Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

У грудні 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, згідно з яким просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивові тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , внаслідок смерті Спадкодавця відкрилась спадщина. Спадковим майном є нерухоме майно - 1/1 частина квартири [ADDRESS] та належала Спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 3, за реєстром № 2с-171 та зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за № 484 в книзі № 51-44, реєстраційний номер майна 33811246 від 29.06.1994 року. В позовній заяві вказує про те, що Позивач, є рідною донькою Спадкодавця та єдиним спадкоємцем Спадкодавця за заповітом, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1930 від 02.12.2011 року (спадкова справа № 34/2010), посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук ЛЛ. на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кияниця А.Ф., 17.03.2000 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1046 та згідно якого спадкоємцем зазначеного майна громадянки України [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] є: [PERSON] . В позовній заяві зазначено, що станом на сьогоднішній день згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва і довідки КП «Керуюча Компанія» Шевченківського району щодо зареєстрованих осіб у [ADDRESS] вказано що на вищезазначеній жилій площі проживають та зареєстровано дві особи, а саме: позивач - [PERSON] , [INFO] та колишній власник зазначеної вище квартири - [PERSON] , [INFO] . Так позивач вказує, що на момент набуття права на спадщину за заповітом їй не було відомо про зареєстровану у зазначеній вище квартирі за вказаною адресою Відповідача - [PERSON] . Також, зазначає, що Відповідач за вищевказаною адресою з моменту купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, а саме: від 24.02.1994 року не з`являється та не проживає, а місце його фактичного проживання їй не відоме. Зазначаю, що факт реєстрації Відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а саме: позбавляє її можливості проведення ремонтних робіт та робіт із реконструкції жилого приміщення, згідно проектно-кошторисної документації тощо. Відповідач не компенсує Позивачу жодних витрат на оплату встановлених законом комунальних та інших платежів щодо спірної квартири, при цьому Відповідач у спірній квартирі не проживає протягом значного періоду. Реєстрація Відповідача у спірній квартирі порушує майнові права Позивача, завдає Позивачу майнової шкоди, а також обумовлює неможливість оформлення Позивачем житлової субсидії на оплату встановлених законом комунальних та інших платежів щодо спірної квартири. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.202 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 03.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 53-64). Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Пояснила, що відповідач [PERSON] , колишній власник кватири, і не проживає в ній із 1994 року коли продала квартиру. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень №74463759 від 30.11.2016 року позивач [PERSON] є власником кватири за адресою: [ADDRESS] , на підставі інформаційної довідки серії та номеру: 46828, видної 22.11.2016, видавник: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1930, виданий 02.12.2011, видавник: Климчук Л.П., приватний нотаріус Сквирського районного нотаріального округу Київської області, що також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1930 від 02.12.2011 року (спадкова справа № 34/2010), посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук ЛЛ. на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кияниця А.Ф., 17.03.2000 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1046 та згідно якого спадкоємцем зазначеного майна громадянки України [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] є: [PERSON] (а.с. 23,24) Таким чином, судом встановлено, що позивач являється власником вказаної квартири Разом з тим, з матеріалів справи підтверджено, а саме з відповіді від 05.03.2021 № 109.109/К-381 наданої Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією, зареєстрованими особами за адресою: [ADDRESS] , є : 1. [PERSON] , зареєстрована - 14.11.1972 року. 2. [PERSON] , зареєстрована - 22.06.2000 (а.с. 26). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 24.02.1994 року уклали договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). При цьому, згідно з актів від 01.01.2021 року; від 01.02.2021 року; від 10.03.2021 складених мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в квартирі №13 ; [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в квартирі № 9 , [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в квартирі № 1 , встановлено, що при обстеженні квартири [ADDRESS] , що в квартири зареєстровано: 1. [PERSON] , 2. [PERSON] , за даною адресою проживає [PERSON] (а.с. 29-31). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи, а також відсутності відповідача понад один рік, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст.ст. 391 ЦК України. Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] , проте у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, як передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». При цьому, як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач квартирою не користується протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved