Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і визначити спосіб участі у вихованні та у спілкуванні з синами, а саме: дозволити забирати синів до себе додому кожну неділю з 17 до 21 год., а повертати їх у наступну неділю з 17 до 21 год. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року, від якого мають двох неповнолітніх синів. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.05.2014 року шлюб розірвано, синів залишено проживати з матір'ю. Відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив встановити дні зустрічі з дітьми кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 9 години 30 хвилин суботи до 17 години неділі. Відповідач в судовому засіданні уточнений позов визнала. Додатково пояснила, що жодних перешкод у спілкуванні позивача з синами не чинила, однак він під час їх зустрічей налаштовував дітей проти неї, що негативно впливає на них та травмує їх психічне та фізичне здоров'я. Представник органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради в судовому засіданні пояснила, що матеріально-побутові умови сторін та їх батьків визнані належними для виховання, навчання та розвитку дітей. Надала затверджений рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради висновок органу опіки та піклування щодо участі батька [PERSON] у вихованні синів. Заслухавши пояснення сторін у справі та представника органу опіки та піклування, дослідивши наявні в справі матеріали, суд дійшов таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з положень ст.ст. 141, 159 СК України, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). В ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Це положення відбите і в ст. 153 СК України. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Місцем проживання їх неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначено з матір'ю, відповідачем по справі. Позивач проживає окремо, має нову сім'ю. Згоди щодо участі у вихованні дітей сторони не дійшли. Висновком органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету ради № 113 від 27.04.2016 року, визнано за доцільне встановити дні зустрічі батька [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON] кожної другої та четвертої суботи і неділі місяця. Частиною 3 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами наявність конфліктних відносин між колишнім подружжям, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з хлопчиками. Доводи відповідача про те, що нею не чиняться перешкоди позивачу у реалізації права на виховання синів визнаються судом безпідставними, оскільки домовленості між сторонами з питання участі у вихованні дітей не досягнуто. Доказів можливості безперешкодної реалізації позивачем його права на спілкування та участь у вихованні синів, відповідачем не надано. Відповідно до положень про рівність прав та обов'язків батьків дітей по їх вихованню та спілкуванню з ними, враховуючи висновок органу опіки та піклування, виходячи з інтересів хлопчиків, суд визначає позивачу [PERSON] спосіб участі у вихованні синів [PERSON] та [PERSON] у вигляді побачень кожної другої та четвертої суботи і неділі кожного місяця з 09 год. 30 хв. суботи до 17 год. неділі з поверненням дітей за місцем проживання їх матері. Суд вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з синами відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати їх виховний та дошкільний графік. Даний спосіб надасть можливість батькам піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього. У разі зміни обставин, що стали підставою для ухвалення такого рішення, кожна зі сторін не позбавлена права звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу його участі у вихованні дітей.

Outcome: approved