Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.11.2018 року та витягу з державного реєстру прав в порядку спадкування йому належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку, крім інших, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які фактично ніколи не проживали за вказаною адресою. Через реєстрацію відповідачів в будинку виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власнику в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.09.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судові засідання від 19.10.2020 року, 09.11.2020 року та 24.11.2020 року були відкладені за неявкою сторін та через перебування судді на лікарняному. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, заявою від 07.12.2020 року просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Причину своєї неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно із рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 21.11.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2019 року, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . З довідки Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 722 від 16.09.2020 року вбачається, що у зазначеному будинку з 30.05.2008 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний ним спосіб. У зв`язку з тим, що відповідачі без поважних причин з моменту реєстрації та до теперішнього часу не проживають в будинку [ADDRESS] , ніяких перешкод у користуванні житловою площею їм не чинилось, суд вважає можливим позбавити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved