Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 15.08.2018 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.09.2018 р. вищевказану справу було прийнято до провадження. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 14.01.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], про що зроблено відповідний актовий запис № 49, видане Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюб протримався 4 місяці. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, втрата довіри та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з квітня 2017 року, в них немає спільних інтересів, під час спільного проживання у них через різницю в поглядах на життя почали виникати непорозуміння та конфлікти, що привели до напружених стосунків, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, шлюб носить формальний характер, позивач просив розірвати шлюб. До початку судового засідання, від позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, у якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав викладених у ньому. Від відповідача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує. Спору про поділ майна не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі або рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, той факт, що відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, а відтак, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 320 гривень з позовних вимог про розірвання шлюбу. Крім того, позивачем до матеріалів справи було подано клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано звіт про виконання договору про надання правової допомоги від 04.12.2017 р. адвокатом Бочаровим С.В. за дорученням клієнта [PERSON] На підтвердження своїх повноважень адвокатом було надано оригінал ордеру КВ № 379110 (а.с. 13), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15), Витяг з Єдиного Реєстру адвокатів України (а.с. 16) та копію договору про надання правової допомоги позивачем та адвокатом Бочаровим С.В., з якого вбачається, що за надання правової допомоги [PERSON] сплачує адвокату гонорар або завдаток у розмірі 2000 грн. у строк, який встановлений 04.12.2017 р. У вказаному договорі зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в цьому Договорі. При встановленні розміру враховується складність справи кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Зі звіту наданого позивачем зазначена сума понесених ним витрат на правову допомогу складає у розмірі 9000 грн., при цьому у Договорі про надання правової допомоги відсутні застереження щодо порядку обчислення гонорару. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на що, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо сплати позивачем послуг адвоката, при цьому, сам по собі звіт про виконання договору про надання правової допомоги, не може бути доказом оплати таких послуг, а відтак, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved