Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У грудні 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохав стягнути з них солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11275773000 від 24 грудня 2007 року у розмірі 41847 доларів 76 центів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 9245 гривень 90 копійок, а також судовий збір у розмірі 14859 гривень 08 копійок, в рівних частках з кожного по 7429 гривень 54 копійки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11275773000, що укладено 24 грудня 2007 року, [PERSON] надано кредит в іноземній валюті у розмірі 45000 доларів США, який він зобов'язався повернути у повному обсязі не пізніше 25 грудня 2028 року зі сплатою 12,4 відсотків річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 503 долара США щомісячно. У забезпечення виконання основного зобов'язання з [PERSON] укладено договір поруки № 11275773000/П від 24 грудня 2007 року, за умовами якого останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником всіх зобов'язань та нести разом із позичальником солідарну відповідальність. Відповідач зобов'язання з погашення кредиту не виконував та не здійснював обов'язкових платежів з березня 2015 року. 02 жовтня 2015 року банк направив відповідачам вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак вимоги залишені без задоволення. Прохає стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 11275773000 від 24 грудня 2007 року у розмірі 41847 доларів 76 центів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 9245 гривень 90 копійок, а також судовий збір у розмірі 14859 гривень 08 копійок. Ухвалою суду від 25 грудня 2015 року по справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 28 січня 2016 року на 14 годину. 07 грудня 2016 року до суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі відмовлено. 24 травня 2017 року до суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі відмовлено. 20 червня 2017 року [PERSON] знову подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі також відмовлено. 20 липня 2017 року [PERSON] вчетверте звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі знову відмовлено. 02 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі повернуто як неподану. 13 березня 2018 року [PERSON] знову подав до суду з апеляційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі вкотре відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та прохали їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 173). Відповідачі, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, вважаються такими, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з'явилися, письмових заяв та клопотань суду не надали. Враховуючи, що відповідачі, зловживаючи своїми процесуальними правами, не отримують поштові конверти із судовими повідомленнями за зареєстрованим місцем проживанням, які повертаються до суду із відміткою «за истечением срока хранения» (а.с. 141-148, 169-172), суд, спираючись на норми ст.ст. 280-285 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності відповідачів та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, наданими сторонами письмовими доказами, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11275773000, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 45000 доларів США строком до 25 грудня 2028 року зі сплатою 12,4 відсотків річних за користування кредитом (а.с. 5-8). [PERSON] зобов'язався вносити плату за кредитом на поточний рахунок кредитодавця. У забезпечення виконання цього кредиту банком укладено договір поруки № 11275773000/П від 24 грудня 2007 року з [PERSON], за умовами якого він зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] всіх зобов'язань та нести з ним солідарну відповідальність. Згідно з умовами кредитного договору, [PERSON] зобов'язався повертати кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 503 долари США до 24 числа кожного місяця. У зв'язку із несплатою обов'язкового платежу, банком з березня 2015 року нараховується заборгованість за наданим кредитом, яка станом на 08 грудня 2015 року становить 41847 доларів 76 центів США та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 39849 доларів 80 центів США й заборгованості за відсотками у розмірі 4997 доларів США; пеня складає 9245 гривень 90 копійок. Судові витрати у справі складається із судового збору, який становить 14859 гривень 08 копійок (а.с. 4). З метою вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору, банком 06 жовтня 2015 року направлено на адресу відповідачів претензії від 02 жовтня 2015 року про порушення зобов'язань з вимогою здійснити погашення заборгованості, однак претензії залишені без задоволення (а.с. 11-14, 15, 16-17). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою частини 1 ст. 549 встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір. У забезпечення його зобов'язання укладено договір поруки із [PERSON] Позичальник умови договору належним чином не виконує. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, відсотків, нарахованих за час користування ним та комісії за обслуговування кредиту, у встановлені у договорі строки, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості солідарно із [PERSON] та [PERSON], і реалізував це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором підлягають задоволенню. На виконання приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів в рівних долях понесені позивачем судові витрати по 7429 гривень 54 копійки з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved