Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 2\~963\~872 грн. 55 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 20.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK00000852, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 54\~406,80 доларів США, строком до 19.09.2012 року. В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобовязання належним чином не виконав. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 25.11.2015 року заборгованість перед банком становить 211\~691,20 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 34\~817,07 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 39\~574,30 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2\~535,18 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 134\~764,65 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто 67\~723 грн. 07 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 34\~853 грн. 14 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 17\~460 грн. 95 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1\~833 грн. 96 коп., різниця становить 144\~004 грн. 20 коп. Заборгованість до стягнення становить 123\~804,20 доларів США, що за курсом 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015 року складає 2\~963\~872 грн. 55 коп. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені, причин неявки не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 20.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK00000852, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 54\~406,80 доларів США. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 19.09.2012 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель несе відповідальність за виконання зобовязань за кредитним договором солідарно з позичальником. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не в повному обсязі виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 25.11.2015 року заборгованість перед банком становить 211\~691,20 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34\~817,07 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 39\~574,30 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 2\~535,18 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 134\~764,65 доларів США. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 року з відповідачів на користь позивача було стягнуто заборгованість станом на 25.08.2011 року у розмірі 67\~723,07 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 34\~853,14 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 17\~460,95 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1\~833,96 доларів США, пеня 13\~575,02 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом, нарахованих за період до 25.08.2011 року, задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже рішення суду. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та комісії за користування кредитом нарахованими за період з 26.08.2011 року до 19.09.2012 року, та після 19.09.2012 року то дані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0AK00000852, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 54\~406,80 доларів США. Строк дії договору, тобто кінцевий термін повернення кредиту настав 19.09.2012 року. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Саме такого\~\~висновку\~\~дійшов\~\~Верховний Суд України в\~постанові\~від\~06 листопада 2013 року у справі за позовом\~\~Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому, вимоги щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом за період з 26.08.2011 року до 19.09.2012 року, та після 19.09.2012 року, тобто після закінчення строку дії договору, задоволенню не підлягають, оскільки позивач не вправі нараховувати після цього терміну проценти чи комісію за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. А належних та допустимих доказів неналежного виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 року, позивачем до суду не надано. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку строк дії договору закінчився 19.09.2012 року, всі нараховані платежі по даному кредитному договору вже були стягнуті на користь позивача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 року. Належних та допустимих доказів не виконання рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська щодо стягнення обовязкових платежів, станом на час звернення до суду позивачем не надано, а тому і не має підстав стягувати пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed