Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У грудні 2014 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Представник позивача просила суд, позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частину з усіх видів заробітку, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Прокурор Бендеров Є.С. у судовому засіданні проти позову не заперечував. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом достовірно встановлено, що органом опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області проведено перевірку додержання вимог законодавства України щодо захисту прав малолітніх [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Службою у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука встановлено, що з 11.09.2014 року малолітні діти перебувають на обліку, як діти які опинилися в складних життєвих обставинах. Діти були поставленні на облік дітей, які опинилися в складних життєвих умовах на підставі листа Кременчуцької міської дитячої лікарні від 13.11.2014 року № 02-09/1941, відповідно в якому було повідомлено, що малолітні [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були доставлені в лікарню бригадою швидкої медичної допомоги без супроводу рідних. Діти знаходилися на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні з пульмонологічними ліжками дитячої лікарні з 04.11.2014 року по 13.11.2014 року. Також в листі повідомлено, що мати - [PERSON] дітей не відвідувала. Кожного дня відвідує бабуся. (а.с. 13). 13.11.2014 відповідачка була викликана до служби у справах дітей з метою з'ясування обставин за яких діти потрапили до лікарні без супроводу рідних. В ході бесіди, [PERSON] повідомила, що у неї виникла сварка із родичами її померлого чоловіка, через яку вона вирішила деякий час переховуватися за межами дому. В свою чергу 25.11.2014 року до служби у справах дітей, в телефонному режимі, надійшло повідомлення від начальника СКМСД Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Лазоренко Ю.К., про те, що за адресою: [ADDRESS] без нагляду батьків заходяться четверо малолітніх дітей. Місце перебування матері [PERSON], не відомо, діти не доглянуті та голодні, Їжа в будинку відсутня, умови проживання незадовільні. 11 грудня 2014 року виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука прийнято рішення про надання до суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON]. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, відповідачка, як мати самоусунулась від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своїх малолітніх дітей, не цікавиться їх особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Також в судовому засіданні 14.04.2015 року свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що [PERSON]. часто залишала своїх малолітніх дітей на бабусю, не піклувалась про дітей. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Таким чином суд вважає, що відповідачка свідомо не бажає виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дітей, їхнє здоров'я та займатись їхнім вихованням.

Outcome: approved