Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся із вказаним позовом до суду, вказавши, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу він є законним користувачем автомобіля «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , за участю якого 17 липня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Так, згідно з постановою Деражнянського районного суду від 11 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП із тих підстав, що 17 липня 2017 року близько 23 год. 00 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував по вулиці Проскурівській в м. Деражня Хмельницької області автомобілем «ВАЗ-2105», д.н.з. [NUMBER] , та при цьому не стежив за зміною дорожньої обстановки, відволікався під час керування транспортного засобу, не дотримувався безпечної дистанції та інтервалу між транспортними засобами, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №2/2203 від 21 березня 2019 року вартість заподіяного\~автомобілю «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , збитку склала 26634 грн. 43 коп. У добровільному порядку такий розмір шкоди позивачу не відшкодовано, а тому він, посилаючись на норми ст. 1187 ЦК\~України,\~просив стягнути\~вказаний розмір шкоди на його користь із відповідача. Позивач також вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була заподіяна й моральна шкода, що полягала у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, та яку він оцінює в 5000 грн., а тому він просив також стягнути з відповідача на його користь таку шкоду. Крім того, позивач просив стягнути понесені ним витрати за оплату послуг оцінювача в розмірі 2000 грн., банківських послуг у розмірі 15 грн., послуг поштового зв`язку, пов`язаних із доставкою досудової вимоги відповідачу, у розмірі 172,95 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Позивач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки він суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом об`єктивно встановлено, що позивач [PERSON] має право користуватися автомобілем «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сері [NUMBER] , виданого 9-им ІРЕР УДАІ м. Летичів УМВС України у Хмельницькій області. Із цього\~ж свідоцтва\~вбачається,\~що власником\~вказаного автомобіля\~є [PERSON] . Наведені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог обставини повністю підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, що перебувала у провадженні Деражнянського районного суду Хмельницької області за №673/1108/17, зокрема, протоколами про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] № 477362 від 18 липня 2017 року та серії [NUMBER] № 422963 від 18 липня 2017 року; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №53 від 18 липня 2017 року, виданого Деражнянською ЦРЛ, згідно якого [PERSON] перебував у алкогольному сп`янінні з позитивним результатом 1,63%; письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Постановою Деражнянського районного суду від 11 вересня 2017 року [PERSON] визнаний винним в тому, що 17 липня 2017 року близько 23 год. 00 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував по вулиці Проскурівській в м. Деражня Хмельницької області автомобілем «ВАЗ-2105», д.н.з. [NUMBER] , та при цьому не стежив за зміною дорожньої обстановки, відволікався під час керування транспортного засобу, не дотримувався безпечної дистанції та інтервалу між транспортними засобами, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цією ж постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та\~накладено на\~нього адміністративне\~стягнення у\~виді штрафу\~у розмірі\~шестисот неоподатковуваних\~мінімумів доходів\~громадян,\~що становить\~10\~200\~грн.\~\~з позбавленням\~права керування\~транспортними засобами\~строком на\~1\~рік,\~стягнуто з\~ [PERSON] судовий збір в дохід держави в розмірі 320 грн. Постанова суду набрала законної сили. В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи вищеозначені встановлені судом обставини, суд вважає доведеним факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу з боку відповідача. З`ясовано також,\~що власником автомобіля «ВАЗ-2105», д.н.з. [NUMBER] ,за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода 17 липня 2017 року, є відповідач [PERSON] . Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, частинами першою та другою якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом із цим, за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Аналіз положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України свідчить про встановлення в цивіль\-ному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірни\-ми рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завда\-ної у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спе\-ціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту стосовно майнової шкоди закріплено у ст. 1166 ЦК України. Умовами застосування цієї норми є завдання майнової шкоди неправомірними рі\-шеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювана. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Стаття 1187 ЦК України відноситься до спеціального делікту, який передбачає особливо\-сті суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засо\-бом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підви\-щену небезпеку. Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку про те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди в даному випадку покладається на відповідача [PERSON] , який є власником джерела підвищеної небезпеки та з вини якого завдана шкода. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №2/2203 від 21 березня 2019 року, складеного ТОВ «Подільська незалежна оцінка», вартість заподіяного\~автомобілю «ВАЗ-210700-20», д.н.з. [NUMBER] , збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля, внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, склала 26634 грн. 43 коп. З огляду\~на наведене,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~26634 грн. 43 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, наданими у постанові Пленуму від 31 березня 1995 року № 4\~\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~ Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~заподіяних\~\~фізичній\~\~чи\~\~юридичній\~\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З огляду на наведене, судом приймаються до уваги доводи позивача в тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразилися у пошкодженні належного йому транспортного засобу, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних та душевних стражданнях, оскільки такі його доводи не спростовані відповідачем. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність обставин, наведених позивачем в обґрунтування позову, відповідачем не подано. Відповідно до\~ст.\~81 ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином,\~оцінивши обставини\~справи та\~встановлені відповідно\~до них\~правовідносини, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено права позивача як власника майна, що призвело до втрати позивачем душевної рівноваги та психологічного дискомфорту, спричинило необхідність в застосуванні додаткових зусиль по організації свого життя. Підсумовуючи наведене, виходячи з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є доведеними та підлягають задоволенню, яку суд, виходячи із вимог розумності та справедливості, визначає в розмірі 5000 грн. У відповідності\~до ст.ст.\~139,\~140\~ЦПК України\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивача понесені\~ним витрати, пов`язані\~з розглядом\~справи,\~а саме,\~витрати за оплату послуг оцінювача в розмірі 2000 грн., оплату банківських послуг у розмірі 15 грн., послуг поштового зв`язку, пов`язаних із доставкою досудової вимоги відповідачу, у розмірі 172,95 грн., оскільки такі витрати документально підтверджуються актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2203 від 22 березня 2019 року, квитанціями про оплату наданих послуг № [NUMBER] , №692210033 від 22 березня 2019 року та фіскальними чеками. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved