був посвідчений 18.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровської міського нотаріального округу Несен В.А. Під час спілкування з батьком вона ніколи не чула про таку особу як [PERSON] , коли, де і як вони познайомились їй не відомо. Зазначила, що батько позивачки тривалий час був наркозалежним, перед смертю тяжко хворів, приймав у зв`язку із хворобою препарати, що впливають на психічний стан, у зв`язку із самою хворобою знаходився у психічно пригніченому стані та не міг адекватно реагувати на оточуюче середовище. Також, нею неодноразово при спілкуванні з батьком було помічено значні зміни його поведінки. Також, ставить під сумнів можливість усвідомлювати батьком своїх дій та керувати ними під час складання 18.07.2013 року заповіту і та обставина, що влітку 2013 року батько лікувався у міській клінічній лікарні № 6, де йому для надання належного лікування, при проведені хірургічного втручання, для позбавлення його від страждань застосовувались сильнодіючі знеболювальні лікувальні препарати, які він приймав, за рекомендацією лікаря, у період хвороби та тривалий час після проведеної операції. Вказані обставини їй відомі, оскільки вона неодноразово за власні кошти, з листком призначення від лікаря медичних препаратів, купувала у спеціалізованих аптеках міста протягом 2013 року визначені лікарем медичні препарати. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Враховуючи викладене, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні 30 січня 2017 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює процедурною медсестрою в хірургічному відділенні у Шостій міській клінічній лікарні, працює кожного дня з 08.00 год. до 16.00 год. [PERSON] їй знайомий, оскільки останній лежав у лікарні, де вона працює, з діагнозом панкреатит. Жмурченко [PERSON] було прооперовано та у вказаній лікарні він перебував достатньо довго, не менше одного тижня, та перебував у достатньо важкому стані. У психіці хворого [PERSON] відхилень вона не помічала. Також зазначила, що у лікарні вільний вихід та примусово там нікого не тримають. Допитаний в судовому засіданні 30 січня 2017 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він з 2005 року працює лікарем-хірургом у Шостій міській клінічній лікарні. Пацієнта [PERSON] він пам`ятає, оскільки останній знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії в лікарні, де він працює, з діагнозом гострий панкреатит. У вказаній лікарні [PERSON] лежав декілька разів та був прооперований. Щодо психічного стану хворого [PERSON] він нічого сказати не може, оскільки не є психіатром. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] «Жмурченко», яке вона змінила у зв`язку з укладенням 28 квітня 2001 року шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 256 (а.с. 8). Позивачка [PERSON] народилась [INFO] у м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 грудня 1981 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 4586 (а.с. 7). У вказаному свідоцтві про народження батьками позивачки зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, судом встановлено, що батьком позивачки є [PERSON] . 18 липня 2013 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен Володимиром Андрійовичем було посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований в реєстрі за № 971, яким на випадок його смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, а також все те, на що за законом він матиме право, він заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 29). Відповідно до\~статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 11 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 4356 (а.с. 9). Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне йому майно. У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після того, як позивачка [PERSON] дізналась про складання її батьком [PERSON] 18 липня 2013 року заповіту на ім`я [PERSON] , вона вирішила звернутись до суду з вказаною позовною заявою про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування, оскільки вважає, що даний заповіт вчинений хоча і дієздатною особою, однак в момент його вчинення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, так як був наркозалежною людиною, у цей період перебував на лікуванні у Дніпропетровській шостій міській клінічній лікарні та приймав сильнодіючі препарати, які впливали на його психічний стан, знаходився у психічно пригніченому стані і не міг адекватно реагувати на оточуюче середовище. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1257\~ЦК України\~заповіт,\~складений особою,\~яка не\~мала на\~це права,\~а також\~заповіт,\~складений з\~порушенням вимог\~щодо його\~форми та\~посвідчення,\~є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно відповіді Комунального закладу «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» № 9/121 від 26 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] поступив до лікарні 20 червня 2013 року та був виписаний 24 липня 2013 року. У зв`язку з важкістю стану на початку лікування пацієнт перебував у відділенні інтенсивної терапії, де був під постійним наглядом лікарів-анестезіологів, завідувачів хірургічними відділеннями та чергових лікарів (а.с. 35). Отже, судом встановлено, що у період складання оспорюваного заповіту [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради». Згідно\~статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За частиною 1\~статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини 1\~статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені. Єдиною підставою для визнання недійсним заповіту згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України може бути встановлення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно\~пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила\~статті 225 ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті\~225, частини 2 статті\~1257 ЦК України, суд відповідно до\~ЦПК України\~за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Системний аналіз норм\~ЦК\~свідчить, що відповідно до частини 2\~статті 1257 ЦК України\~виключно підстави недійсності правочину, визначені у статті\~225, статті\~231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 105 ЦПК України). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених частиною 1\~статті 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Ухвалою суду від 6 лютого 2017 року (а.с. 119-120) за клопотанням представника позивача по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої були поставлені такі питання: - який психічний стан здоров`я характеризував [PERSON] , на момент укладання Заповіту від 18.07.2013 року за реєстраційним № 971, який був складений на користь [PERSON] ича?; - чи страждав [PERSON] психічним захворюванням, на момент складання Заповіту від 18.07.2013 року за реєстраційним № 971, який був складений на користь [PERSON] ?; - чи усвідомлював [PERSON] свої дії і міг керуватись ними на момент підписання Заповіту від 18.07.2013 року за реєстраційним № 971, який був складений на користь [PERSON] ? Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 13 від 18 травня 2017 року, виконаного судовими експертами Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради», комісія дійшла висновку, що [PERSON] на момент складання та підписання заповіту 18 липня 2013 року будь-якими психічними захворюваннями не страждав, за своїм психічним станом в той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 135-137). Отже, твердження позивачки про те, що при складанні заповіту 18 липня 2013 року заповідач [PERSON] перебував в такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними у справі матеріалами, а саме висновком судово-психіатричного експерта № 13 від 18 травня 2017 року. Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З відповіді Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 771 від 07 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] , 1958 року народження, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебував (а.с. 22). Крім того, згідно довідки № 1564, виданої 18 квітня 2016 року Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] , 1958 року народження, на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДКПЛ» ДОР» не знаходиться і раніше за архівною документацією не значиться (а.с. 83). Також, з відповіді Комунального закладу «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради» № 14/191 від 07 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] не знаходився на обліку лікаря-психіатра КЗ «Дніпропетровська поліклініка № 1» ДОР» (а.с.128). За таких обставин, твердження позивачки про те, що [PERSON] був наркозалежною людиною є недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, у зв`язку з чим суд їх до уваги не приймає та відхиляє. Враховуючи викладене, судом встановлено, що [PERSON] на момент складання та підписання заповіту 18 липня 2013 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 1257 ЦК України, для визнання недійсним заповіту, складеного 18 липня 2013 року [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 971, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч.\~1\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є похідними від позовних вимог про визнання заповіту\~недійсним,\~а також\~з урахуванням\~того,\~що єдиним\~спадкоємцем за\~заповітом [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~є відповідач\~ [PERSON] ,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~в частині\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~також не\~підлягають задоволенню.\~ Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити в повному обсязі. Відповідно до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed