Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 29 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити йому 40\~000 грн.. Вказана сума грошових коштів бла надана [PERSON] в борг, за умов повернення вказаної суми до 04.01.2017 року. На підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] власноруч, в приміщенні відділення банку «Райффайзен Банк Аваль», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7-б, написав розписку і отримав грошові кошти. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув. Станом на 20.12.2018 року грошові кошти повернуті не були. Загальна сума заборгованості становить 40\~000 грн. + 8\~160 грн. (інфляційних втрат) + 2\~347,39 грн. (3 % річних) = 50\~507,39 грн.. Кількість днів прострочення нараховано за 714 днів, інфляційні втрати в загальному розмірі становлять у розмірі 8\~160 грн.. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] грошові кошти, а саме суму боргу у розмірі 40\~000 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 8\~160 грн., суму 3 % річних в розмірі 2\~347,39 грн., та понесені судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву, в якій позивач позов підтримав та просив проводити розгляд справи у його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки позивач [PERSON] в поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 40\~000 грн., які зобов`язався повернути до 04 січня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 29 грудня 2016 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернув. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За 714 днів прострочення (за період з 05.01.2017 року по 20.12.2018 року) позивачем нараховано 3 % річних у розмірі 2\~347,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 8\~160 грн.. Враховуючи викладене, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе обов`язків по поверненню коштів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 50\~507,39 грн.. Понесені витрати по сплаті 704,80 грн. судового збору слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат у розмірі 14,38 грн. комісії за оплату судового збору та 23,00 грн. квитанція по сплаті за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, то суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки дані витрати не відносяться до судових витрат у відповідності до вимог ст. 133 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved