Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір №5536-019/08Р, укладений нею та акціонерним товариством «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк», Банк) від 26 вересня 2008 року та договір іпотеки №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26 вересня 2008 року сторони уклали кредитний договір №5536-019/08Р та договір іпотеки 5536-019/08Р. Зазначений кредитний договір є недійсним з підстав ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства. Так, в спірному кредитному договорі відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що повинні оприлюднюватися до укладення договору про іпотечний борг, що передбачене ч. 1 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Крім того, до моменту укладення договору банк не надав інформації щодо всіх суттєвих умов договору, що є підставою для визнання його недійсним. Оскільки договір іпотеки є похідним від кредитного договору і таким чином визнання кредитного договору недійсним тягне за собою визнання і іпотечного договору недійсним. На підставі викладеного, позивач просила про задоволення позову. Ухвалою судді від 13 жовтня 2021року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 21 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачка виключно на власних припущеннях робить висновки про порушення її прав та інтересів при укладенні оскаржуваних договорів. Крім того, до вимог позивача необхідно застосувати позовну давність, оскільки оспорювані договори були укладені у 2008 році, в той час як позов про визнання їх недійсними поданий тільки у 2021 році. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні,вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що 26 вересня 2008 року сторони уклали кредитний договір №5536-019/08Р, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 18000 доларів США зі сплатою 12,49 % річних. 26 вересня 2008 року сторони уклали договір іпотеки 5536-019/08Р, за умовами якого іпотекодавець, для забезпечення виконання своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором №5536-019/08Р та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені) вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору. 26 вересня 2008 року Банк та [PERSON] уклали договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов`язується перед банком у повному обсязі відповідати солідарно за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій. 18 грудня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року. За умовами вказаного договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору сторони погодили, що станом на дату укладення цього договору фактична заборгованість позичальника за кредитом по кредитному договору №5536-019/08Р від 26 вересня 2008 року складає 16543 долари США, з яких 61 долар США - прострочена заборгованість за кредитом. Таким чином, станом на 18 грудня 2009 року сторони підтвердили свої наміри та виклали кредитний договір №5536-019/08Р в новій редакції. Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала про те, що в спірному кредитному договору відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що повинні оприлюднюватися до укладення договору про іпотечний борг, що передбачене ч. 1 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Так, до моменту укладення договору банк не надав інформації щодо всіх суттєвих умов договору, що є підставою для визнання його недійсним. Оскільки договір іпотеки є похідним від кредитного договору і таким чином визнання кредитного договору недійсним тягне за собою визнання і іпотечного договору недійсним. Разом з тим, укладений сторонами кредитний договір спрямований на набуття цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства при укладенні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі встановленій законом, правочин спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Позивач тривалий час виконувала умови кредитного договору, що свідчить про те, що вона погоджувалась з їхніми умовами. Позивач власноручно підписала кредитний договір чим засвідчила той факт, що вона була ознайомлена з усіма зборами, відсотками, тарифами, комісіями або іншими елементами вартості кредиту, які вона повинна сплатити по даному договору, згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Ураховуючи викладене, відсутні підстави визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи предмет та підстави позову, заявлені вимоги, а також те, що в даному випадку позивач не довів обставин та підстав, за яких суд може визнати кредитний договір недійсним слід дійти висновку, про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог [PERSON] до АТ «Правекс Банк». Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed