Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилалася на те, вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. З початку 2013 року відповідач проживає окремо в іншому місці та з цього моменту з дитиною не спілкується, не надає ні якої матеріальної допомоги. Таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток; не спілкується з дитиною взагалі; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Утім, згідно довідки-розрахунку, виданої Солонянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач взагалі не сплачує аліментів на утримання дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам у розмірі 10572,76 грн. На даний момент позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON]. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем та її теперішнім чоловіком без будь-якої участі та підтримки з боку відповідача. Дитина займається в гуртках: футбольно-тренувальній секції ДЮСШ № 7, шкільному навчальному закладі, а також додатково вивчає англійську мову із репетитором. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї позивача, в якій проживає дитина. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку, він має власну кімнату, оснащену необхідними меблями, іграшки, має також багато книжок. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків вже на протязі тривалого часу, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його кавчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. З урахуванням викладеного, позивач вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина до 1500,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчуванням, засобами гігієни та не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків тощо, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином, від іншого шлюбу, до досягнення ним трирічного віку. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON], [INFO]; збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] з ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою від 03 січня 2018 року позивачу відмовлено у залученні в якості третьої особи Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, утім до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Просив врахувати висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. Крім того, зазначив, що на засіданні комісії було вислухано дитину, яка вважає своїм батьком [PERSON]. За таких обставин, просив позов щодо позбавлення батьківських прав задовольнити, а питання збільшення розміру аліментів вирішити відповідно до чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, яким рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року розірвано, що підтверджується рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач [PERSON] дитину не відвідує, не приймає участі у його вихованні, станом здоров'я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дані обставини підтверджуються наданими доказами - довідкою Комунального закладу «Солонянський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу «Золотий півник» Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області; довідкою Комунального закладу освіти «Спеціалізована школа №55» Інформаційно-технологічного профілю» Дніпровської міської ради від 10.03.2017. Крім того, дані обставини підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що позивач та відповідач проживали з нею до трьохрічного віку дитини і після народження дитини, [PERSON] участі у вихованні сина не приймав, натомість цікавився азартними іграми за гроші, а тому на сім'ю грошей не виділяв. Міг влаштувати сварку на очах дитини, а тому онук досі боїться залишатися один. Позивач ніколи не заперечували проти спілкування батька з дитиною, навіть перший час дзвонила батькові. Батьки відповідача також не цікавляться онуком. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач є його колишнім зятем. П'ять років тому свідок влаштував [PERSON] на роботу. Відповідач участі у вихованні сина не приймав, ставився байдуже. На теперішній час онук батька не згадує, вважає своїм батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2015 року одружений з позивачем. [PERSON] він ніколи не бачив. Дитиною опікується він з дружиною, відповідач цікавості до дитини не проявляє. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 14.02.2018 за №4/4-209 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO]. Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню його дитини, достовірно встановлено в судовому засіданні, при цьому [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання дитини, що підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та показами свідків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків, як то передбачено ст. 192 СК України. Так, згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Посилання позивача, як на підставу збільшення розміру аліментів є зазначення про розвиток дитини, а саме відвідування секції футболу, додаткові зайняття англійською мовою, суд не може прийняти до уваги, оскільки витрати на розвиток дитини є додатковими витратами на дитину, які повинні нести батьки, в розумінні норм Сімейного Кодексу України. Утім, вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, позивачем не заявлено, як і не надано доказів наявності таких витрат з її сторони. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial