Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON] , 2009 року народження. Подружнє життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітня дитина залишились проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Подружнє життя не склалось, проживають окремо. Неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. Вказала, що відповідач, як батько, має надавати матеріальну допомогу. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, в розмірі 5000 грн., щомісячно з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. 28 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позов [PERSON] Вказав, що після розірвання шлюбу позивачка з дитиною проживала в будинку його батьків в с.Грибенинка, всі витрати по утриманню дитину він ніс самостійно. З червня 2019 року дитина проживає разом з [PERSON] . Так, за час шлюбу ними була придбана квартира, яка є їх спільною сумісною власністю. За домовленістю з позивачкою, він залишив квартиру у повному її розпорядження, з тим, щоб вона могла здавати її в оренду, а всі кошти забирала собі для утримання дитини. На даний час позивачка квартиру здає, орендна плати за таку квартиру становить близько 6000 грн., тобто 3000 грн. - це фактично його частка в матеріальному забезпеченні дитини. Також на відкритий рахунок у банку, він з вересня 2019 року перерахував на утримання дитини аліменти в загальному розмірі 12 000 грн. (з розрахунку 3000 грн. на місяць). Щодо придбання автомобіля - то даний автомобіль є власністю його матері, а він ним користується час від часу. Середній розмір його заробітної плати складає приблизно 9000 грн. на місяць. Тому просив суд задоволити позов частково та стягнути аліменти в розмірі ј частини його доходу, що на даний час становитиме приблизно 2239,83 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. 07 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] Вказала, що дитина проживала у батьків відповідача через те, що останній забороняв їй бачитись з дитиною, тому вона вимушена була проживати у своїх батьків, облаштовувати собі житло для спільного проживання з дитиною. Відповідач також заборонив їй проживати у спільній квартирі. На даний час там проживає її знайома, яка просто наглядає за квартирою, жодних коштів за проживання вона не сплачує. Добровільність сплати коштів на утримання дитини, вона заперечує, оскільки всі кошти почали надходити лише після подання позову. Майновий стан відповідача підтверджує придбаний автомобіль, який вже під час розгляду справи в суді був переоформлений на його матір, придбання ним земельної ділянки у власність для будівництва. Заявлений нею розмір аліментів не є завищеним, а спрямований на забезпечення потреб дитини, для всебічного його розвитку. Просила суд задоволити позов. 15 листопада 2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив [PERSON] . Відповідач зазначив, що він особисто бачив «знайому позивачки, яка просто мешкає в квартирі». Остання повідомила, що орендує дану квартиру, але показувати договір оренди та повідомляти розмір плати відмовилась. На його запит, позивачка також не надала інформацію. Автомобіль ніколи не належав йому на праві власності, а тому не міг бути ним відчужений. Дійсно він придбав земельну ділянку у власність, але за 11 290 грн., за отримані в борг кошти. На даний час в нього непогашений борг. Плата за рік по здачі в оренду паю становить 16 340,31 грн. Тому просив суд задоволити позов частково та стягнути аліменти в розмірі ј частини його доходу, що на даний час становитиме приблизно 2239,83 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 10 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №749. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2009 року народження. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до роз`яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмовки про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна). Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині. Встановлено, що [PERSON] працює у ТОВ «Апфель» з 03 січня 2017 року до теперішнього часу та займає директора, розмір заробітної плати становить за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року - 135 796,06 грн. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності у відповідача інших джерел доходу. Суд критично оцінює пояснення позивача щодо наявності у відповідача нерухомого майна, оскільки інше майно набуто у власність відповідача у минулі роки, та не може підтверджувати його доході на день розгляду справи в суді. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач на утримання даного майна витрачає кошти, які б перевищували його дохід. Щодо набуття останньої земельної ділянки, то вона придбана за набагато нижчу суму коштів, ніж вказує позивач, та придбана в борг, що підтверджено копіями договорів. Позивач не спростувала поданих відповідачем доказів, не довела, що дані договори є нікчемними або недійсними. Також не можуть бути взяті до уваги доводи позивача про придбання відповідачем автомобілю. Так, за договором купівлі-продажу автомобіль був придбаний [PERSON] ще у березні 2018 року. Позивач на підтвердження своїх доводів щодо навмисного відчуження автомобіля не подала належних та допустимих доказів. При розгляді справи позивач та відповідач визнавали той факт, що ними під час спільного проживання була придбана квартира, яка є їх спільною сумісною власністю. У грудні 2018 року [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність на укладення договорів оренди квартири, одержувати документи та плату за користування квартирою, та інші повноваження. Сторонами визнався той факт, що в квартирі проживає інша особа, ні позивач, ні відповідач нею не користуються. За твердженням позивача це її знайома, яка просто доглядає за квартирою, а за поясненнями відповідача - це орендар квартири. Жодна із сторін доказів на підтвердження своїм доводам не надала, обмежившись лише поясненнями. Тому доводи сторін в цій частині суд оцінює критично. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 06 вересня 2019 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вік дитини, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, дохід відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 3000 грн., до досягнення нею повноліття для забезпечення потреб дитини для повноцінного її розвитку, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Крім того, аліменти в розмірі 3000 грн. на дитину не є надмірними, а слугуватимуть належним утриманням дитини, для її всебічного розвитку. У задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять підтвердження витрат позивача на утримання дитини на суму приблизно 10000 грн. Позивач у своєму позові приділив увагу саме доходу відповідача, разом з тим, не надала доказів матеріальних затрат на утримання дитини, які б підтвердили обґрунтованість заявленого розміру аліментів. Одне лиш посилання на проблеми зі здоров`ям дитини, без підтвердження дійсних витрат, не може бути взяте судом до уваги, оскільки доказування покладається на сторін та не може ґрунтуватись на прощеннях. Також суд не бере до уваги посилання позивача, що у нього на утриманні перебувають її батьки, оскільки відповідно до поданих посвідчень, дані особи отримують пенсію. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved