Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2008р. та договору купівлі-продажу від 10.04.2009р. належить квартира [ADDRESS], в який крім неї та [PERSON] зареєстрований також відповідач у справі. Позивачка зазначала, що [PERSON] є її рідним сином, який хоча і зареєстрований в спірній квартирі з 2011р., але з в ній не мешкає, його особистих речей в квартирі немає і про своє місце знаходження він нікого не повідомляв. Стверджувала, що 10.04.2009р. між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого відповідач продав, а вона купила 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належала відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2008р. Після придбання у відповідача 1/3 частини квартири, вона за проханням останнього зареєструвала його в спірній квартирі, але він в квартиру не вселився і не проживав в ній. Після продажу своєї частини спірної квартири, відповідач в ній не проживає. Посилаючись на вказані вище обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити, розглянути справу в її відсутність та в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.21) Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.30). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2008р. та договору купівлі-продажу від 10.04.2009р. належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4,5). Право власності позивачки на спірну квартиру зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується штампом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом про його не проживанні від 07.10.2014р. (а.с.6). Згідно довідки КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №16» [PERSON] за період з 01.01.2011р. по теперішній час за медичною допомогою не зверталася (а.с.29). Відповідно до довідки з адресного бюро від 20.10.2014р. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачці (а.с.14). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 229,40 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача (а.с.2). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved