Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою суду від 12.01.2017 року суддею Малинниковим О.Ф. відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Національного музею історії України, третя особа: Генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно Наказу від 13.07.2015 р. №255 Генерального директора Національного музею історії України, позивача було звільнено з посади Головного інженера за п. 3 ст. 40 КЗпП України. 12.08.2016 р. Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді з 14.07.2015 р. та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 106912,26 грн. за період з 13.07.2015 р. по 12.08.2016 р. Рішення в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, але було примусово виконано лише 25.11.2016 р. шляхом видання наказу Генерального директора музею № 225 від 25.11.2016 р. про поновлення на посаді [PERSON] . Тому позивач просить суд стягнути з Національного музею історії України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.16 по 14 год. 00 хв. 25.11.16. у розмірі 28 392 грн. 45 коп., та також стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Також позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких він просив суд стягнути з Національного музею історії України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.16 по 14 год. 00 хв. 25.11.16. у розмірі 39 465 грн. 38 коп., суму донарахування за час вимушеного прогулу з 14.07.15 по 12.08.16 з урахуванням коефіцієнту підвищення окладу у розмірі 28 713 грн. 36 коп., а також стягнути на користь позивача понесені судові витрати, аргументуючи це тим, що за час вимушеного прогулу відбулося підвищення посадового окладу. У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлений, подав до суду заяву, де просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволені позову. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно Наказу від 13.07.2015 р. №255 Генерального директора Національного музею історії України, позивача було звільнено з посади Головного інженера за п. 3 ст. 40 КЗпП України. 12.08.2016 р. Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення у справі № 761/21796/15-ц про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді з 14.07.2015 р. та про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 106912,26 грн. за період з 13.07.2015 р. по 12.08.2016 р. Рішення в частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню, але було примусово виконано лише 25.11.2016 р. шляхом видання наказу Генерального директора музею № 225 від 225.11.2016 р. про поновлення на посаді позивача. Виходячи з положень ст. 235 КЗпП України, середній заробіток за час вимушеного прогулу піддягає стягненню за весь період: з дня звільнення по день (момент) поновлення на посаді. Тобто, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2016 р. по 14 год. 00 хв. 25.11.2016 р. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволені позовної заяви відмовити повністю, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.08.2016 р. у цивільній справі №761/21796/15-ц з часом вимушеного прогулу [PERSON] з 14.07.2015 р. по 12.08.2016 р. в загальній сумі 106 912, 26 коп. було виконано відповідачем. Виплата даної суми позивачу була здійснена відповідачем в повному обсязі, що не заперечується позивачем. Також є нормативно необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2016 р. по 14 год. 00 хв. 25.11.2016 р., в сумі 39 465, 38 грн., адже цей період не є часом вимушеного прогулу. Стосовно позовної вимоги про стягнення суми донарахування за час вимушеного прогулу з 14.07.2015 р. по 12.08.2016 р. - 28 713, 36 грн. слід зазначити про таке. В обґрунтування даної позовної вимоги [PERSON] зазначає, що за час розгляду судами різних інстанцій справи №761/21796/15-ц, посадовий оклад за 19-м тарифним розрядом (головний інженер) неодноразово збільшувався про що позивачу до 2017 року відомо не було. За таких обставин позивач вважає, що сума заробітної плати за час вимушеного прогулу, за період з 14.07.2015 р. по 12.08.2016 р., визначена Шевченківським районним судом м, Києва в рішенні від 12.08.2016 р. підлягає відповідному перерахунку. Проте, вказана вимога могла бути підставою перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.08.2016 р. у цивільній справі №761/21796/15-ц в апеляційному порядку або за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, якою позивач не скористався, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з13.08.2016 року по 14.00 год. 25.11.2016 року у розмірі 28392,45 грн. підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушені строки виплати та відповідно до ст. 236 КЗпП України він повинен виплатити середній заробіток за час затримки.

Outcome: partial