Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У грудні 2017 року заявниця звернулась до суду із позовом до відповідача, який уточнила у лютому 2018 року, і в остаточній редакції просила визнати за нею право власності на частину автодороги, яка розташована на земельних ділянках №№ [NUMBER] , [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Підставою для позову стало те, що позивачці на підставі договору купівлі- продажу від 30.06.2010 року № 5-1511, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 2,2209 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:1186, а на підставі договору купівлі- продажу від 03.07.2010 року № 5-1635, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 1,5288 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:1185. Позивач вказує, що на території належних їй земельних ділянок з`явилась автодорога (новостворена, асфальтована), яка фактично зайняла площу 0,4015 га площі земельних ділянок позивача. Крім того, на земельних ділянках належних позивачу з`явились рекламні щити (білборди), які фактично займають площу 0,0017 га. площі земельних ділянок позивача. Позивач вважає, що за правовими механізмами ст. ст. 90, 152, 153, 154 ЗК України, ст. ст. 316, 321, 328, 372, 373 ЦК України вона має право на отримання у власність спірної частини автодороги, яка проходить на частині належних їй земельних ділянок, і, як стверджує позивач, власник якої в теперішній час відсутній. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.01.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.03.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання Представник позивач подав заяву про проведення підготовчого засідання у свою відсутність, просив справу призначити до судового розгляду. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, сповіщався судом належним чином, про поважність причини своєї відсутності суду не повідомив. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання 21.01.2021 року відповідач не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце його проведення, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У червні 2018 року представник Крижанівської сільської ради Лиманского району Одеської області подав відзив на позовну заяву, вважав позов безпідставним, оскільки вважав сільську раду неналежним відповідачем. Крім того, позивач не надав належних доказів того, що покриття є дійсно дорогою з асфальтовим покриттям, і як стверджує представник, Крижанівська сільська рада не наділена повноваженням здійснювати будь-яку діяльність на землях приватної власності без відповідної згоди власника, і на ділянках позивача подібну діяльність (з забудови автодороги) не здійснювала. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим\~\~розглянути справу за відсутності її учасників. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі- продажу від 30.06.2010 року № 5-1511, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 2,2209 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:1186, а на підставі договору купівлі- продажу від 03.07.2010 року № 5-1635, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори належить земельна ділянка № [NUMBER] , площею 1,5288 га, кадастровий номер 5122783200:01:002:1185. \~ \~ \~ \~Згідно висновку Одеської філії «Судова незалежна експертиза України» № 2-1-13/12 від 24.09.2012 року встановлено, з результатами візуально- інструментального обстеження та обмірів, а також згідно з даними Технічного звіту по топографо- геодезичним вишукуванням земельної ділянки земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Ліски Крижанівської сільської ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , встановлено, що під дорогою (асфальт) зайнято 0,4015 га (4015 кв.м.) площі обстежуваних земельних ділянок [NUMBER] , які розташовані за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Ліски Крижанівської сільської ради, масив № [NUMBER] , в том числі 0,1773 га земельної ділянки № [NUMBER] , та 0,2242 га земельної ділянки [NUMBER] . Під рекламними щитами (білбордами) зайнято 0,0017 га (17 кв.м.) площі обстежуваних земельних ділянок [NUMBER] , які розташовані за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Ліски Крижанівської сільської ради, масив № [NUMBER] , в том числі 0,0009 га земельної ділянки № [NUMBER] , та 0,0008 га земельної ділянки [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Згідно відповіді Служби автомобільних доріг в Одеській області від 01.11.2017 року вказана автодорога не перебуває на балансі служби. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді Крижанівської сільради Лиманського району Одеської області від 09.11.2017 року № 02-13/1853 Крижанівська сільська рада не володіє інформацією про дану автодорогу, яка проходить частково по ділянках позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.\~\~ Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Разом з тим, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно із частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У\~статті 11 ЦПК України\~зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно з положеннями\~частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин першої, четвертої\~статті 42 ЦПК України\~у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Цивільно-процесуальним законодавством саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У частині третій\~статті 152 ЗК України\~передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:\~а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною;\~г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;\~д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частиною першою\~статті 153 ЗК України\~власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. На жоден з цих правових механізмів у своєму позові заявниця не посилалась, і тому відсутні підстави для їх застосування судом. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених\~законом\~підстав, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). Згідно з положеннями\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким\~закон\~пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених\~законом\~підстав, у який передбачений\~законом\~спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статті\~\~\~\~392 цього Кодексу.\~\~ Статтею 334 ЦК України\~визначено момент набуття права власності. Так, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності\~на майно\~за договором,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На жодну з підстав, яка б свідчила про набуття позивачкою права власності на спірний об`єкт в порядку ст. 328 ЦК України, у позові не вказано. Отже правових підстав для застосування ст. 328 ЦК України також не має. Не має і правових підстав для застосування правового механізму визначеного ст. 392 ЦК України. Так, відповідно до \~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності,\~якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом із тим, суд нагадує, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі\~статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. У матеріалах справи наявні докази підтверджуючі право власності позивачки на спірні земельні ділянки, правовстановлюючі документи не втрачені, і відсутні документальні підтвердження того факту, що відповідачем право власності позивача на земельні ділянки (наведені у позові) не визнається. Крім того, судом встановлено, що позивач не здійснював забудову спірної автомобільної дороги (покриття). Таким чином, заявлені у цій справі позовні вимоги не обґрунтовані, та не спроможні забезпечити ефективного поновлення прав Позивача. Відтак, виходячи з предмету позову та його правової підстави у задоволенні позову слід відмовити. Що стосується доводів Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області про те, що орган місцевого самоврядування є неналежним відповідачем у даній справі, суд вважає зазначити наступне: Відповідно до ст. 16, 17, 19, 21 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: 1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; 2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. \~ \~ \~ \~Отже відповідальною особою за будівництво вулиць і доріг на території Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області є саме відповідач по даній справі. Крім того, суд безумовно враховує той факт, що до управління Служби автомобільних доріг Одеської області спірна автодорога не передавалась. \~ \~ \~ \~Відтак доводи відповідача про те, що він не має відповідати за даним позовом помилкові. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed