Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він за домовленості з власником керує автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] . 03 вересня 2018 року в м.Вишневе по вул. Європейська, керуючи автомобілем почав здійснювати маневр розвороту. В цей час по зустрічній смузі рухався відповідач, керуючи автомобілем Renault Clio, держаний номерний знак [NUMBER] , який мав перевагу в русі. Тому він зупинив свій автомобіль та чекав, поки проїде відповідач. Натомість відповідач, зупинився та почав виражатись нецензурною лайкою, після вийшов з машини та підійшов до його автомобіля. Під час розмови між ними виник конфлікт, в ході якого останній підійшов до його автомобіля та вдарив ногою по лівих задніх дверцятах. Внаслідок таких дій автомобілю були завдані механічні пошкодження. Щодо даних незаконних дій, він звернувся до поліції та його звернення зареєстрованого в журналі за №42440 від 03 вересня 2018 року. Вартість завданого йому збитку становить 7370 грн. Також йому було завдано моральної шкоди, яку він оціню в розмірі 1762 грн.. оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодувати збитки, а тому він вимушений був їздити в поліцію, купувати пальне, витрачати свій час на відновлення порушеного права. Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1762 грн., матеріальну шкоду в розмірі 7 370 грн., судові витрати покласти на відповідача. 06 березня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача. Вказав, що дійсно 03 вересня 2018 року між ним та [PERSON] виникла конфліктна ситуація, оскільки позивач почав здійснювати маневр, тому він вимушений був гальмувати різко для уникнення зіткнення. До нього підбіг позивач і почав виражатись нецензурною лайкою. Не очікуючи також реакції, він від`їхав на кілька метрів та зупинився. Вийшов з машини та підійшов до автомобіля позивача, але останній в руці тримав балончик і згодом застосував до нього. Жоджних протиправних дій щодо позивач чи автомобіля він не вчиняв. Свідком цих подій був пасажир його машини, який бачив неадекватність поведінки позивача. У подальшому коли він сів до свого автомобіля, позивач його переслідував. Була викликана поліція, яка пояснила йому, що до позивач може бути застосовано адміністративне стягнення, але він має написати заяву. Але він відмовився та поїхав собі. Вважає, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження його винних дій. Просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 03 вересня 2018 року між позивачем [PERSON] , який керував автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] , який керував автомобілем Renault Clio, держаний номерний знак [NUMBER] , сталась конфліктна ситуація щодо проїзду перехрестя. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Сторонами була викликана поліція, але протоколу про адміністративне правопорушення складено не було. Дані обставини встановлені з пояснень сторін. За зверненням [PERSON] (ЖЕО №42440 від 03 вересня 2018 року) було складено довідку (а.с. 6) про обставини події 03 вересня 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що винних дій відповідача [PERSON] не встановлено при розгляді даної справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Подану суду довідку (а.с.6) суд оцінює критично. Так, у даній довідці відсутні посилання на те чи були відібрані пояснення щодо обставин подій в іншого учасника, чи були допитані свідки події, не зафіксовані будь-які ушкодження транспортного засобу, тощо. Всі обставини події в довідці вказані зі слів позивача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав, зважаючи на обов`язок сторін подавати докази, не заявив причини не можливості подати такі докази, не подав заяв про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Відповідно до ч.І ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підтвердження своїх доводів щодо завданих збитків, позивач надав суду акт-розрахунок №9-68 від 27 вересня 2018 року про вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] . Акт складений та підписаний виконавцем СПД [PERSON] та замовником - [PERSON] . Даний акт суд також оцінює критично, оскільки з нього не можливо встановити особу та її спеціальність хто складав даний акт, чи має виконавець відповідні знання, не вказано в акті внаслідок чого утворились пошкодження на автомобілі, причинно-наслідковий зв`язок між подіями, діями відповідача та ушкодженнями автомобіля. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed