overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 30.08.2013 року було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З 04.11.2013 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Як пояснила позивач, з 04.11.2013 року шлюбні стосунки між ними припиненні, спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 31.08.2002 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З червня 2013 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 26.01.2015 року позов не визнав та просив суд надати строк для примирення, в судове засідання 05.03.2015 року відповідач не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2002 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що з червня 2013 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дітей. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16.07.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей, аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 25.12.2014 року до повноліття дітей але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 1/2 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Також суду пояснив, що відповідач не має на утриманні інших дітей, розмір його доходу є не значний, а дитина потребує харчування та одягу, у зв'язку з чим позивач просить стягувати половину від його доходу. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.01.1999 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/2 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 01.12.2014 року до повноліття дитини але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щоміж нею та відповідачем 08.10.2011р. було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. Від шлюбу сторони дітей не мають. Як зазначила позивачка, подружнє життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, несумісності характерів, що призвело до того, що з 29 жовтня 2014р. шлюбні відносини між ними припинено. Позивач, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, оскільки фактично припинений шлюб буде перешкоджати у побудові нових стосунків та суперечитиме її інтересам, майнового спору між нею та відповідачем немає, спільного господарства з відповідачем не ведеться, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], зареєстрований 08 жовтня 2011р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №1346 (Свідоцтво про шлюб [NUMBER]) (а.с.6). Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у сторін: позивач - «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]». Як вбачається із матеріалів справи, що з жовтня 2014р. шлюбні відносини між сторонами припинені, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, несумісності характерів, спільного господарства сторони не ведуть, майнового спору між ними немає, шлюб носить формальний характер. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання правочину приватизації квартири [ADDRESS], укладений між ВАТ «Азов» та [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON].№ 1789 від 27 листопада 1997 року, дійсним, про визнання за позивачами право власності за кожним на 1/5 частину вказаної квартири. В обгрунтування позовних вимог вказали, що 10 грудня 2013 року мало місце викрадення майна з квартири [ADDRESS], а саме з сейфу викрадені оригінали документів на вказане нерухоме майно. Зазначений факт 11грудня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013050800003633, досудове розслідування розпочато за ст. 185 ч.3 КК України. Відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло № 1789 від 27 листопада 1997 року, виданого ЖКУ ВАТ «Азов», квартира [ADDRESS] на праві спільної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 17 серпня 1999 року батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер. Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за законом № 3-306 від 25 лютого 2000 року, виданого нотаріусом Третьої маріупольської держнотконтори [PERSON], [PERSON], отримала у спадщину 1/5 частину квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] Згідно довідки Маріупольського БТІ від 27 жовтня 2014 року вказана квартира на праві спільної власності належить [PERSON] (2/5 частини), [PERSON] (1/5 частина), [PERSON](1/5 частина) та [PERSON]( 1/5 частина). 14вересня 2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Єварлак». У зв'язку з викраденням документів та відмовою відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби у наданні свідоцтва на право власності, позивачі були змушені звернутись до суду з відповідним позовом. Просять суд визнати за ними право власності за кожним на 1/5 частину квартири [ADDRESS], а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 68,3 кв.м. Позивачі у судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення на стадії попереднього розгляду справи. Суд, враховуючи, що сторонами підтверджено факт придбання квартири [ADDRESS], а також, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а за позивачами підлягає визнанню право власності на 1/5 частину вказаної квартири за кожним без дослідження доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим права користування жилим приміщенням, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що у квартирі зареєстрований [PERSON], при цьому не проживає у ньому бульш шести місяців та не сплачує комунальні послуги.. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач чи його представник в судове засідання не зявився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Крім того, відповідно до довідки з місця проживання сімї та реєстрації від 28.11.2014 року, крім власників у квартирі зареєстрований [PERSON]. (а.с. 6) З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, проте тривалий час у ній без поважних причин не проживає більше шести місяців - терміну, що встановлений Законом, що підтверджується актами від 28.11.2014 року, 11.03.2015 року, 15.04.2015 року Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, вимоги про визнання [PERSON] втратившим права користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими, що є підставою для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 26 серпня 2011 року вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. В звязку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з нею, просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. В судове засідання позивач не з»явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 26 серпня 2011 року, свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ № 084594 від 26.08.2011 року. Від шлюбу сторони мають спільного дочку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-КЕ № 186622. Разом з тим відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, не є інвалідом, та інших аліментних зобов»язань не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, матеріальний стан платника аліментів, який працездатний, хронічними хворобами не страждає та не являється інвалідом, інших аліментних зобов»язань не має, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та матеріальну допомогу на її утримання в розмірі ? з усіх видів його заробітку щомісяця до досягнення їх дочкою трирічного віку, посилаючись на наступне. 09 серпня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає та не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча він здоровий, працездатний та має постійний і регулярний дохід. Інших осіб, що перебувають на утриманні [PERSON] немає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с.14/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимог визнає у повному обсязі /а.с.15/. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09 серпня 2014 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), [INFO], укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09 серпня 2014 року /а.с.2/. Від подружнього життя вони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 25 вересня 2014 року /а.с.3/. [PERSON] проживає разом із чоловіком - [PERSON] та дочкою [PERSON], що підтверджується довідкою Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 02-21/842 від 29 грудня 2014 року та актом обстеження господарства [PERSON] /а.с.4,5/ З огляду на зазначене, оскільки, відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, таким чином є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved