Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У вересні 2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, вимоги якого обґрунтовані тим, що 22.10.2011 сторони уклали шлюб. Підставою розірвання шлюбу є різниця в поглядах на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини сторони не підтримують з липня 2021 року, поновлювати їх вони не збираються та проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше спільне життя суперечитиме її інтересам. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, крім соціальної допомоги інших джерел доходу не має. У зв`язку з зазначеними обставинами позивачка звернулася до суду та наполягає на розірванні шлюбу і стягненні аліментів на її утримання з відповідача у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходу до досягнення дитиною трирічного віку. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Понесені судові витрати просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді від 04.10.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 01.11.2021. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивачки та без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі; 01.11.2021 відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 27, 28). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягає задоволенню з огляду на наступне. 22 жовтня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до довідки за вих. № 02-44/2355, виданої 16.09.2021 Виконавчим комітетом Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, позивачка та спільна малолітні діти сторін зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). [PERSON] за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року включно отримувала щомісячну одноразову грошову допомогу при народженні однієї дитини, яка всього склала 5160,00 грн, що підтверджується довідкою за вих. № 373/02-34 від 17.09.2021 (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій, у зв`язку з чим сторони втратили одне до одного відповідні почуття, які характерні для подружніх стосунків. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що спільна малолітня дитина [PERSON] перебуває на повному матеріальному утриманні матері, крім соціальної допомоги інших джерел доходу позивачка не має. Допомоги на утримання [PERSON] , з якою проживає дитина до трьох років, відповідач не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 3 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 6 цієї ж статті встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частинами 1 та 2 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК Україниаліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідноч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною [PERSON] трирічного віку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивачка, крім соціальної допомоги, доходів не має, відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку не надає. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, у зв`язку із визнанням відповідачем позову та задоволенням позову [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 454,00 грн на користь держави. Також, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2273231308.1 від 20.09.2021 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908 грн (а.с. 1). У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову в частині, що стосується розірвання шлюбу між сторонами судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 50 відсотків, що становить 454,00 грн на користь позивачки [PERSON] . На підставі викладеного та,

Outcome: approved