Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Малиновський РВ ДМС України ГУ ДМС в Одеській області про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому згідно договору дарування від 01.08.2006р. належить квартира [ADDRESS], в якій зі згоди його матері, яка діяла за довіреністю, був зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Зазначав, що [PERSON] 17.06.2013р. забрав усі свої речі і залишив спірну квартиру та з цього часу в ній не проживав, його особисті речі в квартирі відсутні. Місце проживання відповідача в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ним відсутній та до квартири він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] в м.Одесі шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування даним приміщенням та вказати, що дане рішення є підставою для зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяви, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.54) Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.53). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 01.08.2006р. належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] 19.09.2006р. зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10). Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 23.10.2014р. в квартирі позивача зареєстровані його мати - [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). Встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 17.06.2013р., що підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], завіреними начальником Дільниці №2 КП ЖКС «Черьомушки» (а.с.57). Згідно довідки КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №16» [PERSON] за період з 17.06.2013р. по теперішній час за медичною допомогою не звертався (а.с. 56). Відповідно до листа Поштамту - Центр поштового зв'язку №1 за період з 01.12.2013р. по 10.12.2014р. за адресою: [ADDRESS] реєстрована кореспонденція на ім'я [PERSON] в надходженні та видачі не значиться (а.с.55). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.11.2014р. [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу (а.с.40). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Щодо вимог позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач жодним чином не чинить позивачу перешкоди у користуванні його квартирою, так як не проживає в ній більше року, тому є такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.2). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial