Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на машиномісце [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що сторони у справі перебували у шлюбі зареєстрованому 12 січня 2007 року Кіровоградським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції. З червня 2016 року подружні відносини між сторонами припинені. На підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року шлюб розірвано. Перебуваючи у шлюбі, у 2016 році позивач придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] та машиномісце [ADDRESS] . Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2019 року вищевказана квартира визнана особистою приватною власністю позивача. З підстав визнання права особистої приватної власності на машиномісце у паркінгу надземному позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 20 грудня 2019 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 10 грудня 2019 року надав до суду заяву про визнання позову та прийняття рішення у його відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 січня 2007 року Кіровоградським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 09. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] , зареєстрований 12 січня 2007 року Кіровоградським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 09. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2019 року, що набрало законно сили 06 липня 2019 року, поділено майно подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право приватної власності на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 85,2 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2016 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 87 з товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд». Пунктами 1, 2 вказаного договору передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на машиномісце [ADDRESS] на третьому поверсі, загальна площа машиномісця 13,30 кв.м. Відповідно до довідки (виписки) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва машиномісця [ADDRESS], № 1353 від 01 серпня 2016 року фінансування машиномісця [ADDRESS] , побудованого в складі об`єкта: «Будівництво житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та надземними і підземними паркінгами по [ADDRESS] (І-ІV). Паркінг надземний», були залучені кошти фізичної особи [PERSON] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 1351 від 29 липня 2016 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Новобуд», [PERSON] повністю оплатила майнові права в розмірі - 150 000 грн. 00 коп. у тому числі ПДВ за машиномісце [ADDRESS] . Факт сплати [PERSON] вартості машиномісця також підтверджується відповідною квитанцією на суму 150 000 грн. 00 коп. Згідно із актом приймання-передачі майнових прав на машиномісце, укладеним 27 липня 2016 року, продавець передає, а покупець приймає на умовах договору купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 87 від 22 липня 2016 року майнові права на машиномісце [ADDRESS] . За правилом статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Крім того відповідно частини сьомої цієї ж статті визначено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що позивач, перебуваючи у шлюбі за особисті кошти придбала машиномісце у паркінгу надземному, загальною площею 13,3 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідач пред`явлені до нього позовні вимоги визнав у повному обсязі, при цьому визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнята судом. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову з підстав його обґрунтованості та доведеності.

Outcome: approved