Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У грудні 2018 р. Приватне підприємство «Шериф-ГБР» (далі по тексту - ПП «Шериф-ГБР», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг охорони в сумі 7 126,84 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 18.10.2016 між ПП «Шериф-ГБР» та [PERSON] укладено договір про надання послуг охорони квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на строк до 31.12.2016. За положенням договору він вважається продовженим на один рік без обмеження кількості разі такого продовження, якщо за 15 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін не вимагатиме його припинення. Згідно з умовами договору оплата послуг здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, у перші п`ятнадцять календарних днів місяця, в якому надаються послуги, в розмірі 230 грн. до двох виїздів групи мобільного реагування в місяць. Договором передбачено, що у разі невиконання замовником зобов`язань щодо оплати послуг їх вартість автоматично збільшується на 50% від визначеної договором суми. Позивач виконав послуги, визначені договором, проте відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по здійсненню їх оплати. Внаслідок несплати вартості послуг за період з 01.11.2017 по 01.07.2018 утворився борг в сумі 4 788,56 грн. На вказану суму відповідно до п. 4.1.1. договору нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день невиконання зобов`язань, що становить 1 718,96 грн. Також відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми, що становить, відповідно, 463,48 грн. і 155,84 грн. Ухвалою від 04.02.2019 суд відкрив провадження у даній справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, у якому заявив про невизнання позову в повному обсязі. Заперечення відповідача проти позову обґрунтовані тим, що він повідомив позивача про розірвання договору з листопада 2016 р., а тому зобов`язання сторін за договором охорони припинилися, в тому числі і його зобов`язання щодо оплати послуг. Вказав також, що позивачем не надано доказів надання послуг охорони, а вимога про розірвання договору та акт взаєморозрахунків були направлені не за адресою місця його проживання та місця реєстрації. Викладені у відповіді на відзив аргументи позивача щодо наведених відповідачем заперечень полягають у наступному. Твердження відповідача про розірвання договору не відповідають дійсності, оскільки будь-яких повідомлень про розірвання договору на його адресу не надходило. З моменту укладення договору жодних вимог чи претензій від відповідача на адресу позивача не надходило, доказів ненадання послуг охорони відповідач не надав, а позивач не зобов`язаний зберігати в себе інформацію про фізичну постановку на охорону та зняття з охорони об`єкта, яке відбувається шляхом введення клієнтом відповідного паролю на пульті керування сигналізацією. Адреса, на яку позивачем направлялась претензія, повністю збігається з адресою, зазначеною у договорі, і до того ж відповідача, якому відома адреса позивача, ніхто не обмежував у можливостях досудового врегулювання спору. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ПП «Шериф-ГБР» є суб`єктом господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є діяльність приватних охоронних служб. 18.10.2016 між ПП «Шериф-ГБР» (виконавцем) та [PERSON] (замовником) укладено договір про надання послуг охорони квартири (далі - Договір), предметом якого є передання замовником виконавцю під охорону на пульт централізованого спостереження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - об`єкт). Договором передбачено, що охорона об`єкта здійснюється шляхом спостереження за станом технічних засобів охорони - сигналізації на об`єкті, та негайного виїзду групи мобільного реагування при їх спрацюванні з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання засобів сигналізації, а при необхідності - затримання осіб, які протиправно проникли на об`єкт для наступної передачі їх правоохоронним органам (пункт 1.2.). За умовами договору вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу охорони та становить 230 грн. в місяць до двох виїздів групи мобільного реагування в місяць, а оплата послуг здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, у перші п`ятнадцять календарних днів місяця, в якому надаються послуги (пункти 7.1., 7.2.) Сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2016, проте вважається продовженим на один рік без обмеження кількості разі такого продовження, якщо за 15 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін не вимагатиме його припинення (пункти 8.1., 8.2.). Судом встановлено, що з листопада 2016 р. відповідач не здійснює оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та не заперечується відповідачем . 14.12.2018 позивач направив відповідачу письмову вимогу про розірвання договору та сплату боргу в сумі 4 788,56 грн., проте вимоги позивача відповідач не виконав. Всупереч доводам відповідача вимога направлялась за зазначеною у договорі адресою ( [ADDRESS] ), жодних інших адрес замовника у договорі немає. З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - наданням однією стороною (виконавцем) послуг за завданням другої сторони (замовника) за плату, суд приходить до висновку, що між ПП «Шериф-ГБР» та [PERSON] виникли зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг, які врегульовані нормами глави 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2 статті 901 ЦК України). Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Такий порядок визначений пунктом 8.3. Договору, який передбачає право кожної зі сторін на його розірвання за умови попередження про це другої сторони письмово за 15 днів. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас жодних доказів направлення відповідачем позивачу письмового повідомлення про розірвання договору суду не надано, а відтак доводи відповідача про розірвання договору є необґрунтованими. Зважаючи на вид послуг, що є предметом Договору, та зміст самого Договору, який передбачає, що вартість послуг охорони не залежить від фактичного часу охорони, посилання відповідача на відсутність доказів фактичного надання йому послуг не заслуговують на увагу і є безпідставними. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Згідно з умовами пункту 7.3.1. Договору у разі невиконання замовником зобов`язань щодо оплати послуг їх вартість автоматично збільшується на 50% від суми, передбаченої пунктом 7.1. даного Договору. За несвоєчасну оплату або неналежне виконання замовником обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг договором також передбачено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань (пункт 4.1. Договору). Положення договору про право виконавця вимагати сплати пені у разі порушення замовником зобов`язань за договором узгоджується з вимогами статей 546, 547, 549-551 ЦК України. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 01.11.2017 по 01.12.2018 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 396 днів. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданими позивачем розрахунками загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання послуг охорони станом на 01.12.2018 складає 7 126,84 грн., що включає: основний борг - 4 788,56 грн.; неустойку (пеню) - 1 718,96 грн.; інфляційну складову- 463,48 грн.; три проценти річних - 155,84 грн. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про облікову ставку НБУ та індекси інфляції за період прострочення і не спростовані відповідачем. Отже на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ПП «Шериф-ГБР» та задовольняє їх у повному обсязі. Зважаючи на результат розгляду справи, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved