Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між нею та [PERSON] від свого імені та від імені малолітнього [PERSON], дійсним. Також позивачка просила визнати за нею права власності на зазначену квартиру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2015 року, між нею та відповідачкою по справі було укладено в письмовій формі Попередній Договір про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Після фактичного повного розрахунку між сторонами, відповідачка надала їй письмову розписку про отримання коштів в сумі 327 010 грн. та передала копії всіх необхідних документів. Також, вони домовились про наступне укладення договору-купівлі - продажу цього нерухомого майна та його посвідчення в нотаріальному порядку. Однак, відповідачка вже кілька разів ухилялася від явки до нотаріальної контори, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом і просить його задовольнити з підстав, передбачених ч.2 ст. 220, ч.3 ст. 334, ст. 328 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з цих же підстав, додатково зазначивши, що позивачка після укладення попереднього договору фактично вступила у повне володіння та користування житлом та використовує його на власний розсуд за цільовим призначенням, проте, відповідачка безпідставно не виконує покладені на неї зобов'язання щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання, будучи повідомленою про його дату, місце та час належним чином, не з»явилась, але подала до суду письмову заяву про те, що вона позов повністю визнає та просить справу розглядати без її участі. За таких обставин суд ухвалив можливим проводити судовий розгляд у відсутність відповідачки. Представник третьої особи - служби у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Літвак Н.М. в судовому засіданні також не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Покупець за попереднім договором [PERSON] звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що вона в установлений строк, тобто, в день укладення сторонами попереднього договору, здійснила 100 % сплату вартості спірної квартири та фактично нею користується, однак, продавець за попереднім договором [PERSON] не вчиняє будь-яких дій на укладення договору купівлі-продажу. За змістом укладеного між [PERSON] та [PERSON] попереднього договору від 01.09.2015 року сторони зобов'язались у майбутньому, за першою вимогою покупця, укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (пункт 1.1, 1.2, 3.1 попереднього договору). Сторони також вказали, що покупець ціну цього договору - 327 010 грн. в повному обсязі сплатив у день його підписання (п.п.2.1, 2.2) Спір між сторонами виник у зв'язку з укладенням попереднього договору, за умовами якого сторони домовились у визначений термін укласти основний договір (купівлі-продажу квартири). На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору позивач передала, а відповідач отримала гроші в сумі 327 010, 00 грн., що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою про їх отримання . Проте, за твердженням представника позивачки, відповідач, всупереч умовам укладеного попереднього договору, фактично передавши позивачу правовстановлюючі документи та у володіння і користування спірну квартиру, ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу як основного договору щодо нерухомого майна, чим порушує його та перешкоджає в оформленні [PERSON] права власності на нерухоме майно. Позивач та її представник вважають, що відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки, між сторонами на підставі укладеного попереднього Договору про купівлю-продаж квартири було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, фактично виконані умови Договору щодо передачі у власність житлового приміщення та повний розрахунок за його вартість, то договір купівлі-продажу слід визнати дійсним. Разом з тим, положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов'язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Примусове виконання зобов'язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності. Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. За таких обставин, інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України. Припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 1-5,8,10,11,26,27,30,60,109,118, 119,208,209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed