Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення юридичного факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що станом на 1990 рік домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до колгоспних дворів, в якому були зареєстровані п`ятеро осіб, до кола яких входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Внаслідок розподілу вказаного колгоспного двору, яке мало місце в 1990 році, його було поділено на 2 самостійні домогосподарства, у зв`язку із чим, частині двору був присвоєний інший погосподарський номер - [ADDRESS] , куди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перейшли проживати, де вони були зареєстровані. Тим самим, [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку на домоволодіння по [ADDRESS] , яку своєчасно прийняв як спадкоємець по закону 1 черги [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли в рівних частках як спадкоємці по закону 1 черги його син [PERSON] та батько [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на 2\\3 частини вказаного домоволодіння, яку своєчасно прийняв як спадкоємець по заповіту [PERSON] .. Однак, з причин того, що при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Крім цього, документів які могли б підтвердити факт родинних відносин між ним та його бабусею [PERSON] по лінії батька [PERSON] відсутні, тому виникла необхідність для вставлення юридичного факту родинних відносин. Просив суд встановити юридичний факт родинних відносин між ним та його бабусею [PERSON] , а також визнати за ним право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування. Представник позивача в судове засідання не з`явився направивши на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги, справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області № 2426 від 17 жовтня 2019 року станом на 1990 рік домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. В 1990 році господарство, яке розташовано по [ADDRESS] було поділено та створено окреме господарство із власною адресною частиною, а саме [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 1991 року вибули з господарства по [ADDRESS] на постійне місце проживання до домоволодіння по [ADDRESS] . Після свого вибуття з домоволодіння по [ADDRESS] більше трьох років вони будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували. Таким чином, в 1990 році між співвласниками колгоспного двору по [ADDRESS] відбувся добровільний поділ майна колгоспного двору, внаслідок чого з вказаного двору було виділено в користування частина нерухомого майна в окремий погосподарський номер по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. З довідки Боянської сільської ради № 2425 від 17 жовтня 2019 року слідує, що станом на 01 січня 1991 року новостворений двір по [ADDRESS] відносився до категорії робочих дворів. Однак, приймаючи до уваги, що після поділу колгоспного двору частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були виділені у домоволодіння по [ADDRESS] , то суд дійшов висновку, що житловий будинок та господарські споруди новоствореного двору належали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності по 1/3 частці за кожним, так як вони зберегли своє право на частки колишнього колгоспного двору у новоствореному робочому дворі. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З наявної в матеріалах справи довідки Боянської сільської ради № 2427 від 17 жовтня 2019 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом із нею були зареєстровані та проживали чоловік померлої - [PERSON] та її син [PERSON] .. Разом із тим, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] , а тому за вказаних обставин суд дійшов висновку, що спадщину після смерті [PERSON] своєчасно та одноособово прийняв її син [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради № 2427 від 17 жовтня 2019 року. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частки вказаного домоволодіння, а саме на 1/3 частину домоволодіння його власної частки та на 1/3 частину домоволодіння успадкованої ним після смерті його матері [PERSON] .. Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги своєчасно прийняли по 1/3 частці домоволодіння його батько [PERSON] та син [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району № 2428 від 17 жовтня 2019 року. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 2/3 частки вказаного домоволодіння. Відповідно до заповіту, який був складений 14 листопада 2007 року та посвідчений виконкомом Боянської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів позивачу все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв своєчасно як спадкоємець за заповітом, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та за заповітом після смерті [PERSON] , своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі родинних відносин між фізичними особами. Той факт, що померла [PERSON] була бабусею [PERSON] підтверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 10 листопада 2020 року № 2450 та іншими матеріалами справи. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 958 гривень. На підставі ст.ст. 120, 123, 126, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved