Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], та просили стягнути з відповідача на їх користь по 250000 грн. моральної шкоди та по 23125 грн. 74 коп. матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 06.102.2009 року о 16 год. 30 хв., в с. Словечно Овруцького району Житомирської області, внаслідок грубого порушення ПДР України водієм [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їхня донька [PERSON], [INFO], отримала тяжкі тілесні ушкодження і [INFO] померла. У зв'язку зі смертю доньки вони зазнали душевних страждань, втратили сон та спокій, погіршився їх нормальний ритм життя, погіршився стан здоров'я. Позивачі зазначають, що відшкодуванню з відповідача підлягає матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування дочки в сумі 22627 грн. 01 коп., витрат на поховання в сумі 2155 грн., витрат на поминальний обід в сумі 2120 грн., витрат на замовлення та встановлення пам'ятника в сумі 18500 грн. та транспортних витрат в розмірі 849,48 грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в сумі 30000 грн., з яких 2155 грн. матеріальної шкоди, а все інше як моральну. В іншій частині вимог просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, показання свідків, дослідивши докази та вивчивши матеріали кримінальної справи №1-45/11, суд приходить висновку, що позов підлягає часткового задоволенню враховуючи наступне. Позивачі являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач, 06 жовтня 2009 року, близько 16 години 40 хвилин, керуючи за дорученням автомобілем марки ВАЗ-21063 держномер [NUMBER], рухався автодорогою по вул. Червоноармійській, поблизу будинку № 28 в с. Словечне Овруцького району Житомирської області, в напрямку центру села, порушив вимоги п.п. 1.5,1.7,2.3 (6),12.3 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, де здійснив наїзд на малолітнього пішохода [PERSON], [INFO], яка перебувала на правому узбіччі та почала перетинати справа вліво проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід [PERSON], [INFO], отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20.12.2011 року, залишеною без змін та уточненою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 року, відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.п. «г», е ст.1, ст. 6 Закону України « Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] вчинив тяжкий злочин з необережності та визнав свою вину. При цьому застосування амністії не звільняє [PERSON] від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. Вказані обставини підтверджені матеріали цивільної та кримінальної справ та сторонами не заперечуються. Правовідносини які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1201 ЦК України. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх вимог щодо відшкодування майнової шкоди, позивачами надано письмові докази, з яких видно, що останніми на лікування дочки витрачено 22627,01 грн. (а.с. 11-13), організацію та проведення поховання дочки витрачено 2155 грн. (а.с. 6), поминальний обід - 2120 грн. (а.с. 9), на пам'ятний комплекс - 18500 грн. (а.с. 10), транспортні витрати - 849, 48 грн. (а.с. 7). З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних доказів на спростування вимог позивачів, суд вважає, що позивачі довели, що з вини відповідача їм заподіяна майнова шкода в сумі 46251 грн. 49 коп.(22627.01+2155+2120+18500=849,48) і, у відповідності до ст. 1166, 1201 ЦК України, останній повинен відшкодувати ці витрати. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки останні є рідними та близькими особами сторін. Посилання представника відповідача на зменшення розміру відшкодування у зв'язку неналежним доглядом позивачами своєї дочки, матеріальним становищем відповідача, є безпідставним, оскільки шкоду завдано вчиненням злочину. Крім того, позивачі понесли втрати немайнового характеру, а саме позивачам спричинено глибокі душевні страждання загибеллю близької людини - дитини, яка настала внаслідок неправомірних дій відповідача, вчинених з необережності. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, та з урахуванням п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити з засад розумності, виваженості та справедливості, стягує з відповідача на користь позивачів лише по 125000 грн.. Погіршення стану здоров'я позивачів, належними доказами не підтверджено. Суд також враховує і те, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки сторони від сплати судового збору звільнені.

Outcome: partial