Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про відшкодування збитків та звільнення приміщень, в якому просила: - встановити факт здачі [PERSON] в оренду нежитлового приміщення по [ADDRESS] [PERSON] та нежитлового приміщення зокрема, першого поверху двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] [PERSON] , та другий поверх двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] [PERSON] у період з 01 березня 2015 року по 30 вересня 2020 року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 265 977,45 коп., як неотриманий дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень; - усунути перешкоди в користуванні майном шляхом: зобов`язання ФОП [PERSON] звільнити приміщення по [ADDRESS] , що є першим поверхом вказаного приміщення, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП [PERSON] звільнити приміщення по [ADDRESS] , що є другим поверхом вказаного приміщення - перукарнею, з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного їй майна; зобов`язання ФОП [PERSON] звільнити приміщення по [ADDRESS] , з приведенням у попередній стан, тобто звільнити вказане приміщення від всього належного йому майна. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2019 року, частково скасованого постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 липня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, в рівних частках, тобто по 1/2 частці в нежитлових приміщеннях, а саме: цеху з виробництва макаронних виробів загальною площею 343,2 кв. м, що знаходиться по [ADDRESS] : магазину продтоварів із залом для комп`ютерних ігор загальною площею 329,5 кв. м, що знаходиться по [ADDRESS] . Реєстрація права власності на 1/2 частину магазину продтоварів із залом для комп`ютерних ігор за [PERSON] здійснена 29 серпня 2019 року. Цех з виробництва макаронних виробів належить [PERSON] та [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) в рівних частках з 2008 року. [PERSON] самостійно, без жодної попередньої домовленості та згоди [PERSON] як співвласника нежитлових приміщень, без виділення часток у нерухомому майні в натурі, передав в оренду вцілому вищевказані приміщення та незаконно привласнює орендну плату, не розподіляючи її відповідно до часток належних співвласникам. Так, ФОП [PERSON] орендує в [PERSON] перший поверх двохповерхового нежитлового приміщення по [ADDRESS] з 2014 року до цього часу (подання позову до суду), для здійснення торгівлі продуктами харчування тощо. ФОП [PERSON] орендує в [PERSON] другий поверх двохповерхового нежитлового приміщення по [ADDRESS] з 2014 року до цього часу (подання позову до суду), для надання перукарських послуг. ФОП [PERSON] орендує в [PERSON] цех з виробництва макаронних виробів по [ADDRESS] . Позивачка вважає, що має право на відшкодування половини вартості орендної плати, що отримує відповідач від здачі в оренду вищевказаних нежитлових приміщень, що є збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на що має позивач відповідно до ч. 1 цієї статті. Відповідачі відмовилися добровільно надати копії договорів оренди, як і розподіляти орендну плату, що змушує позивачку визначати суму оренди відповідно до рішень Ніжинської міської ради від 06 грудня 2017 року № 9-32/2017 «Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. м нерухомого майна, що надається в оренду в 2018 році» та від 27 листопада 2019 року № 14-63/2019 «Про затвердження мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. м нерухомого майна, що надається в оренду в 2020 році». За вказаними рішеннями з 01 січня 2018 року мінімальна вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна для міста Ніжина для комерційної діяльності складає 58,53 грн. Ураховуючи загальну позовну давність та підстави переривання перебігу позовної давності, позивачка заявила вимоги за період з 01 вересня 2019 року по 30 вересня 2020 року. Додала до позовної заяви розрахунки заборгованості за період з 29 серпня 2019 року по 01 жовтня 2020 року за оренду: цеху з виробництва макаронних виробів, який знаходиться по [ADDRESS] ; магазину продтоварів із залом для комп`ютерних ігор, який знаходиться по [ADDRESS] , за половину оренди яких має стягуватися розмір мінімальної орендної плати. Посилаючись на викладене, позивачка вважала, що її права як співвласника порушені діями відповідачів, які з часу оренди приміщень обізнані про те, що орендоване останніми майно має іншого власника, згода та/або договір оренди на використання нежитлових приміщень з яким відсутні. При цьому дії орендарів не свідчать про добросовісність володіння майном та намір породження цивільних прав та обов`язків з власником майна. Ураховуючи способи захисту, визначені ст. 16 ЦК України, позивачка вважає за необхідне захистити в судовому порядку своє порушене право шляхом припинення дій, які порушують останнє, пред`явивши до відповідачів вимоги зобов`язального характеру, зокрема, звільнення нежитлових приміщень; іншим способом захисту є відшкодування збитків. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, вказавши при цьому, що не заперечує факту здачі в оренду вказаних приміщень, але не такою площею, як зазначає позивачка, і це підтверджується доказами, які надала сама позивачка. [PERSON] зазначив, що він здає в оренду [PERSON] частину приміщення першого поверху двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] , площею 46 кв. м, із яких 30 кв. м - для торгівлі і 16 кв. м - складських приміщень, і це підтверджується листом Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, а також договором оренди. Стосовно здачі в оренду [PERSON] другого поверху двоповерхової нежитлової будівлі по [ADDRESS] , то фактично [PERSON] приміщення другого поверху в оренду не було здано, оскільки вона дійсно хотіла відкрити перукарню, але щось у неї не виходило і через декілька днів вона забрала свої речі і звільнила вказане приміщення. Стосовно здачі в оренду [PERSON] нежитлового приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 343,2 кв. м, то це не відповідає дійсності, і спростовується листом Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, де зазначено, що [PERSON] здає [PERSON] в оренду частину вказаного приміщення площею 30 кв. м. [PERSON] зауважив, що він є приватним підприємцем і для здійснення своєї підприємницької діяльності у вказаних приміщеннях займає площу по 20 кв. м. На думку [PERSON] , оскільки судовим рішенням за ним та [PERSON] визнано право власності на вказані приміщення по Ѕ частині за кожним, то в цеху з виробництва макаронних виробів, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 343,2 кв. м, йому належить площа 171,75 кв. м, а в магазині продтоварів із залом для комп`ютерних ігор, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 329,5 кв. м, йому належить площа 164,75 кв. м. Таким чином, здаючи в оренду частину приміщення в магазині продтоварів із залом для комп`ютерних ігор площею 46 кв. м, і використовуючи частину цього приміщення площею 20 кв. м для здійснення своєї підприємницької діяльності, [PERSON] використовує лише 40 % площі вказаного приміщення, хоча є власником 1/2 його частини. Здаючи в оренду частину цеху з виробництва макаронних виробів, який знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 343,2 кв. м, де йому належить 171,75 кв. м, [PERSON] також не порушує право власності позивачки, оскільки здає в оренду площу 30 кв. м вказаного приміщення, а сам використовує для здійснення своєї підприємницької діяльності площу 20 кв. м, а всього - 50 кв. м, що становить 29 % від загальної площі. Посилаючись на вказане, [PERSON] вважав, що він як співвласник Ѕ частини вказаних приміщень має право використовувати їх на свій розсуд у межах Ѕ частини права власності. До ухвалення судом рішення про реальний виділ в натурі часток приміщення закон не забороняє йому користуватися на свій розсуд площею вказаних приміщень, яка відповідає Ѕ частині його права власності на вказані приміщення, хоч він реально користується меншою площею вказаних приміщень, ніж Ѕ частина. [PERSON] зазначив, що ніхто не чинить позивачці перешкод у користуванні майном, вона сама не може ним користуватись, так як з 2016 року знаходиться за кордоном і не намагалася користуватись вказаними приміщеннями в межах належної їй Ѕ частини. Він є приватним підприємцем, і його підприємницька діяльність та ведення бізнесу в магазині і цеху є єдиним його доходом. Крім того, позивачка під час попереднього розгляду справи про виділ майна не оспорювала факту використання ним спірних приміщень у підприємницькій діяльності. Крім цього, звернув увагу суду на визначений позивачкою розмір завданих збитків. Так, позивачка вказала ціну позову - 112 117,13 грн, а в позові просить стягнути з нього 265 977,45 грн. У наданих позивачкою розрахунках указана інша сума: орендна плата магазину продтоварів - 67 909,43 грн, а цеху з виробництва макаронних виробів - 44 207,79 грн. Посилаючись на вказане, [PERSON] вважав, що здаючи частину площі вказаних приміщень і використовуючи їх для здійснення підприємницької діяльності в межах, що не перевищує Ѕ частини його права власності на ці приміщення, він не порушив жодних прав позивачки, оскільки діяв у допустимих межах Ѕ частини свого права власності на вказані приміщення, визначених судом, а тому позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. У відповіді на відзив представник позивачки [PERSON] - Подлуцький М. О. вказав, що позивачка не надавала згоди відповідачу [PERSON] на розпорядження спільним майном, як того вимагає ст. 358 ЦК України, більше того, вона заперечує проти такого самовільного розпорядження. Надані відповідачем до відзиву копії договорів суперечать нормам ЦК України, є нікчемними за законом та не вимагають визнання їх недійсними в судовому порядку. Позивачка вважає, що дії відповідачів порушують її права та вона має право на отримання половини вартості орендної плати, що отримує відповідач [PERSON] при здачі в оренду вищевказаних нежитлових приміщень, а також вимагати звільнення цих приміщень відповідачами, так як частки в спільній власності не виділені в натурі. Під час розгляду справи представник позивачки [PERSON] - Подлуцький М. О. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позову, в якому відмовився від вимог щодо звільнення приміщень. Також у зв`язку з цим просив повернути судовий збір за вимогою немайнового характеру (а. с. 159). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 12-00 год. 13 листопада 2020 року. Ухвалами Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 жовтня та 24 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - Подлуцького М. О. про витребування доказів. У подальшому підготовче судове засідання в справі неодноразово відкладалося з різних причин, востаннє - на 16 грудня 2020 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 11-00 год. 18 січня 2021 року. У подальшому судові засідання в справі неодноразово відкладалися з різних причин, востаннє - на 10-00 год. 14 червня 2021 року. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - Подлуцький М. О. підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив задовольнити. Зазначив, що позивачка має право на половину доходів від здачі в оренду вказаних приміщень, співвласником яких вона є. Уточнив розмір збитків, які підлягають стягненню з відповідача, - 112 117,13 грн, а не 265 977,45 грн, що помилково зазначено в прохальній частині позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість. Зазначив, що він як підприємець має право на використання майна в підприємницькій діяльності, при цьому жодних прав позивачки він не порушив, оскільки користувався меншою площею приміщень, ніж Ѕ їх частини. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності,

Outcome: dismissed