Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 1995 року належить квартира №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі, в якій зареєстровані вона та відповідач у справі, який є її рідним сином. Стверджувала, що відповідач з 2009 року по теперішній час в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, участі в утриманні квартирі не приймає. Зі слів родичів знає, що відповідач з 2009 року знаходиться в Ізраїлі, але офіційно місце його знаходження та перебування їй не відомо. Зазначала, що оскільки відповідач зареєстрований в її квартирі, то вона не має можливості, як власник розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в її відсутність та в порядку заочного провадження у звязку з неявкою відповідача у судові засіданні (а.с. 57) Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 56). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 1995 року належить квартира №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі (а.с.7). 29 січня 1996 року право власності позивачки на квартиру №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН (а.с. 7 звор.). Судом встановлено, що в квартирі №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі зареєстровані позивачка та відповідач, який є її рідним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою про склад сімї та реєстрацію №1812 від 24 липня 2017 року (а.с. 10). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 22 грудня 2017 року відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] з 04 липня 2007 року (а.с. 19). Факт не проживання відповідача з 2009 року у квартирі №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі, підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] , які підтвердили в судовому засіданні, що відповідач в квартирі №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі, не проживає з 2009 року і місце його знаходження їм не відомо (а.с. 14, 15, 46, 47). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідач\~з 2009\~року в\~квартирі №30,\~що розташована\~по вул.\~Генерала Петрова,\~50А,\~в м.\~Одесі,\~яка належить\~на праві\~власності позивачці, не проживає, місце його знаходження не відомо, зі слів проживає в Ізраїлі. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №30, що розташована по вул. Генерала Петрова, 50А, в м. Одесі. Отже, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00 грн., які позивачка сплатила при звернення до суду. На підставі ст. ст. 15, 16, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial