Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою умов Кредитного договору від 12.02.2008 р., просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості в сумі 1 181 663,30 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 10 квітня 2006 року, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12 травня 2006 року в реєстрову книгу за реєстровим № 4920. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 11297369001 на суму 50 000 доларів США зі сплатою 13,90 % річних із строком повернення до 12 лютого 2018 року. 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначеним даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора, стає новим кредитором у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними за забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором 12 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 76995, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку предмет іпотеки, а саме, квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а відповідачка зобов'язання за Договорами у повному обсязі не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Станом на 01 жовтня 2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком становить 1 181 663 грн. 30 коп., з яких сума заборгованості за відсотками по кредитному договору № 11297369000 у розмірі 14 31 грн. 50 коп., сума заборгованості за кредитом за додатковою угодою № 11297369001 у розмірі - 593 752 грн. 02 коп. та сума заборгованості за відсотками - 573 599 грн. 78 коп., що підтверджено довідкою. Відповідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, відповідно до чинних положень, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» зі змінами, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Додержання виписаної процедури попередження є обов'язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону), який є лише одним із трьох основних, передбачених ч. 3 ст. 33 Закону способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимоги іпотекодержателя). Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги закону у разі пред'явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізовується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно. Підтвердженням цього є ч. 2 ст. 35 Закону, якою передбачено, що положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки відповідачка належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів. Як вбачається з позовної заяви, Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Пунктами 39, 41 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012, зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 4.2 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку». Розділ 5 Договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Пунктом 5.2.1 Договору як одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки вказано передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За встановлених обставин суд дійшла висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 654 грн.

Outcome: approved