Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.01.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.08.2017 року було зупинено провадження у справі до прийняття остаточного рішення по справі № 504/4029/16-ц. У зв`язку з відрахуванням судді [PERSON] . зі штату суду на підставі наказу № 19-ОС від 13.10.2017 року, 01.12.2017 року справу повторно було розподілено судді Барвенко В.К. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.12.2017 року було прийнято справу до свого провадження. 03.05.2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача про поновлення провадження у справі, оскільки заяву по справі № 504/4029/16-ц було залишено судом без розгляду на підставі заяви заявника, тобто відпали обставини, які були підставою для зупинення провадження по даній справі. 03.05.2018 року також на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.05.2018 року поновлено провадження у справі, та на виконання правила ст. 196 ЦПК України призначено підготовче судове засідання. 27.11.2018 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли заперечення відповідача на позовну заяву. Заявою від 12.02.2019 року відповідач просить застосувати строки позовної давності. 05.03.2019 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, яку відправив протилежній стороні в установленому законом порядку. У новій редакції позову [PERSON] просить суд встановити юридичний факт родинних відносин, зокрема що [PERSON] , яка померла [INFO] є бабусею [PERSON] , [INFO] ; встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] з 2003 року до часу відкриття спадщини, [INFO] року, у садовому будинку на земельній ділянці [ADDRESS]» разом із [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним в половині свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.2009 року на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В підготовчому засіданні судом запропоновано стороні відповідача час для надання відзиву на уточнену заяву, на що сторона відповідача заявила, що попередньо зі зміненими та уточненими вимогами позову ознайомилась, і необхідності у додатковому часі не має. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.03.2019 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. На обгрунтування своїх позовних вимог (в редакції 05.03.2019 року) позивач зазначає, що він є онуком [PERSON] (по материнській лінії родинних відносин). [PERSON] померла [INFO] . Як стверджує позивач, він на момент смерті проживав фактично з [PERSON] у садовому будинку, і тому вважав, що фактично прийняв спадщину, яка залишилась після смерті бабусі. Оскільки наприкінці 2014 року з [PERSON] у позивача виникла конфліктна ситуація, останній намагався змінити замки у садовому будинку, позивач звернувся до керівництва ОС «Степове» із заявою про закріплення за ним земельної ділянки, і дізнався що у 2009 році син померлої [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. Як стверджує позивача через те, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом видано на ім`я відповідача без урахування частки у спадщині позивача, воно має бути частково скасовано. Відповідач вимоги позову не визнав. У своїх запереченнях відповідач висловив сумнів, що мати позивача- [PERSON] була донькою [PERSON] , тобто сестрою по матері. Після смерті своєї матері [PERSON] подав заяву до Четвертої одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, і 07.07.2009 року отримав відповідне свідоцтво. Як стверджує [PERSON] він на протязі 9 років обробляє спадкову земельну ділянку, на якій також зведений садовий будинок, здійснює благоустрій, догляд. [PERSON] просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки на момент смерті [PERSON] , [INFO] року, [PERSON] виповнилось 22 роки, до суду позивач звернувся 21.08.2015 року, тобто минуло більше шести років. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги повністю підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у їх задоволенні, і застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного висновку: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.2012 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород - Дністровському Білгород -Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис про народження № 310 від 06.05.1986 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Білгород -Дністровський Одеської області, в графі «Мати» вказана [PERSON] , в графі «Батько» вказаний [PERSON] (а.с. 12). 26 червня 2013 року на його ім`я видано паспорт громадянина України [NUMBER] , 05.07.2013 року здійснено реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , а 25.11.2013 року присвоєно РНОКПП. (а.с. 10 (зворот)). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України № 00015042744 від 12.02.2015 року, який наданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області, 08.09.1959 року складено актовий запис № 64 про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , а мамою є [PERSON] (а.с. 13 (зворот)). [PERSON] померла [INFO] у місті Білгород Дністровський Одеської області, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород - Дністровському Білгород -Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис про смерть № 585 (а.с. 11). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2009 року за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Так, за змістом наведеного рішення, у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] народилась [INFO] у м. Доброміль, Дрогобичської (Львівської) області. До реєстрації шлюбу з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у зв`язку із чим їй було присвоєно прізвище «[PERSON]». У 1969 році [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до села Мирнопілля Арцизького району Одеської області, де вона з лютого 1970 року стала постійно проживати однією сім`єю з [PERSON] , та 09.03.1976 року уклали шлюб, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про укладення шлюбу від 09.03.1976 року виданого Мирнопільською сільрадою Арцизького району Одеської області, актовий запис № 7. Дане рішення Суворовського районного суду Одеської області не оскаржувалось в апеляційному порядку і набуло законної чинності 05.05.2009 року (а.с. 14). За життя [PERSON] на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 25.08.2004 року № 760, отримала у власність земельну ділянку, площею 0,060 га, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , який виданий 12.01.2005 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області, та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010552400029 (а.с. 27). За життя [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудувала садовий будинок, що встановлено судом зі змісту довідки ОС «Степове» № 10 від 08.01.2019 року. Даний факт визнаний сторонами у судовому засіданні, і тому доведенню не підлягає (ч.1 ст. 82 ЦПК України). [INFO] року [PERSON] померла, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть среії [NUMBER] від 17.12.2008 року виданого Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1885. 03.03.2009 року до Восьмої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав [PERSON] 07.07.2009 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, площею 0,60 га, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , яке зареєстровано у реєстрі за № 1-793 (спадкова справа № 920/09). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання суду неправдивих свідчень, та приведені судом до присяги, пояснили, що [PERSON] є мамою [PERSON] , а [PERSON] - це син [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , і стала «[PERSON]». Отже свідки впевнено показали суду, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] за материнською лінією. Зокрема свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала на контроль- пропускному пункті [ADDRESS] добре знайома була з сім`єю [PERSON]. У 2002 році [PERSON] приїхав жити в побудований бабусею садовий будиночок, працював у [ADDRESS]. [PERSON] жив на дачі (садовому будинку) у бабусі разом із нею, оскільки іншого житла [PERSON] не мав. [PERSON] померла у 2008 році, їй стало погано на дачі [ADDRESS] її забрав в Одесу син- [PERSON] , і вже в Одесі вона померла. Свідок [PERSON] впевнено показав суду свідчення обставин життя [PERSON] , розповів про добрі відносини з [PERSON] за її життя, те, що вона за фахом була агрономом, майже весь останній час свого життя проводила у забудованому нею садовому будинку разом із онуком, який також працював в [ADDRESS] допомогала садоводам у садівництві,була доброю людиною. Цей свідок впевнено показав на місця захоронення [PERSON] , [PERSON] .. У суду не має сумнівів у достовірності наданих вказаними свідками показів. Згідно довідки № 10 від 08.01.2019 року ОС «Степове» Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] . з 2003 року по [INFO] року проживав із своєю бабусею [PERSON] у садовому будинку на земельній ділянці [ADDRESS] Судом також встановлено, що у справі наявна медична довідка КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 30.03.2015 року про те, що 15.12.2008 року [PERSON] швидка забрала до лікарні за адресою її мешкання : [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення юридичного факту, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] необхідно останньому для оформлення свого права на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Суд вважає, що юридичний факт того, що [PERSON] , є рідним онуком [PERSON] повністю доведений зібраними вищевказаними матеріалами справи, показами свідків. Сумнів [PERSON] в тому, що [PERSON] є донькою [PERSON] жодним доказом не обгрунтований, тому суд його не приймає. Отже позовні вимоги в цій частині позову обгрунтовані, доведені доказами і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як вказав Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Суд враховує, що згідно листа Голови виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 17.09.2012 року № ср-21-921 встановлено, що [PERSON] померла в 2006 році. Після смерті матері [PERSON] переїхав до рідної бабусі (по материнській лінії) [PERSON] , яка померла у 2008 році. Після смерті бабусі у нього нікого не залишилось, та разом із цим у [PERSON] не було ніяких документів, які підтверджують особу, ані на будинок, ані свідоцтва про народження. Як йдеться далі за текстом, на теперішній час хлопець немає паспорту, куди поділись всі документи він не знає. Суд враховує, що через обставини відсутності документації про народження, іншої документації, смерті матері, [PERSON] не мав змоги отримати у встановленому законом порядку та час паспорту громадянина України, не мав реєстрації, на території м. Одеси (Одеської області) найближчим до нього родичем була (залишилась після смерті матері) бабуся- [PERSON] . В судовому засіданні відповідачем не спростовано того факту, що, [PERSON] , маючи у власності побудований садовий будинок в [ADDRESS] як мінімум, у літній період часу [PERSON] постійно проживала у цьому самому садовому будинку, і, з 2003 року з нею в цьому будинку проживав її онук - [PERSON] . Той довод, що [PERSON] померла у місті Одесі, швидка її забрала з квартири сина- [PERSON] , не є вирішальним для встановлення факту постійного проживання [PERSON] з бабусею в [ADDRESS] а свідчить про обставини смерті [PERSON] Знов таки, суд повторює, що реєстрація місця проживання фізичної особи з вищенаведених правових підстав не є вирішальною для даних правовідносин. Посилання відповідача на свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] ») від 17.11.1992 року як на підставу доказу відсутності родинного зв`язку позивача зі спадкодавицею, суд вважає не більше ніж власним трактування отриманих доказів відповідачем. На переконання суду, цей доказ свідчить лише про динаміку шлюбних відносин [PERSON] і жодним чином не впливає на встановлення юридичного факту, який є предметом розгляду даної справи. Те що [PERSON] постійно проживала в своєму садовому будинку показали і свідки по цій справі, і з нею, як безсумнівно свідчали свідки, проживав онук [PERSON] . Отже у суду не має сумнівів в тому, що [PERSON] з 2003 року на день смерті [PERSON] постійно проживав з нею в садовому будинку в [ADDRESS] Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 2003 року до часу відкриття спадщини, [INFO] року, у садовому будинку на земельній ділянці № [ADDRESS] » доведені і підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на які вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Главою 86 ЦК України врегульований порядку спадкування за законом. Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законо мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до правила ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони буди живими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій назхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення є різновидом спадкового правонаступництва та не залежить від спадкового правонаступництва між комморієнтами, оскільки спадкоємець, який помирає одночасно зі спадкодавцем, не спадкує його майно, але діти цього спадкоємця (внуки спадкодавця) за правом представлення виступають як безпосередні та самостійні спадкоємці майна спадкодавця, а не як спадкоємці тих осіб, яких вони представляють. Застосування права представлення не може залежати від того, що особа, яку представляють, померла не раніше, а в один день зі спадкоємцем. Якщо презюмується, що дві особи померли одночасно, це унеможливлює перебування в живих особи, яку представляють, на час відкриття спадщини. Визначення спадкових прав комморієнтів стосовно один одного необхідне для розмежування обсягу спадщини і спадкоємців кожного з них, проте жодним чином не обмежує прав онука спадкувати після одного з комморієнтів замість іншого, який був би покликаний до спадкування в разі, якби був живим на час відкриття спадщини. Отже, фразу «належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю» не потрібно розуміти як можливість особи, яку представляють, отримати право на прийняття спадщини, оскільки в такому випадку йшлося б про інший інститут - спадкову трансмісію. Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Таким чином суд дійшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , і обидва мають підстави для закликання до спадкування. [PERSON] є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину відповідно до правила ст. 1268 ч. 3 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкритя спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України). Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, які воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав іншим осіб тощо. Оскільки оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом видано нотаріусом без урахування права [PERSON] на частку у спадщині, яка складається з земельної ділянки, площею 0,60 га, цільове призначення «для ведення садівництва», яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , то це свідоцтво має бути визнано судом частково недійсним. Що стосується позовних вимог в частині визнання за [PERSON] право власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд ввважає, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів технічного стану садового будинку (техпаспорту), не надано паспорту забудовника, доказів відповідності садового будинку вимогам та правилам забудови, то в цих позовних вимогах слід відмовити за не доведеністю. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та згідно ст. 259 ЦК може бути збільшена за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ч.1 ЦК України). Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України). Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.253 ЦПК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] на початку 2015 року дізнався про те, що [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, оскільки між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу заміни замків у садовому будинку. Протягом 2015 року сторони намагались вирішити цю конфліктну ситуацію, проте згоди не дійшли, і у 2016 році [PERSON] звертався до поліції. [PERSON] почав збір документів, які підтверджували його родинні відносини з [PERSON] з січня- лютого 2015 року, про що свідчить витяг з відповідного реєстру про народження [PERSON] , у лютому 2015 року йому надано відмову у внесенні виправлень до актового запису про народження. Вказані обставини не спростовані стороною відповідача, судом неодноразово роз`яснювалось сторонам необхідність подання доказів на обгрунтування своїх вимог та заперечень (ст. 12 ЦПК України). Позовна заява подана у грудні 2016 року, тобто в межах загального строку позовної давності. Протилежне відповідачем не доведено. На підставі наведеного,

Outcome: partial