Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] 14 000 грн боргу, посилаючись на те, що 29 грудня 2019 року відповідачкою написано розписку, якою вона взяла на себе зобов`язання повернути позивачці борг у сумі 14 000 грн, які вона взяла в останньої, однак до цього часу не повернула. Відповідно до відзиву, поданого [PERSON] (а.с. 17-18), остання просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з посиланням на те, що між нею та [PERSON] відсутні правовідносини за договором позики. Так із 01.10.2018 року по 31.01.2019 року вона працювала на посаді продавця-консультанта ФОП [PERSON] , а з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про те в цей період перебувала у фактичних трудових відносинах із [PERSON] та продовжувала працювати на посаді продавця у магазині по [ADDRESS] , проте у цей період трудові відносини не були оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. [PERSON] була її роботодавцем та виплачувала їй заробітну плату. У кінці грудня 2019 року, за результатами проведеної ревізії, [PERSON] повідомила їй та іншим продавцям про недостачу в магазині та вимагала, щоб вони покрили недостачу власними коштами. Зрозумівши, що цю нестачу погашати ніхто не збирається, [PERSON] шляхом вчинення на них психологічного тиску, змусила написати розписки, що ніби-то, кожен з них узяв у неї в борг грошові кошти та зобов`язується їх повернути. Враховуючи те, що фактично перед новорічними святами вона залишилися без роботи, а також те, що їй погрожували надати таку характеристику, з якою вона не зможе працевлаштуватися в м. Ічня, остання написала розписку під тиском та під диктовку [PERSON] про зобов`язання повернути борг у сумі 14 000,00 грн, хоча ніяких грошових коштів не отримувала, тому дану розписку вважає такою, що не відображає дійсної природи відносин, так яке будь-яких правовідносин позики між нею та позивачкою не було. При цьому в оскаржуваній розписці відсутні ознаки отримання грошей та відомості про дату отримання коштів та суму позики, грошову одиницю отриманих коштів. Із відповіді на відзив поданого представником позивачки [PERSON] (а.с. 41-42) остання зазначила, що дійсно [PERSON] перебувала з позивачем у трудових відносинах впродовж року, справляла позитивне враження, здавалася надійною та відповідальною людиною. Саме на підставі довірливих відносин позивачка і погодилася надати у позику відповідачці кошти у сумі 14 000,00 грн, які необхідні були їй для ведення власного бізнесу. Твердження [PERSON] про те, що вона написала розписку під психологічним тиском та примусом [PERSON] жодними доказами не підтверджено. Що стосується посилання відповідачки на те, що кошти зазначені у борговій розписці є сумою недостачі, виявленої на час проведення інвентаризації, є голослівними та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Заперечень у відповідь на відзив відповідачкою не подано. 28 січня 2021 року відповідачкою подано заяву про виклик свідків (а.с. 29); 02 лютого 2021 року представником позивачки подано заяву про направлення на її адресу копії відзиву та доданих до нього документів (а.с. 36); 12 лютого 2021 року представником позивачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 52); 12 лютого 2021 року позивачкою подано клопотання про допит свідка у режимі відеоконференції (а.с. 79); 03 березня 2021 року представником позивачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 109); 03 березня 2021 року представником відповідачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 105). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, пояснивши також, що зазначені у відзиві відповідачкою підстави не визнання нею позову щодо отримання суми коштів по розписці є способом уникнення від відповідальності. Відповідачка [PERSON] , допитана за її клопотанням як свідок, у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов, при цьому пояснила, що вона працювала у магазині « [INFO] » разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час складання розписки їх закрили в окремому кабінеті, де [PERSON] разом зі своїм батьком та батьком її чоловіка під тиском та погрозами змусила написати їй розписку про ніби-то отримання у неї 14 000 грн, які вона не отримувала. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також пояснила, що до спірних правовідносин не можне застосувати ст. 1046 та ст. 1049 ЦК України, оскільки між сторонами ніяких зобов`язань по договору позики не виникало. Сама ж сума зазначена у розписці не свідчить про її отримання відповідачкою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з 2019 року він працював не офіційно у магазині ФОП [PERSON] на посаді вантажника. Разом із ним також працювали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Одного разу їх усіх покликали в одну кімнату, де [PERSON] почала вимагати від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] написати розписки про отримання ними у борг коштів від [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що працювала у магазині [PERSON] не офіційно на посаді продавця. За два тижні до 29.02.2019 року, в одному з кабінетів магазину, [PERSON] разом зі своїм батьком та батьком її чоловіка зібрали всіх працівників, а саме її, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , де [PERSON] повідомила про виявлену під час ревізії недостачу, яку потрібно погасити. Тому остання шляхом примусу та погроз змусила написати її, а також [PERSON] та [PERSON] розписки про ніби-то взяті у неї кошти в позику. Однак ніяких коштів ні вона ні [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] не отримували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у 2019 році неодноразово відвідував магазин «[INFO]», в якому замовляв товари у [PERSON] , за які розраховувався з продавцями [PERSON] , або [PERSON] , або [PERSON] . Завантажував йому товари [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у 2019 році неодноразово відвідував магазин «[INFO]», в якому купував різний товар. Замовляв товари як у [PERSON] , так і продавців, з яких було дві жінки та два чоловіки. Заслухавши показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] працювала на посаді продавця у ФОП « [PERSON] » з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року (а.с. 54). 01 лютого 2019 року [PERSON] була оформлена як фізична особа-підприємець (а.с. 55), яка припинила свою підприємницьку діяльність 31 січня 2020 року (а.с. 23). Відповідно до наданого оригіналу розписки від 29 грудня 2019 року [PERSON] зобов`язалася повернути борг у сумі 14 000 грн до вересня місяця 20 року, які вона отримала від [PERSON] (а.с. 104). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів чи інший документ є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці чи іншому документі, які він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Вказана розписка є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також судом враховуються положення ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Як убачається з матеріалів докази на підтвердження повернення позики станом на час розгляду справи відсутні, позивачем надано оригінал розписки від 29.12.2019 року, що свідчить про невиконання умов договору позики. Оскільки відповідачкою кошти в сумі 14 000 грн не повернуті, тому вони підлягають стягненню з неї на користь позивачки. Суд критично ставиться до пояснень відповідачки та показань свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що коштів від [PERSON] вона не отримувала, а це була частина коштів, які ніби-то були виявлені під час ревізії як недостача, так як показаннями свідків не може бути підтверджена сама передача чи не передача коштів у позику, крім того суду не були надані будь-які докази проведеної ревізії, під час якої було виявлено недостачу, до того ж станом на час написання розписки позивачка [PERSON] не була приватним підприємцем (а.с. 106), натомість відповідачка [PERSON] була приватним підприємцем та отримувала доходи (а.с. 107). Посилання відповідачки та її представника про те, що у розписці відсутні ознаки та відомості про отримання грошей, дата їх отримання та яка грошова одиниця, суд відхиляє, так як із самої розписки видно суму коштів у гривневій грошовій одиниці у розмірі 14 000 грн, які вона отримала від [PERSON] та дата написання розписки. Доводи відповідачки та її представника про те, що договір був укладений під психологічним впливом є неспроможними, так як доказів цьому під час розгляду справи не надано, при цьому судом ураховується, що з моменту укладення договору і до відповідного судового розгляду спору відповідачка не зверталася до уповноважених органів з приводу здійснення на неї будь-якого тиску, а подані нею скарга до Упраління Держпраці у Чернігівській області 16 лютого 2021 року та звернення до поліції 12 лютого 2021 року судом не приймається, до того ж у ході розгляду справи відповідачка визнала факт власноручного написання розписки, що є предметом спору та відсутність даних, які б підтверджували б її психологічний та/або емоційний стан на час її написання. Суд відхиляє твердження представника відповідачки про те, що написана [PERSON] розписка є нікчемною через відсутність зазначених у ній всіх необхідних реквізитів, які б свідчили про існування між сторонами саме договірних відносин позики, оскільки остання, містить у собі всі необхідні реквізити, на підстави чого суд приходить до висновку про те, що зазначена розписка все ж таки підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики. Відомостей, які б свідчили про оспорювання даної розписки відповідачкою, матеріали справи не містять. Представником позивачки заявлені вимоги про стягнення з відповідачки на користь [PERSON] 5 000 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги (а.с. 58-60), квитанцією про отримання котів ГО адвокатське бюро Лариси Зарічної від Шкуро Т.А. (а.с. 57) та актом виконаних послуг (а.с. 108), при цьому судом, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з урахуванням категорії справи, потраченого часу на підготовку матеріалів, кількості судових засідань, враховується, що дані витрати є співмірними, тому вони підлягають задоволенню. Одночасно з відповідачки на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути 840,80 грн судового збору.

Outcome: approved