Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 24.12.2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Алчевському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис № 1006. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 03.12.2019 року подружні відносини між сторонами припинені, вони однією сім`єю не проживають, між ними втрачено почуття любові, оскільки сторони мають різні характери, у зв`язку із чим часто виникали конфлікти. Вказана причина призвела до розпаду сім`ї, збереження родини вважає неможливим. Просила шлюб розірвати, на примирення не згодна. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги не визнав, вважає дії позивачки необдуманими та упередженими. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 24 грудня 2005 року сторони зареєстрували шлюб в Алчевському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганської області, актовий запис № 1006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Судом приймалися заходи щодо збереження сім`ї та відновлення сімейних стосунків, у зв`язку з чим ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 лютого 2020 року сторонам надавався строк два місяці для примирення, однак, як встановлено судом, сімейні стосунки сторони не відновили, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що не розірваний шлюб буде порушувати її особисті інтереси. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він вважає дії позивачки необдуманими та упередженими, суд вважає безпідставними, так як позивачка не бажає примиритися та наполягає на розірвання даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин.

Outcome: approved