Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У грудні\~2020\~року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , нарахованої на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2014 року, починаючи з 01 березня 2020 року; припинити стягнення з нього аліментів за вказаним рішенням суду та визнати виконавчий лист №2/740/904/14\~від 17.07.2014 таким, що не підлягає виконанню; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2014 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 21.10.2020 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/740/904/14 від 17.07.2014. Згідно розрахунку заборгованість по аліментам станом на листопад 2020 року становить 42\~829,71 грн. Зазначає, що з березня 2020 року син [PERSON] проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Рішення проживати з ним син прийняв самостійно, оскільки відповідачка має іншу сім*ю та фактично всю свою турботу спрямовує на неї, а не на їх сина. Оскільки син проживає з ним та перебуває повністю на його утриманні, то вважає, що його слід звільнити від сплати аліментів, починаючи з 01 березня 2020 року, виходячи з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Крім того, з посиланням на ст.180-182 СК України просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред*явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 18 лютого 2021 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що починаючи позивач не сплачує аліменти на сина [PERSON] за рішенням суду від 04 липня 2014 року, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 42\~829, 71 грн. На час проживання сина з нею вона витрачала на нього кошти, фактично він перебував на її утриманні, оскільки позивач аліменти не сплачував. Позовну вимогу в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 01 березня 2020 року, не визнає. Вважає, що спірні правовідносини почали діяти з моменту звернення до суду, а тому не заперечує проти припинення стягнення аліментів з цієї дати. Щодо стягнення з неї аліментів на сина у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), то вказані вимоги визнає частково, а саме: не заперечує проти стягнення з неї аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини з урахуванням того, що у неї на утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В судовому\~засіданні позивач та його представник адвокат Прокопець С.М. позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав. Представник відповідачки адвокат Дорошенко Г.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзові на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено,що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04\~липня 2014\~рокуз [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу боржника щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2014 року до повноліття дитини. Юридичною підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки було те, що неповнолітня дитина після розлучення батьків залишилася проживати з матір`ю. На виконання\~вказаного рішення\~Ніжинським міськрайонним\~судом Чернігівської\~області був\~виданий виконавчий\~лист №2/740/904/14 та пред*явлений до виконання до Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2020. Головним державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого у [PERSON] станом на 16.11.2020 мається заборгованість у сумі 42\~829,71 грн за період з червня 2018 року по грудень 2020 року (а.с.7). Згідно довідки Безуглівського старостинського округу №1 Талалаївської сільської ради №03-29/920 від 07.12.2020 [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані: [PERSON] мати, [PERSON] батько, [PERSON] сестра, [PERSON] - племінник (а.с.8). Довідкою Ніжинської гімназії №3 підтверджується, що [PERSON] навчається в їхньому закладі у 8-Б класі. Дитина з матір*ю не проживає, але займається його навчанням та вихованням.(а.с.41). Актом обстеження умов проживання від 05.03.2020 підтверджується, що [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Сторона відповідача не заперечує факт проживання сина з батьком. Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч.4\~ст.273 ЦПК України\~\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. В силу ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Тобто, аліменти на дитину підлягають сплаті тому з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу положень ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Отже, проживання неповнолітнього сина сторін з батьком є обставиною, що має істотне значення і є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки, оскільки на цей час він самостійно (без участі відповідачки) утримує та виховує сина, а також звільнення від сплати заборгованості з аліментів, яка утворилася з 10 грудня 2020\~року дня пред*явлення позову до суду. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною першою статті другої ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Заперечуючи розмір аліментів, який позивач просить стягнути з неї, а саме 1/4 частку заробітку, відповідачка посилається на те, що вона має дитину [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні, проте\~зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. \~Вказана правова позиція висловлена у постанову ВС від 16.09.2020 у справі №565/2071/19. Сам по\~собі факт\~народження \~відповідачкою \~дочки від\~іншого чоловіка\~не впливає\~на матеріальне\~становище останньої\~та на\~її можливість\~сплачувати аліменти\~на сина[PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Отже, посилання відповідачки на те, що вона є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не дає підстав для надання переваги у матеріальному забезпеченні останньої порівняно з сином [PERSON] , [INFO] , щодо якого ставиться питання про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки доходу з урахуванням того, що саме у такому розмірі були стягнути за рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2014 року аліменти з [PERSON] на користь відповідачки. Також відповідачкою не надано доказів щодо перебування на її утриманні непрацездатного батька, який є пенсіонером, 1957 року народження, та не проживає разом з нею, на відміну від непрацездатних батьків позивача, 1948 року народження та 1950 року народження, які проживають разом з сином [PERSON] (а.с.8). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із встановлених на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка не надала суду доказів, які відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України доводили б ті обставини, що вона в силу матеріального становища неспроможна сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки заробітку. При цьому, суд враховує те, що відповідачка є працездатною за віком, не є платником аліментів на інших дітей, непрацездатних членів сім`ї та інших осіб, яких вона зобов`язана утримувати. За змістом \~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~суд присуджує\~з другої\~сторони понесені\~нею і\~документально підтверджені\~судові витрати. З відповідачки необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial