Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.07.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №811. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, окрім того, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Позивач зазначає, що сім?я фактично припинила своє існування, сторони шлюбних стосунків не підтримують. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №240. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2020, заяву [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2020, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.07.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб за актовим записом №811, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що у сторін є дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №240. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., суд дійшов висновку наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved