Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд визнати договір позики від 28 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] неукладеним. В обґрунтування позову зазначив, що 28.12.2016 року між ним та [PERSON] підписаний договір позики відповідно до п. 1.1. даного договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику у власність грошові кошти в розмірі еквівалент 600 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів. За користування коштами сторони п. 1.2. Договору передбачили 3% річних від суми позики щомісячно. Відповідно до п. 2.1. Договору кошти мали бути надані Позичальнику в готівковій формі. Відповідно до п.2.2. підтвердженням отримання позики є розписка Позичальника. Відповідно до п.2.3. строк, на який надається позика Позичальнику складає шість місяців з дня отримання позики (позивач звертає увагу суду, що не з дня підписання самого Договору, а з дня фактичного отримання коштів). З вказаних пунктів Договору вбачається, що в момент підписання Договору кошти Позичальнику не передавались, а підтвердженням отримання Позики мала стати розписка, написана Позичальником після отримання ним грошей особисто в руки. В усному порядку позивач з відповідачем дійшли згоди про те, що кошти будуть надані протягом десяти днів з дня підписання Договору. Однак через три дні (в день Нового року) відповідач повідомив про те, що в нього виникли непередбачувані витрати, кошти потрібні йому самому, та, відповідно, він не може надати їх позивачу, як визначено договором, більш того, зазначив про необхідність дострокового повернення коштів, які позивач брав у нього раніше. Окрім того, відповідач повідомив про те, що з огляду на непередбачувані обставини, та неможливість позичити кошти, Договір, укладений 28 грудня 2016 року буде анульовано, та без розписки про отримання коштів він не має жодної правової сили. З огляду на те, що відповідач є кваліфікованим правознавцем, його запевнення про те, що при зазначених обставинах Договір позики є фактично неукладеним, було достатньо для того, щоб позивач повірив йому та забув про існування такого Договору. Після цього, з огляду на те, що позивачу все одно потрібні були кошти, він взяв вищезазначену суму в розмірі 600 доларів США в іншої особи (підтверджується розпискою від 09.01.2017) та вже давно повернув їх Позикодавцю (підтверджується написом Позикодавця на такій розписці від 02.06.2017 р.). Однак, в серпні 2018 року, відповідач подав до Київського районного суду м. Харкова позовну заяву про стягнення боргу за вищезазначеним неукладеним Договором, нарахувавши додатково на ніби то надані позивачу 600 доларів США 3% річних, та інші незрозумілі суми, внаслідок чого ціна позову становить - 1315.18 доларів США. Таким чином, відповідач, в рамках справи №640/13579/18, будучи адвокатом та користуючись своїми навиками та необізнаністю позивача в сфері права, намагається стягнути кошти, за безгрошовим договором позики, які позивач від нього ніколи не отримував, а сам Договір вважав неукладеним. Позивач вважає, що у відповідача не виникло право вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики, у зв`язку з не укладенням договору позики, оскільки під час укладання письмового договору позики, факт передання грошових коштів не здійснився. Тобто, фактично позивач, не володіючи достатніми юридичними знаннями та піддавшись на оману відповідача, особисто не отримував у своє розпорядження грошові кошти у загальній сумі 600,00 доларів США., про що свідчить відсутність боргового документу. Фактично, укладено договір позики від 28.12.2016 не встановлює факт передання грошових коштів, що не відбулось, і що свідчить про укладення правочину без настання реальних наслідків, тобто неукладеним правочином. З урахуванням викладеного позивач просить визнати договір позики від 28.12.2016, підписаними між [PERSON] та [PERSON] неукладеним. 28.02.2019 ухвалою суду по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 19.03.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити повністю. 02.05.2019 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань не надходило. У судовому засіданні 10.02.2021 представник позивача адвокат Рябушиць (Фатєєва) Р.М. позов підтримала та просила задовольнити, зазначила, що позивач [PERSON] дійсно за розпискою 26.12.2016 отримав від [PERSON] позику у сумі 600 доларів США, а через два дні уклав ще один договір позики, а саме: 28.12.2016 з відповідачем, за яким грошові кошти не отримував, в порушення умов договору від 28.12.2016 розписка про отримання грошових коштів не складалась, тому є підстави вважати договір від 28.12.2016 неукладеним. Сього числа, представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала заяву про перенесення слухання справи. З огляду на той факт, що представник позивача адвокат Рябушиць (Фатєєва) Р.М. не з`являлася у судові засідання призначені на 05.02.2020, 27.05.2020, 15.09.2020, 10.11.2020, 23.06.2021 - п`ять разів з різних причин (зайнятістю в іншій справі, карантином та хворобою представника). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, у судовому засіданні 10.02.2021 представником позивача давались пояснення, в яких вона висловила думку з приводу позову, тому суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначив що в провадженні Київського районного суду м. Харкова з серпня 2018 року перебуває його позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 28.12.2016, розгляд якого не завершений із-за недобросовісної поведінки [PERSON] . [PERSON] у 2016 році придбав у розстрочку автомобіль з щомісячною виплатою по 200 долрів США, який згодом зареєстрував на ім`я [PERSON] , з якою проживає без реєстрації шлюбу. У той період часу, [PERSON] , якого він знає з 1995 року і з яким склалися добрі стосунки, виконував у його будинку ремонтно-будівельні роботи. У жовтні 2016 року, без розписок, до першої вимоги, він позичів [PERSON] 200 доларів США, які він так і не повернув. У грудні 2016 року [PERSON] знов звернувся до нього з проханням позичити 600 доларів США, він надав йому обумовлену суму, про що [PERSON] склав 26.12.2016 розписку, але при цьому вони домовились укласти ще й договір позики, в якому оговорили умови позики, який був складений і підписаний 28.12.2016. Тобто, [PERSON] на підставі розписки та договору фактично отримав 600 доларів США. Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне. 26.12.2016 [PERSON] склав розписку про те, що ним отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 600 доларів США у якості займу у день складання розписки (а.с. 39). У судовому засіданні сторони не заперечували факту передання [PERSON] , а [PERSON] отримання займу у сумі 600 доларів США. Оригінал даної розписки, знаходиться у відповідача [PERSON] , яка була надана ним суду для огляду у судовому засіданні. 28.12.2016 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики. Відповідно до\~п.\~1.1\~договору позики,\~позикодавець Позикодавець\~ [PERSON] \~зобов`язується надати Позичальнику [PERSON] \~у власність\~грошові кошти\~в розмірі\~еквівалент 600\~доларів США,\~а Позичальник\~зобов`язується\~повернути Позикодавцю\~таку ж\~суму грошових коштів. За користування\~коштами сторони\~п.\~1.2.\~Договору передбачили\~3%\~річних від суми позики щомісячно. Відповідно до п. 2.1. Договору кошти мали бути надані Позичальнику в готівковій формі. Пунктом 2.2 договору позики передбачено, що підтвердженням отримання позики є розписка Позичальника. Відповідно до п.2.3. строк, на який надається позика Позичальнику складає шість місяців з дня отримання позики. Відповідно до п.3.1 договору встановлений строк повернення позиченої суми грошей до 01 липня 2017 року. П. 3.2. сума позики підлягає поверненню у доларах США (а.с. 13-14). Також сторони не заперечували у суді, що у Київському районному суді м. Харкова на розгляді перебуває справа № 640/13759/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 28.12.2016 (а.с. 15). У судовому засіданні 23 червня 2021 року свідок [PERSON] , пояснила, що позивача [PERSON] знає, як майстра, який проводив ремонтно-будівельні роботи у 2015, 2016, 2017 роках у будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її чоловіком. [PERSON] не вистачало коштів на черговий платіж за автомобіль марки Тойота, який він купив у розстрочку. Грошові кошти передавались чоловіком двічі: 200 доларів США та 600 доларів США. [PERSON] зарекомендував себе як порядна людина. Спочатку надали гроші, а потім уклали договір позики на 600 доларів. Укладання договору було добровільне, його ніхто не примушував. Правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами щодо договору позики. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст.5 ЦПК України\~у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2\~ст.16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не встановлений договором або законом. Суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних доказів порушення його права. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2\~ст.1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа-незалежно від суми. Відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналізуючи зміст ч.2\~ст.1047 ЦК України,\~суд доходить висновку, що на підтвердження укладення договору позики та його умов крім розписки позичальника може бути представлений інший документ, який посвідчує передання позичальникові позикодавцем грошової суми. Такої ж думки і Верховний Суд України, який 18.09.2013 року по аналогічній справі № 6-63цс13 про стягнення боргу за договором позики, висловив наступну правову позицію: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права». Згідно ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд не погоджується з позицією позивача, так як вважає, що надані суду письмові документи: письмовий договір позики, укладений між сторонами 28.12.2016, є підтвердженням відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України\~укладення договору позики, п.1 якого посвідчує передачу у власність позивача грошових коштів у загальній сумі 600,00 доларів США. Фактично передача вказаної суми відбулася 26.12.2016, що підтверджується власноручною розпискою позивача [PERSON] , і отримання цієї суми позивач [PERSON] не спростовує, належних доказів щодо повернення 600 доларів США [PERSON] , які ним фактично були отримані 26.12.2016, суду не надав. Відтак написанню договору позики від 28.12.2018 передувала передача [PERSON] [PERSON] 600 доларів США. Тому сам по собі факт, що у день підписання цього договору не було передано вказаної суми не має правового значення, оскільки судом встановлено, що грошові кошти саме у розмірі, визначеному договром були передані у власність [PERSON] 26.12.2016. Закон не містить заборони оформити передачу грошових коштів у позику розпискою чи договором позики уже після передачі грошових коштів. Закон також не забороняє анулювати попередні розписки та скласти іншу розписку, у якій зафіксувати суму не повернутих грошових коштів та змінити дату їх повернення. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Суд, оцінюючи цей правочин, доходить висновку, що останній не суперечить вимогам закону, так як його письмова форма відповідає вимогам ч.2\~ст.1047 ЦК України. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що посилання позивача в обґрунтування своїх вимог спростовується наведеними вище нормами законодавства та обставинами справи. Посилання позивача [PERSON] на те, що йому дійсно були потрібні грошові кошти і він уклав договір позики з іншою особою [PERSON] 09 січня 2017 року - висновку суду про те, що ним були отримані грошові кошти за договором позики від 28.12.2016 до моменту її підписання - не спростовують. В силу вимог\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що порушень вимог щодо форми оспорюваного договору позики, передбачених нормативними документами, при розгляді справи не встановлено, та доказів зворотного позивачем суду також не надано, тому підстави для задоволення позову та визнання договору позики неукладеним відсутні. А тому позов не підлягає задоволенню, так як не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Зважаючи вимоги\~ст.141 ЦПК України, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed