Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та просить визнати припиненим договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2 від 12.10.2007 року укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ним та відповідачем був укладений договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2 від 12.10.2007 року, за умовами якого він зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань перед кредитором які виникли з кредитного договору. Відповідно до п. 5.2.5 кредитного договору передбачено строк виконання основного зобов'язання для позичальника, зокрема відповідно до ст. ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2(двох) місяців та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Банк пред'явив вимогу до позичальника надіславши лист-вимогу 05.03.2012 року. У строк до 05.04.2012 року позичальник повинен був повністю погасити заборгованість за кредитом, як строкову, так і прострочену, але не зробив цього. Тобто строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав 05.04.2012 року. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Відповідач повинен був надіслати вимогу до поручителя після настання строку виконання зобов'язання, тобто після 05.04.2012 року протягом 6 місяців тобто до 05.10.2012 року. Проте на адресу поручителя жодних вимог в період з 05.04.2012 року до 05.10.2012 року не надходило, отже порука припинилася. Таким чином, оскільки банк не надіслав поручителю вимогу про повне повернення кредиту протягом 6 місяців тобто в період з 05.04.2012 року до 05.10.2012 року вважає, що його порука,є припиненою на підставі норм ЦК України. Крім того, договір поруки є припиненим внаслідок збільшення обсягу його відповідальності. Нещодавно позивачу стало відомо, що з 15.07.2008 року процентна ставка за користування кредитними коштами за основним зобов'язанням підвищена з 9,95 % річних до 10,95% річних, що є збільшенням зобов'язання боржника перед відповідачем, а також є на його думку збільшенням обсягу його відповідальності перед кредитором. У зв'язку з тим, що відповідач не попереджав його про підвищення процентної ставки за користуванням кредитом і згоду на внесення таких змін він не давав, вважає що відбулася зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, у зв'язку з чим просить відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України визнати оспорюваний договір припиненим. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Звернувся до суду з заявою, в якій просив відмовити у задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема у наданих суду запереченнях зазначив, що відповідно до умов кредитного договору підвищення процентної ставки може здійснюватись банком в односторонньому порядку виключно у випадках, передбачених кредитним договором із додержанням вимог щодо письмового повідомлення позичальника про зміну процентної ставки. Таким чином, облік заборгованості позичальника здійснюється у відповідності до умов кредитного договору, а обсяг відповідальності поручителя не змінився. Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України та п. 1.3. договору поруки, передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивачу, під час укладення договору поруки, були відомі усі умови кредитного договору, в тому числі можливість банку в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку за кредитом з настанням обставин, передбачених кредитним договором, з чим поручитель погодився, підписавши договір поруки, і будь-якої додаткової згоди на це поручителя не потрібно. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і [PERSON] укладено кредитний договір №003-2900/756-0291, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кошти на загальну суму 156 000 швейцарських франків, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, на умовах та в строки, визначених цим договором, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,95 % річних на термін до 10.10.2037 року. Згідно п.п.2.12 зазначеного кредитного договору кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у п.1.1 договору, у разі зміни НБУ розміру чинної облікової ставки та/або запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така ставка відповідає ринковим мовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово за 15-ть календарних днів до дати зміни процентної ставки. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 жовтня 2007 року між банком та позивачем по справі [PERSON] було укладено договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON], усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникати в майбутньому. Поручитель засвідчив, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору -156 000 швейцарських франків; вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 668497,75 гривень за курсом НБУ на день укладення основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума основного договору виражена у іноземній валюті; 9,95% річних розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 29,85% річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів; - термін повного виконання зобов'язань боржника - не пізніше « 10» жовтня 2037 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобов'язань; інші умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 2.1 умов договору передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідальних змін. На адресу позичальника [PERSON] банк направив лист та повідомив позичальника про те, що починаючи з 15 липня 2008 року нарахування відсотків на залишок кредиту буде відбуватися за наступних умов: базова процентна ставка 10,95 % річних та підвищена процентна ставка (у разі прострочення платежу) 32.85 % річних. Посилаючись на те, що внаслідок підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом відбулося збільшення обсягу відповідальності боржника, а отже, і обсягу відповідальності поручителя, крім того, ці зміни укладено без його згоди, позивач просив визнати договір поруки, укладений між ним та ВАТ «банк Універсальний» припиненим. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положення ч.1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. На підтвердження фактичного збільшення розміру процентної ставки позивач надав суду висновок експертно-економічного дослідження №0675/2 від 11 листопада 2013 року, складеного Київською незалежно судово-експертною установою. При дослідженні даних виписки про рух грошових коштів по «Account [NUMBER]», даних розрахунку заборгованості за кредитним договором №003-2900/756-0291 від 12.10.2007 року визначено процентні ставки, що застосовувались за досліджуваний період та встановлено, що у період 10.04.2008 р - 09.05.2008 року в обліку банка застосовано проценту ставку (9,95%) згідно умов кредитного договору. У період 10.05.2008 р -09.06.2008 р в обліку банка застосовано процентну ставку (9,95%) згідно умов кредитного договору. У період 10.06.2008 р - 09.07.2008 р., в обліку банка застосовано проценту ставку (9,95%) згідно умов кредитного договору. З 10.07.2008 р по 14.07.2008 року (5 днів) в обліку банку застосовано проценту ставку 9,95% . З 15.07.2008 року в обліку банка застосовано проценту ставку 10,95%. Таким чином суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором №003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року за період з 12 жовтня 2007 року по 10 травня 2011 року розміру процентної ставки за користування кредитом змінювався. До 15 липня 2008 року застосовувалась кредитна ставка 9,95%, а з 15 липня 2008 року та в подальшому застосовано ставку 10,95%. Доказів того, що банком вжиті заходи щодо повідомлення поручителя про підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом, а також надання останнім згоди на таку зміну суду не надано. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідачем без згоди поручителя (позивача) внесенні зміни до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, а саме збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач посилався на невизнання банком його права, передбачено ч.1 ст. 559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання боржника за кредитним договором без згоди поручителя, у наслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або відсутність обов'язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін слід дійти висновку про те, що в разі визнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України. З огляду на наведене, суд вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим законний та обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved