Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2014 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що комісією з питань захисту прав дитини проведено перевірку дотримання вимог законодавства України щодо захисту прав малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах перебувають малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Батько дітей, [PERSON] помер [INFO]. Мати малолітніх, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не дбає про фізичний, духовний розвиток дітей та їх освіту. З вересня 2014 року малолітні ніде не навчались. В ході бесіди з дітьми встановлено, що мати дітей - [PERSON] у вересні 2014 року поїхала до Росії, дітей залишила на співмешканця, гр. [PERSON], який потрапив до лікарні з травмою руки, залишивши дітей в квартирі без догляду дорослих, коштів для існування та їжі. Умови для проживання дітей в даній квартирі відсутні. У зв'язку з тим, що діти перебували без батьківського піклування, служба у справах дітей за своїм подання від 29.11.2014 року влаштувала малолітніх [PERSON] та [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, де на даний час і перебувають діти. Просили відібрати у матері [PERSON], [INFO], малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], по 1/8 частині на кожну дитину, шляхом перерахування коштів на поточні рахунки у ПАТ «Державний ощадний банк України», відкриті на їх імена. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Прокурор Карабаш Ю.О. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Малолітні [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні своїми показами підтвердили факт того, що їх мати [PERSON] у вересні 2014 року поїхала до Росії, а вони лишились проживати з вітчимом [PERSON] З того часу, вона з ними не спілкується. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом достовірно встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини проведено перевірку дотримання вимог законодавства України щодо захисту прав малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах перебувають малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Батько дітей, [PERSON] помер [INFO]. Мати малолітніх, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не дбає про фізичний, духовний розвиток дітей та їх освіту. З вересня 2014 року малолітні ніде не навчались. В ході бесіди з дітьми встановлено, що мати дітей - [PERSON] у вересні 2014 року поїхала до Росії, дітей залишила на співмешканця, гр. [PERSON], який потрапив до лікарні з травмою руки, залишивши дітей в квартирі без догляду дорослих, коштів для існування та їжі. Умови для проживання дітей в даній квартирі відсутні. У зв'язку з тим, що діти перебували без батьківського піклування, служба у справах дітей за своїм подання від 29.11.2014 року влаштувала малолітніх [PERSON] та [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, де на даний час і перебувають діти. Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 11.12.2014 № 469 надано висновок про доцільність відібрання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як мати самоусунулась від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своїх малолітніх дітей, не цікавиться їх особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved