Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.01.2015 року [PERSON] взяла у неї в борг 63 000 грн. Згідно з досягнутою домовленістю остання зобов'язалась повернути їй зазначені кошти до 30.04.2015 року. Однак, [PERSON], взяті на себе зобов'язання не виконала, грошові кошти у зазначений строк не повернула. З огляду на викладене, просила стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в сумі 68 593, 59 грн, 3 % річних від простроченої суми, за весь час прострочення, в сумі 2 914,52 грн, а також судові витрати. Ухвалою суду від 12 січня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд. 30 червня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено, зо залучення до участі в справі правонаступника померлої [PERSON] Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року провадження по справі відновлено та залучено до участі у справі [PERSON], як правонаступника позивача [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення судом (а.с. 136). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач в судові засідання на 27.03.2018 р., 25.04.2018 р., 06.06.18 р., не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у зв'язку зі спливом терміну зберігання, у судове засідання на 05.07.2018 р., відповідач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, а саме за допомогою публікації оголошення про виклик на сайті суду 11.06.2018 р. (а.с. 110,112, 131, 133). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 січня 2015 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 63 000 грн, які зобов'язувалась повернути у строк до 30 квітня 2015 року. У разі прострочення сплати грошових коштів у визначений термін, [PERSON] зобов'язувалась сплатити неустойку в розмірі 0,1% від боргу, щоденно з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Факт укладання Договору позики та його умови підтверджуються розпискою, яка була складена власноручно [PERSON] та надана [PERSON], 05 січня 2015 року (а.с. 6). Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 526, 1046-1050 ЦК України. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] належним чином не виконала своїх зобов'язань за договором позики від 05.01.2015 року, укладеним між нею та [PERSON], унаслідок чого, у неї перед [PERSON] утворилася заборгованість за договором позики, яка з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, становить 71 508 гривень. Факт наявності заборгованості за договором позики, а також правильність розрахунків суми 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано. [INFO] року позивач [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 43). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] її спадкоємцем є онук [PERSON] Факт прийняття спадщини [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 грудня 2017 року, виданим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М. та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.12.2017 року (а.с. 125, 126). Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Таким чином, оскільки [PERSON] є спадкоємцем (правонаступником) після смерті кредитора [PERSON], до нього перейшло право вимоги до відповідача, щодо стягнення заборгованості за договором позики. Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON], як правонаступника [PERSON], необхідно стягнути борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення у розмірі 71 508 грн, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 640 гривень з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved