Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 10.04.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 080969, відповідно до умов якого передбачено порядок розрахунку за товар, що проводиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару. [PERSON] свої договірні зобов'язання виконала, проте відповідач у супереч своїх зобов'язань умов договору щодо сплати ціни товару не виконує, а відтак просить суд стягнути з [PERSON] кошти згідно договору купівлі-продажу № 080969 від 10.04.2016 в сумі - 7415,00 грн. та штраф за період з 11.01.2017 по 14.12.2017 у розмірі 250 965,00 грн. До суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 03.03.2018, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування), з урахуванням відомостей наданих відповідним органом реєстрації - Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та Київській області, проте у суду відсутні відомості про вручення відповідачу судової повістки про розгляд справи, оскільки судова кореспонденція поверталася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання. Виходячи з викладеного, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Оскільки, судом були вчиненні всі можливі дії щодо повідомлення відповідача по справі, враховуючи положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки зважаючи на предмет та підстави позовної заяви, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності та з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим справу вирішити в порядку спрощеного позовного провадження з ухваленням заочного рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.04.2016 року між Фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 080969 Відповідно до п. 1 вказаного договору, позивач зобов'язується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті до умов цього договору, а продавець зобов'язується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах визначених цим договором. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу № 080969 від 10.04.2016 року, ціна товару становить - 14 850,00 грн. Пункт 5 договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі - 400,00 грн. Залишок у розмірі - 1103,00 грн, сплачує до 15.04.2016 року. Остаточний залишок у розмірі - 13 347,00 грн, покупець оплачує рівними частками протягом 9-ти місяців по 1483,00 грн. на місяць у національній валюті України, гривні до 10-го числа кожного місяця. Покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 10 січня 2017 року. 10.04.2016 року, позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а остання в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі - 400,00 гривень, про що свідчить копія Акту прийому-передачі товару, копія прибуткового касового ордеру № 13525 від 10.04.2016 року. Відповідно до п.п. 3, 4 Акту, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь- які претензії та зауваження. Але, в порушення умов договору, відповідач, сплатила лише авансовий платіж 10.04.2016 року, та платежі 21.05.2016 року - 1103,00грн. та 397,00грн. 27.08.2016 року - 5 500,00 грн. більше не сплачувала, передбачені п. 5 договору, кошти, внаслідок чого у позивача породжується право вимоги на стягнення належної йому суми грошових коштів. Нормою ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Статтею 526 ЦК України наголошується на тому, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналізуючи наведені положення закону, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, а відтак несплачена сума за договором купівлі-продажу пілягає стягненню у примусовому порядку. Окірм цього, договором купівлі-продажу № 080969 від 10.04.2016 р. пунктом 12 визначено, що у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати, продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф у розмірі 5 % від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання. За таких обставин, підягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення штрафу за порушення виконання зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, наданому представником позивача, сума заборгованості за договором купівлі-продажу № 080969 від 10.04.2016 року становить - 7 415,00 грн. та штраф за період з 11.01.2017року по 14.12.2017 року у розмірі 250 965,00 грн., що разом становить - 258 380,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2583,80 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved