overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У грудні 2017р. [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та її племінницею [PERSON] 07 січня 1971року народження, яка померла 24 серпня 2017року у м. Хайфа держава Ізраїль. Даний факт необхідний заявниці для реалізації своїх спадкових прав. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на ті факти, що сама заявниця до шлюбу мала прізвище [PERSON], яке було змінено на [PERSON] під час укладення шлюбу 18 жовтня 1988року. [PERSON] є її племінницею, в її інтересах в листопаді 2011року вона зверталась до суду із позовом в якому вказувала факт споріднення, а також вказувала на те, що має право розпорядження та догляду за нерухомим майном племінниці. Просила задовольнити вимоги заяви у повному обсязі, встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON]. Представник заінтересованої особи - Приморського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до суду не зявився просив розглянути заяву без представника заінтересованої особи. Представник [PERSON] [PERSON] до суду не з'явився, в письмовій заяві на адресу суду просив розглянути заяву без його участі, наполягав на її задоволенні. Суд , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 липня 1942року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] та видано свідоцтво про шлюб №102(а.с.8) 18 жовтня 1988року при укладені шлюбу в Будинку укладення шлюбів м.Жданів Донецької області між [PERSON] та [PERSON], прізвище останньої було змінено на [PERSON], про що видано свідоцтво про шлюб V-НО №360097 (а.с.9) В листопаді 2011року [PERSON] зверталась до суду із позовом в інтересах [PERSON] про визнання права власності на реконструйоване житло. Під час звернення до суду звертала увагу на те, що остання є її племінницею (а.с.10-11) 24 серпня 2017року [PERSON] померла в м. Хайфа держава Ізраїль про що було видано свідоцтво про смерть (а.с.7) Відповідно до ст.315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення власних або майнових прав фізичної особи, якщо законом не передбачено інший порядок їх встановлення. Відповідно до п.7 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України№5 від 31.03.95року суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] 07 січня 1971року народження, яка померла 24 серпня 2017року у м. Хайфа держава Ізраїль.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.12.1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 903, мотивуючи позов тим, що взаємовідношення між сторонами погіршилось рік тому, вони почали мешкати окремо та на теперішній час мешкають окремо, мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, втратили почуття любові, поваги та порозуміння один до одного, сумісне господарство не ведуть. Спір відносно аліментів на дитину та розподілу спільного майна на даний час відсутній. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 14.12.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого повторно серії [NUMBER] від 22.11.2017 р. (а.с.6) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.03.2005 року. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.09.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 583, мотивуючи позов тим, що сімейне життя не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, постійних сварок, різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, від шлюбу дітей не мають, з серпня 2017 року ведення спільного господарства та проживання однією сімєю припинено, поновлювати сімейні стосунки не мають наміру, майновий спір щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя буде вирішуватися окремо. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 24.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 583 (а.с. 4) Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з серпня 2017 року. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]\~ про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 65, мотивуючи позов тим, що сімейне життя не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного, виникають постійно сварки, шлюб носить виключно формальний характер, від шлюбу дітей не мають, ведення спільного господарства та проживання однією сімєю припинено, поновлювати сімейні стосунки не мають наміру. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 26.02.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 65 (а.с. 4) Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 р. по 24.11.2017 р.. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO], який проживає разом із позивачем. Позивач вказує на те, що вона працює для матеріального забезпечення себе та малолітнього сина, але отриманого доходу недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітнього сина. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіслала свою заяву щодо підтримки позову у повному об'ємі. Відповідач в судове засідання так і не з'явився. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, 05.08.2003 р. відділом РАЦСу Шевченківського РУЮ у м. Києві, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а/з № 404 (а.с. 8). Від шлюбу [INFO] р. народився [PERSON] (а.с. 19), згідно якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує: стан здоров'я, матеріальне становище дітей і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення згідно ст. 182, 200 СК України. У відповідності до ст. 183 СК України суд визначає розмір аліментів у розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, таким чином задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON] у повному об'ємі. Згідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.09.2009 року Калчівською сільською радою Болградського району, Одеської області, актовий запис № 05, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2016 року вони не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, подружні відносини між нами припинені з причин різних поглядів на сімейне життя, відсутності взаєморозуміння, втрати духовних і фізичних зв'язків, від шлюбу мають двох дітей: донька Ельвіра, [INFO] та син [PERSON], [INFO], проте, шлюбні відносини не склалися. Подальше збереження шлюбу та примирення між сторонами неможливе. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. 07.03.2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 04.09.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Калчівською сільською радою Болградського району, Одеської області, актовий запис № 05.(а.с.5) Мають доньку Ельвіру, [INFO] та сина [PERSON], [INFO].(а.с.6-7) Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.08.1992 року відділом РАГС, м. Ізмаїл Одеської області, актовий запис № 435, мотивуючи свої вимоги тим, що з вересня 2007 року між ними шлюбні відносини фактично припинено, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя, спільне господарство не ведуть, шлюб носить виключно формальний характер, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спір щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна на даний час відсутній. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 11.08.1992 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого відділом РАГС, м. Ізмаїл Одеської області, актовий запис № 435(а.с. 5) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з вересня 2007 р. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] та [PERSON] подали до суду в порядку окремого провадження заяву про розірвання шлюбу в порядку статті 109 Сімейного кодексу України. На обґрунтування заяви зазначили, що перебувають зареєстрованому у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Їх спільне життя не склалося, а тому шлюбно-сімейні відносини вони припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Ними досягнуто згоди щодо місця проживання дітей та сплати аліментів. Будь-які спори стосовно майна та з інших питань між ними відсутні. Прізвище заявника [PERSON] після розірвання шлюбу залишається незмінним. В судове засідання заявник [PERSON] та заявник [PERSON] не з'явились, надали заяву у якій просить справу розглядати заяву за їх відсутністі , заяву підтримують та просять її задовільнити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району , актовий запис № 1198 Подружжя має двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Із заяви вбачається, що у стосунках між подружжям відсутні почуття взаємної любові, вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. 12 травня 2017 р. заявники уклали договір про сплату аліментів на дитину , а також домовились, що до досягнення дітьми повноліття, діти будуть проживати з матір»ю за адресою: [ADDRESS], при цьому батько зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дітей, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права малолітніх дітей. З огляду на вказане, суд вважає заяву обґрунтованою і задовольняє її. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

у грудні 2017 р. заявник звернулася до суду із вказаною заявою, просить суд визнати недієздатним свого чоловіка [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом І-Б групи страждає захворюванням неврології та через хворобу не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заявник у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 61). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 15.04.2019 подала заяву про слухання справи без участі представника у зв'язку із виробничою необхідністю (а.с. 62). Суд дослідивши матеріали справи, проходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Серія АВ №0664378 у [PERSON] І-Б група інвалідності через загальне захворювання (а.с. 4). [PERSON] являється дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 13). Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов'язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2018 та 21.11.2018 по справі призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 29, 46). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №120 від 26.02.2019 [PERSON] страждає стійким психічним розглядом у вигляді судинного недоумства (F01.8). [PERSON] за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 56, 57). Частиною 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦПК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи зі змісту вказаної статті, обов'язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов'язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] страждає на стійкий хронічний психічний розлад і у своєму психічному стані не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому його слід визнати недієздатним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved