Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У грудні 2019 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання умов та правил надання продукту кредитних карт від № б/н від 17.03.2015 року, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 9 970 грн. 51 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 18.11.2019 року [PERSON] порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ «КБ «Приватбанк» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 13 128 грн. 44 коп. заборгованості. У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та застосувати відносно вимог позивача позовну давність. У відповіді на відзив представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі, вказуючи на те, що ним не пропущено строк позовної давності, обставини, на які посилається відповідачка не відповідають дійсності. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом надіслання повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом установлено, що 17.03.2015 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позивачем видано відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 9 970 грн. 51 коп. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом внесення позичальницею щомісячних платежів в період з «1» по «25» число кожного місяця. Сторони визначили, що договір складається з Генеральної угоди, анкети-заяви позичальниці, умов, правил та тарифів надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами Банку, складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно розрахунку позивача сума заборгованості відповідачки за кредитним договором № б/н від 17.03.2015 року станом на 18.11.2019 року становить 13 128 грн. 44 коп., з яких: 4 566 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом; 1 951 грн. 10 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 210 грн. 10 коп. заборгованість за пенею, 400 грн. 82 коп. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.03.2018 року. Таким чином, у межах строку дії Генеральної угоди до 31.03.2018 року відповідачка повинна була повертати Банку кредит і сплачувати проценти за користування ним. Починаючи з цієї дати, термін дії угоди закінчився. Отже, припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12 вказано, зокрема, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-154цс15 від 30.09.2015 року. Крім того, під час розгляду справи [PERSON] подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з позовом 08.12.2019 року, строк дії Генеральної угоди закінчився 31.03.2018 року, а тому з вимогою про стягненння кредитної заборгованості та процентами за користування кредитом звернувся з дотриманням трьохрічного строку позовної давності, однак пропустив строк на зверення до суду з вимогою про стягнення штрафу, а нарахована згідно умов Генгеральної угоди пеня підлягає стягненню за один рік, що передують зверненню з позовом. За таких обставин, враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком Генеральною угодою щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 4 566 грн. 62 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 1 951 грн. 10 коп., 1 826 грн. 50 коп. пені за період з грудня 2018 року по грудень 2010 року, а всього 8 344 грн. 02 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial