Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

У грудні 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (надалі по тексту - позивач) звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Договором про добровільне відшкодування шкоди, у тому числі інфляційні витрати, 5% річних та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 128 911 грн. 49 коп., а також судовий збір у розмірі 1 933.67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 грудня 2016 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU (надалі - Договір страхування), предметом якого с майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ніссан», д/н [NUMBER] . 28 листопада 2017 року по вул. Олени Теліги, 3 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Ніссан», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Чері», д/н [NUMBER] під керуванням Відповідача. 26 січня 2018 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, [PERSON] , є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю «Ніссан», д/н [NUMBER] . 26.12.2017 року до Позивача звернувся Пурденко О.М. з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. 05.01 та 19.01.2018 року Позивач на підставі страхового акту, актів виконаних робіт, враховуючи звіт про визначення вартості матеріального збитку здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 126 798.82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, що підтверджується листом МТСБУ від 10.04.2018 року. Враховуючи дані обставини, позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою від 02.04.2018 року, яку відповідач отримав особисто 15.05.2018 року. 25.07.2018 року з метою досудового врегулювання спору між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №25-07/2018 про добровільне відшкодування шкоди, за умовами якого, відшкодування Боржником шкоди здійснюється шляхом сплати на користь Кредитора 126 798, 82 грн. щомісячними платежами, протягом 123 календарних місяців, наступним чином: першого місяця сплачується сума у розмірі 5 000,00 грн.; протягом 121 календарних місяців рівними частками по 1 000, 00 грн.; в останній платіжний місяць сплачується сума у розмірі 798, 82 грн. Пунктом 3.2 Договору про добровільне відшкодування шкоди передбачено, що Боржник здійснює відшкодування шкоди згідно з п. 3.1 цього Договору, починаючи з серпня 2018 року, при цьому кожен платіж повинен здійснюватись не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа того календарного місяця, за який такий платіж здійснюється. При цьому останній платіж має бути здійснений до жовтня 2028 року включно. 26.10.2018 року, 21.02.2019 року та 10.04.2019 року відповідач здійснив відшкодування шкоди по договору лише у розмірі 4 000.00 грн. Таким чином, станом на 18.12.2019 року загальна сума невиконаного зобов`язання складає 128 911 грн. 49 коп., розрахунок додається до матеріалів позовної заяви, які позивач і просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 24.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25.02.2020 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не направляв. За приписами ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU (надалі - Договір страхування), предметом якого с майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ніссан», д/н [NUMBER] . 28 листопада 2017 року по вул. Олени Теліги, 3 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Ніссан», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Чері», д/н [NUMBER] під керуванням Відповідача. 26 січня 2018 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, [PERSON] , є винним у спричиненні пошкоджень автомобілю «Ніссан», д/н [NUMBER] . 26.12.2017 року до Позивача звернувся Пурденко О.М. з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. 05.01 та 19.01.2018 року Позивач на підставі страхового акту, актів виконаних робіт, враховуючи звіт про визначення вартості матеріального збитку здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 126 798.82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3821 від 05.01.2018 року та відомістю підтверджених переказів №22626 від 19.01.2018 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, що підтверджується листом МТСБУ від 10.04.2018 року. Враховуючи дані обставини, позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою від 02.04.2018 року, яку відповідач отримав особисто 15.05.2018 року. 25.07.2018 року з метою досудового врегулювання спору між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №25-07/2018 про добровільне відшкодування шкоди, за умовами якого, відшкодування Боржником шкоди здійснюється шляхом сплати на користь Кредитора 126 798, 82 грн. щомісячними платежами, протягом 123 календарних місяців, наступним чином: першого місяця сплачується сума у розмірі 5 000,00 грн.; протягом 121 календарних місяців рівними частками по 1 000, 00 грн.; в останній платіжний місяць сплачується сума у розмірі 798, 82 грн. Пунктом 3.2 Договору про добровільне відшкодування шкоди передбачено, що Боржник здійснює відшкодування шкоди згідно з п. 3.1 цього Договору, починаючи з серпня 2018 року, при цьому кожен платіж повинен здійснюватись не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа того календарного місяця, за який такий платіж здійснюється. При цьому останній платіж має бути здійснений до жовтня 2028 року включно. 26.10.2018 року, 21.02.2019 року та 10.04.2019 року відповідач здійснив відшкодування шкоди по договору лише у розмірі 4 000.00 грн. Таким чином, станом на 18.12.2019 року загальна сума невиконаного зобов`язання складає 128 911 грн. 49 коп. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ), передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦКУ передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з я. 7 ч. 1 ст. 1188 ЦКУ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦКУ до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування (Позивача), у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування ( [PERSON] ), має до особи, відповідальної за завдані збитки (Відповідач). Відповідно до ст. 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦКУ якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦКУ передбачено, що договір е обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 4.4. Договору про добровільне відшкодування шкоди встановлено, що якщо Боржником у термін до жовтня 2028 року не буде сплачено грошові кошти у розмірі 126 798, 82 грн. (сто двадцять шість тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень 82 копійки), положення п. 2.2. цього Договору не застосовуються та Кредитор має право звернутися до суду із вимогою стягнути з Боржника розмір заподіяної ним шкоди передбаченої п. 1.2. Договору (126 798, 82 грн.) за вирахуванням розміру вже здійснених платежів за Договором. При цьому, якщо Боржник не виконує зобов`язання по здійсненню щомісячних платежів відповідно до умов п. 3.1. та п. 3.2. цього Договору протягом одного місяця, положення п. 2.2. цього Договору не застосовуються та Кредитор не чекаючи настання жовтня 2028 року має право звернутися до суду із вимогою про стягнення з Боржника повного розміру заподіяної ним шкоди передбаченої п. 1.2 Договору (126 798, 82 грн.) за вирахуванням розміру вже здійснених платежів за Договором. Пунктом 4.3. Договору про добровільне відшкодування шкоди визначено, що у разі порушення строків встановлених п. п. 3.1, 3.2 Договору, Боржник у безспірному порядку зобов`язується сплатити Кредитору суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 5% річних від простроченої суми, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу без обмеження строку її нарахування. Сторони домовились, що пеня, 5% річних та інфляційні втрати нараховуються за весь період прострочення (з першого дня прострочення по день сплати цих коштів кредитору) без обмеження періоду такого нарахування. Таким чином, враховуючи те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання умов Договору про добровільне відшкодування шкоди, та враховуючи п. 4.3 Договору про добровільне відшкодування шкоди, загальна сума заборгованості Відповідача (з урахуванням штрафних санкцій) становить: 128 911, 49 гри. (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот одинадцять гривень 49 копійок) = 126 798, 82 гри. + 792, 06 грн. + 680, 02 грн. + 4 640, 59 грн. - 4 000, 00 грн., де 126 798, 82 грн. - основна сума боргу; 792, 06 грн. - індекс інфляції; 680, 02 грн. - 5 % річних; 4 640, 59 грн. - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 4 000, 00 грн. - розмір грошових коштів сплачених Відповідачем. Розрахунки заборгованості Відповідача по Договору №25-07/2018 про добровільне відшкодування шкоди (в порядку регресу) від 25.07.2018 року подані позивачем разом з позовом беруться до уваги судом. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог і можливість їх задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 933 грн. 67

Outcome: approved