Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2018 року, який був укладений з відповідачами у справі. Відповідно до п.4.4 зазначеного договору купівлі-продажу продавці зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку в квартирі до 01.07.2018 року. Відповідачі звільнили квартиру, але до теперішнього часу своє зобов`язання щодо зняття з реєстрації за зареєстрованим місцем проживання у квартирі не виконали. Наявність реєстрації колишніх власників квартири порушує її право, як власника, на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном. Позивач та її представник - адвокат Токмань В.Т. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.29). Причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідачів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.06.2018 року між позивачем [PERSON] (покупець) і відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавцями) був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі №828(а.с.5-6). Покупець за цим договором ( позивач у справі) набула право власності на вказану квартиру, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 128347479 сформованого 20.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1571120623104, номер запису про право власності 26717607 (а.с.7). Відповідачі звільнили квартиру від власних речей та передали її покупцю. Відповідно до п.4.4. договору купівлі-продажу продавці зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку до 01.07.2018 року, але до теперішнього часу умови договору в цій частині не виконали. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 14459 від 14.09.2019р., місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано в квартирі [ADDRESS] (а.с.8). Факт реєстрації відповідача в квартирі також підтверджується довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 08.10.2019 року та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 27.09.2019р. (а.с.20-24,29-31). Згідно із Актом від 10.09.2019 року, який складений головою і членом правління ОСББ «Друзі» м. Бердянська, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають з 2010 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування квартирою внаслідок її продажу. Вони не є членами сім`ї нового власника квартири. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі добровільно не знявся з реєстрації місця проживання в цій квартирі у строк, встановлений п. 4.4. договору купівлі -продажу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved