Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

У грудні 2019 року позивач пред`явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що вона постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу, їй належить Ѕ вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, інша Ѕ частини житлового будинку належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилаючись на те, що у померлої [PERSON] близьких родичів не залишилося, а вона добросовісно володіє Ѕ частиною житлового будинку понад 10 років, просила визнати за нею право власності на цю частку житлового будинку за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Булави М.А. надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак від сільського голови Лосятинської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнають. Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 травня 2004 року, виданого Лосятинською сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25 лютого 1989 року, виданого виконкомом Кременецької районної ради народних депутатів Тернопільської області УРСР вбачається, що Ѕ житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. З довідки Кременецького РКБТІ № 994 від 09 грудня 2019 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на Ѕ частину нерухомого майна, яке розташоване в [ADDRESS] було зареєстровано в КР КБТІ за реєстровим № 249, книга №2 за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Кременецької районної ради 25 лютого 1989 року. З технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] вбачається, що замовником технічної інвентаризації Ѕ частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] будинку є [PERSON] .. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2019 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 787 вбачається, що [PERSON] спадкує Ѕ частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі заповіту після смерті [PERSON] .. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174351800 вбачається, що власником Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] є [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину №787, виданого 18 липня 2019 року. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 56905212 від 18 липня 2019 року вбачається що до спадкового реєстру внесено спадкову справу № 61142264 спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . З довідки № 880 від 05 вересня 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що [PERSON] здійснювала догляд [PERSON] , 1926 року народження з квітня 2004 року і до дня смерті - [INFO] та провела похорони [PERSON] Довідка видана на підставі акту опиту свідків від 16 серпня 2019 року. З довідки № 1232 від 18 листопада 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що [PERSON] здійснює догляд за Ѕ частиною житлового будинку та присадибною ділянкою, підтримує чистоту та порядок на даній земельній ділянці, що розташована за адресою [ADDRESS] з 2004 року по даний час. З довідки № 1150 від 04 листопада 2019 року, виданої Лосятинською сільською радою вбачається, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та проживала за адресою [ADDRESS] , з нею ніхто не був зареєстрований і не проживав. З повідомлення приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Осієвської О.М. від 04 листопада 2019 року №01-16 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постійне місце проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] не підттвердджено відповідними документами і у вказаний термін спадкоємцем не подана заява про прийняття спадщини. Спадкова справа в нотаріальних конторах після померлої [PERSON] заведена не була. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Також, п. 11 вказаної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, визначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно п.13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і є правові підстави для визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved