Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], а в січні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20 січня 2015 року ці позови були об'єднані в одне провадження. В заяві вказували, що [INFO] під час виконання своїх трудових обов'язків в трубній котельній теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» у віці 46 років загинула їх донька та мати, відповідно, [PERSON]. Разом з нею загинуло ще дві людини, а майже десять отримали травми різного ступеню тяжкості. Це був груповий нещасний випадок на виробництві з вини відповідача та її смерть настала в наслідок отруєння окисом вуглецю. Подружжя [PERSON] втратило єдину доньку, енергійну, здорову людину у розквіті років, на її підтримку та допомогу вони сподівались в старості, бо вона завжди виявляла турботу про них. Діти загиблої вказували не те, що вони втратили рідну матір, з якою разом жили до її смерті, підтримували близькі та душевні стосунки. Всі позивачі перенесли сильні душевні страждання, переживання, стрес. Цей стан не покидає їх і досі. Вони не можуть звикнути до її загибелі і не уявляють подальше існування без неї, бо вона завжди була їм опорою, надією на краще, найдорожчею і найріднішою людиною. Після її смерті життя всієї родини втратило сенс, змінився спосіб їх життя, бо вони не бажають спілкуватися із друзями та знайомими, тоскують за нею та ніяк не можуть повірити в її смерть та оправитися від цього жаху. Вважають, що мають право на компенсацію моральної шкоди, завданої смертю доньки та матері, тому просили стягнути з відповідача по 300000 грн. кожному з подружжя [PERSON] та по 200000 грн. кожному з дітей загиблої [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі [PERSON] позов підтримали, просили суд повністю задовольнити вимоги, додали, що вони з донькою довго жили однією сім'єю, мали добрі стосунки, ніколи не сварились, разом виховували онуків, мали спільний сімейний бюджет, загибла була найавторитетнішим членом їх родини, зараз їм за сімдесят років кожному і вони в цьому похилому віці залишились без єдиної опори в житті. [PERSON] до цих днів не може собі простити те, що відпрацювавши майже сорок років оператором цієї котельні та коли пішла на пенсію запропонувала керівництву цеху взяти саме її доньку на цю посаду, тобто, як вона вважає, фактично відправила її на смерть, що не може собі простити, в зв'язку із чим її щоночі долають кошмари. Після похорон доньки стан здоров'я позивачів погіршився. Їм боляче, що до цього часу органами прокуратури так і не знайдено винних в смерті доньки, вони три роки ходять по судам в якості потерпілих, що не дає притупити їх біль та страждання. Звертали увагу суду, що діти загиблої також перебувають в апатичному стані, зі смертю матері у них зник смисл життя. Позивачі [PERSON] в судове засідання не з'явились, просили суд розглядати справу без їх участі, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача за довіреністю Щербакова Н.В. позов [PERSON] в судовому засіданні не визнала, оскільки їм надавалась допомога на поховання доньки, також матеріальна допомога надавалась з ремонту даху будинку доньки та виплачено комбінатом по 50000грн. кожному моральної шкоди. Вважаючи, що всі види шкоди позивачам з боку відповідача відшкодовано в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні їхніх позовних вимог. Позовні вимоги дітей загиблої - [PERSON] та [PERSON] відповідач визнав частково. Не заперечуючи проти права цих позивачів на відшкодування моральної шкоди, вважає суму позовних вимог завищеною. З тих же підстав позов вважав необґрунтованим і представник третьої особи за довіреністю Гузенко Р.О., просив прийняти рішення в рамках діючого законодавства. Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Нормами ст. ст. 23, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, зобов'язання з відшкодуван¬ня моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і мо¬ральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди. У трудовому праві протиправне діяння розглядається також як порушення власником або уповноваженим ним органом обов?язку щодо забезпечення безпечних умов праці і нездійснення ним усіх залежних від нього заходів щодо охорони праці працівників. Причинний зв?язок як елемент правопорушення виражає зв?язок протиправної поведінки власника або уповноваженого ним органу і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Вина власника або уповноваженого ним органу при заподіянні працівникові моральної шкоди має подвійне значення: при наявності вини настає відповідальність за заподіяну працівникові моральну шкоду, а її форма та ступінь впливають на визначення розміру відшкодування. Вина власника - це його психічне ставлення до здійснюваного порушення трудових прав працівника, яке може діставати свій вияв у формах умислу, необережності (простої та грубої), а також неосвіченості (необізнаності). Форма вини власника або уповноваженого ним органу - це окреслене в законі поєднання певних ознак (елементів) його свідомості та волі, в якому відображається психічне ставлення до свого протиправного діяння та його негативних наслідків. Ступінь вини власника - це оціночна, кількісна категорія, яка багато в чому визначає тяжкість вчиненого ним діяння і впливає на визначення розміру відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди. З акту № 8/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), затвердженого Головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 25 лютого 2012 року вбачається, що смерть оператора трубної котельні теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» [PERSON] настала від гострого отруєння оксидом вуглецю внаслідок витікання доменного газу в котельні, що сталося в результаті низки технічних причин та невиконання посадовими особами підприємства нормативних вимог по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці. Даний акт відповідачем в судовому порядку не оспорювався і наразі є чинним. Наявність вини оператора котельні [PERSON] в результаті розслідування нещасного випадку не встановлена. Таким чином, судом встановлені всі елементи складу цивільного правопорушення як підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено і проти цього не заперечували сторони, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є батьками [PERSON], [INFO], яка, в свою чергу, була матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] працювала оператором трубної котельні ТСЦ ПАТ «ММК ім.Ілліча» і [INFO] померла від гострого отруєння оксидом вуглецю. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При встановленні факту заподіяння моральної шкоди необхідно керуватися критеріями загальнолюдських цінностей. Зрозуміло, що втрата близької, коханої людини - дочки та матері з якою позивачі протягом тривалого часу жили разом, вона виховала своїх дітей та була гордістю для них та своїх батьків, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, які за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Одним з критеріїв, що зменшують розмір відшкодування є добровільне відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди або здійснення інших дій власником або уповноваженим ним органом, спрямованих на усунення або зменшення негативних наслідків заподіяної моральної шкоди. Встановлено, що відповідач сплатив родині померлої [PERSON] 14030 грн. на поховання потерпілої, ремонт даху будинку померлої - 18052 грн. та 54709 грн. на поминальний обід трьох загиблих в той день працівників комбінату (конкретизувати суму по [PERSON] відповідач не зміг) і батькам загиблої було сплачено 100000 грн. на відшкодування шкоди, завданої її смертю. Посилання відповідача на те, що позивачам [PERSON] було виплачено по 50000 грн. моральної шкоди є неспроможними, оскільки спростовуються резолюцією генерального директора комбінату з вказівкою конкретного виду виплати на заяві [PERSON] З тих же підстав суд не приймає до уваги відповідь начальника УДА Конько, про те, що батькам загиблої було виплачено моральну шкоду. Суд не враховує суму матеріальної допомоги, виплачену [PERSON] ПрАТ «Ілліч-Сталь», оскільки судом встановлено і проти цього не заперечували сторони, що вказані суми є оплатою часток участі кожного з подружжя на підприємстві, тому не бере до уваги надану відповідачем довідку. З урахуванням наведеного, беручи до уваги всі обставини справи в їх сукупності, необережну форму вини відповідача та виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачам [PERSON] моральної шкоди по 200000 грн., позивачам [PERSON] - по 150000 грн. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 974,40 грн., оскільки суд розглядав позовні вимоги чотирьох позивачів, які звільняються від сплати судового збору під час подачі позову до суду, а позовна вимога кожного з них складає 243,60грн. судового збору.

Outcome: partial