Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 22 грудня 2014р. укладено Договір-заяву №300131/152689/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 13 617,02 доларів США на строк до 22.07.2015 року із відсотковою ставкою - 13,10 % річних. Після закінчення строку Договорів, відповідач кошти за депозитним вкладом позивачу в повному обсязі не повернув і продовжує користуватись коштами позивача в розмірі - 9164,81 доларів США. Його усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, норми чинного законодавства та права позивача щодо отримання банківського вкладу. Просила суд стягнути з відповідача невиплачені кошти банківського вкладу в сумі - 9164,81 доларів США та витрати про надання правової допомоги. У поданих до суду відповідачем АТ «Банк «Фінанси та кредит» запереченнях представник посилається на введення в банку на час розгляду справи процедури ліквідації згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак чинним законодавством визначено, що при запровадженні ліквідаційної процедури у Банку не здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Як вбачається з заперечень, то позивач 24.12.2015 року отримала гарантовану суму коштів в ПАТ АБ «Південний» в розмірі - 200 000 грн., а інші кошти позивача в розмірі - 161 300,13 грн. було включено до 4 черги реєстру кредиторів банку, наслідком чого є виплата коштів у відповідності до вимог Закону. Задоволення вимог позивача в інший спосіб, ніж визначено вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», унеможливлює стягнення коштів на користь позивача у цій справі . На підставі вище, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні протии задовлення позову заперечував з викладених у них підстав, зазначивши аналогічні відповідачу обставини існування ліквідації банку та застосування у данному випадку до спірних правовідносин вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на подані до суду письмові заперечення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений її представник, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч.1 ст.211 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Таким чином, враховуючи ту обставину, що представник третьої особи був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, третя особа не повідомила про причини неявки до суду, що унеможливлює визнати їх поважними, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника третьої особи. Ухвалою суду від 24.02.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Як відомо, з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Після проведення повторного автоматичного розподілу справи 30.11.2018 року у зв`язку з звільненням судді [PERSON] вказану справу було передано в провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 03.12.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та призначено судове засідання за участю сторін. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22 грудня 2014р. між сторонами було укладено Договір-заяву №300131/152689/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі - 13 617,02 доларів США на строк до 22.07.2015 року із відсотковою ставкою - 13,10 % річних (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що 30.12.2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про повернення грошових коштів за вказаним Договором-заявою (а.с.7). Як вбачається з довідки відповідача від 16.12.2015 року, то на рахунку позивачки за вказаним депозитним договором залишок коштів склав - 15 000,12 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Разом з тим, не зважаючи на невиконання Банком своїх зобов`язань перед позивачем, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. Згідно з інформацією, розміщеною 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». Національний банк України наголошує, що 93,2% (234 тисячі осіб) усіх вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримають свої вклади в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) суму 200 тис. грн. Клієнти з більшими обсягами вкладів отримають їх у межах суми, гарантованої Фондом. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. В судовому засіданні представник позивача підтвердив отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантової суми виплат в розмірі - 200 000 грн., що підтверджується і виписками по рахунку позивача (а.с.80-81). Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінаси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. Відповідно до ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов`язань. Як вже зазначалося вище, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Отже, відшкодування решту коштів позивачу буде здійснюватись у відповідності до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, за умовами ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. У відповідності до висновків, що викладені Великою Палати Верховного Суду в постанові від 13.03.2018р. у справі №910/23398/16 зазначено, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом». Враховуючи те, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої-третьої черги, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є передчасними, а тому відмовляє в їх задоволені. Крім того, вказаний порядок повернення коштів є єдиним способом задоволення вимог кредиторів Відповідача за встановлених Законом особливостей, норми якого є спеціальними нормами та такими, що обов`язково застосовуються до правовідносин, які виникли у зв`язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку.

Outcome: dismissed