Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У грудні 2019 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є співвласницею цієї квартири, відповідач в ній не проживає, особистих речей там не зберігає, але в добровільному порядку знятись з реєстрації за цією адресою відмовляється, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. Також, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати за сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. В судове засідання позивачка не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - [PERSON] , який діяв від імені позивачки на підставі доручення від 23.09.2019 року, також в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлявся належним чином - відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі на адресу суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло (реєстраційний [NUMBER], від 25.10.1999 року) позивачка [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , іншим її співвласником є [PERSON] . Згідно довідки від 08.09.2019 року №01-04/9886, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеному будинку зареєстровані: позивачка [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та відповідач - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про встановлення факту не проживання від 06.08.2019 року, виданого депутатом Новокаховської міської ради Власенком В.Д., відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою своєї реєстрації з травня 2016 року. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідач суду не надав. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки він понад рік в ній не проживає. Також позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, у розмірі 768 гривні 40 копійок. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved