Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді на його користь 15 000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань; стягнути з ДП «Львіввугілля» на його користь 15 000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 01.06.1987 року прийнятий на шахту №10 «Великомостівська» учнем підземного гірничого робітника. 22.09.1987 року переведений підземним гірничим робітником III розряду. 06.06.1989 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 11.10.1994 року переведений підземним гірничим майстром. 15.02.1995 року переведений підземним помічником начальника дільниці. 18.12.1999 року згідно із заключенням ЛКК по стану здоров'я переведений поверхневим учнем гірничого робітника. 18.12.1999 року звільнений по ст.38 КЗпП України по ініціативі працівника. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 15.12.1999 року позивачу встановлено 30% втрати профпрацездатності. Згідно з довідкою МСЕК від 18.01.2001 року останньому встановлено 30% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 24.01.2002 року позивачу встановлено 35% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 02.03.2004 року останньому встановлено 60% втрати профпрацездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 12.02.2008 року позивачу безтерміново встановлено 60% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 12.02.2008 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Внаслідок отримання професійних захворювань позивачу було завдано великої моральної шкоди, що полягає у значному фізичному болі, які останній, на даний час, зазнає, погіршення матеріального становища, оскільки останній за станом здоров'я працювати не може, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства. Все це змушує позивача докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області подав письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Представник ДП «Львіввугілля» подала до суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що на шахтах працював у водяних лавах, від чого болять суглоби. Внаслідок отримання професійних захворювань погіршилося його матеріальне становище, оскільки за станом здоров'я працювати не може, втратив соціальні зв'язки, неспроможний вести домашнє господарство. Все це змушує позивача докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя. Окрім цього зазначив, що про шкідливі умови праці знав. Просять позов задовольнити. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді в судовому засіданні позов заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовому запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник ДП «Львівугілля» в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно трудової книжки позивача останній 01.06.1987 року прийнятий на шахту № 10 «Великомостівська» учнем підземного гірничого робітника. 22.09.1987 року переведений підземним гірничим робітником III розряду. 06.06.1989 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 11.10.1994 року переведений підземним гірничим майстром. 15.02.1995 року переведений підземним помічником начальника дільниці. 18.12.1999 року згідно із заключенням ЛКК по стану здоров'я переведений поверхневим учнем гірничого робітника. 18.12.1999 року звільнений по ст..38 КЗпП України по ініціативі працівника. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АИ № 004844 від 15.12.1999 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності на артрози ліктьових та колінних суглобів. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 016030 від 18.01.2001 року останньому встановлено 30% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 016955 від 24.01.2002 року позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 005906 від 02.03.2004 року останньому встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - силікоз вперше. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 022520 від 12.02.2008 року позивачу безтерміново встановлено 60 % втрати професійної працездатності, з яких: 35% - артроз колін, 25% - силікоз. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 366158 від 12.02.2008 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з частинами 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачами моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді (далі - Фонд) моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань, суд виходить з наступного. Установлено, що на день встановлення МСЕК вперше позивачеві 30% втрати професійної працездатності та виникнення у нього права на відшкодування моральної шкоди обов'язок з відшкодування завданої моральної шкоди Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, у редакції, чинній на цей час, покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), що підлягає стягненню з Фонду у зв'язку із професійними захворюваннями, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній у зв'язку із втратою професійної працездатності за станом здоров'я працювати не може, втратив соціальні зв'язки, неспроможний вести домашнє господарство, наведене змушує його докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 60 %, з яких 35% встановлено 24.01.2002 року. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди, що підлягає стягненню з Фонду, складає 5000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 15000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника Фонду на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вирішуючи питання про стягнення з ДП «Львіввугілля моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання, суд виходить з наступного. Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці», який введено в дію 24.11.1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 22.06.1993 року № 492, введеними в дію з 01.07.1993 року (далі - Правила). Згідно з абзацом 5 пункту 4 цих Правил за наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується така. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди, а отже, право на її відшкодування, підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, що підтверджують втрату ним професійної працездатності унаслідок професійного захворювання. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано наступне. Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Ураховуючи, що стійку втрату професійної працездатності позивачеві вперше було встановлено 15.12.1999 року, а розмір відшкодування моральної шкоди на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11 зазначених Правил, не міг перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762/96 становив 17,00 грн., беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній у зв'язку із втратою професійної працездатності за станом здоров'я працювати не може, втратив соціальні зв'язки, неспроможний вести домашнє господарство, наведене змушує його докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача максимальний розмір відшкодування, що становить 2550,00 грн. (17/розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян/ х 150 /неоподатковуваних мінімумів доходів громадян/ = 2550). Щодо вимоги про стягнення 15000,00 грн., то така перевищує встановлений у Правилах її граничний розмір, у зв'язку з чим задоволенню у повному обсязі не підлягає. Безпідставним є посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення моральної шкоди у відповідності до статті 233 КЗпП України, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 233 КЗпП України до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України). Отже, на спірні правовідносини поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до статті 83 якого позовна давність не розповсюджується на вимоги позивача, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав. Решта доводів представників відповідачів стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial