Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за прострочення сплати аліментів в сумі 22 856,82 грн. та 21 930,00 грн. ; змінити розмір аліментів, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.04.2009 року по 26.05.2016 року. У шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2016 року у справі № 753/12525/16-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2016 року і до досягнення ними повноліття. Станом на 01.10.2018 року, згідно наданого Дарницьким РВ ДВС м. Києва розрахунку, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 73 100,00 грн. Оскільки відповідач належним чином аліменти на дітей не сплачує, позивач вважає, що з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з липня 2016 року по вересень 2018 року. 22.12.2018 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Визначено відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву. 02.04.2019 відповідач, користуючись наданим йому правом, подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив про те, що довідка-розрахунок, на яку посилається позивач, є неналежним доказом та такою, що винесена з порушенням законодавства України, у зв`язку з чим, він звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Заборгованості по сплаті аліментів у нього не було, навпаки, аліменти на дітей сплачуються ним у розмірі більшому, ніж це передбачено рішенням суду. Щодо позовних вимог про зміну розміру аліментів вважає, що немає жодної законної підстави, передбаченої положеннями ст. 192 СК України, для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки матеріальний стан сторін не змінився, також не змінився сімейний стан та здоров`я. 17.05.2019 протокольною ухвалою суду позивачеві повернута відповідь на відзив, як така, що подана з порушенням встановлених законодавством вимог. 17.05.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання відповідача [PERSON] та зупинено провадження у справі, до набрання законної сили судовим рішенням за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця, щодо складання довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. 30.08.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва поновлено провадження по вказаній цивільній справі, викликані сторони у судове засідання на 09.10.2019 р. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали. Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки довідки про отриману заробітну плату, які він надавав державному виконавцю, останнім не враховувались, а заборгованість за аліментами визначалась виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що вимоги про стягнення штрафу не грубнуються на вимогах закону. Вважає, що вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки заборгованість за аліментами нарахована з порушенням вимог ст. 195 СК України, а довідка розрахунок заборгованості по аліментам від 04.10.2018 подана до суду позивачем разом з позовом та на підставі якою був зроблений розрахунок пені, є недійсною відповідно до ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.04.2009, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2016. У шлюбі у них народилося троє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2016 у справі № 753/12525/16-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2016 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва Ушенко Ю.П. від 04.10.2019 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.10.2018 року становить 73 100,00 грн. Під час розгляду справи в суді позивачем було надано розрахунок заборгованості по аліментам головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва Ушенко Ю.П. від 03.01.2019, відповідно до якого заборгованість по аліментам станом на 01.01.2019 складає 65 659,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2019 відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ Ушенко Ю.П. щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 03.01.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, враховуючи те, що правильність нарахування державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва Ушенко Ю.П. заборгованості по аліментам встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, тому суд вважає за необхідне прийняти саме вказану довідку як належний доказ по справі. Однак, враховуючи те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за період з липня 2016 року по вересень 2018 року, тому суд приймає до уваги данні щодо сум нарахованих та сплачених аліментів, зазначені в довідці від 03.01.2019 року, лише за в казаний період. Здійснивши відповідний розрахунок судом встановлено, що станом на вересень 2018 року включно заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 65 586,5 грн. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Даною нормою чітко визначено розмір пені за прострочення сплати аліментів, його встановлено у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Оскільки ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2019 року, яка набрала законної сили, встановлена правомірність розрахунку заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів, тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості зі сплати аліментів. Разом з тим, відповідач доказів в порядку ст.ст. 76 - 81 ЦПК України про те, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, суду не надав, доводів позивачки не спростував. А відтак, суд виходить з того, що позивач має право на стягнення пені за прострочення сплати відповідачем аліментів. Щодо суми пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином розрахунок пені виглядає наступним чином: Сума боргу Кількість днівсума Сер.166931%8245710,32 Вер.164352,51%79434558,85 Жов.164375,51%76333385,065 Лис.1645041%73333014,32 Грг.1634421%70224162,84 Січ.1728461%67119096,66 Лют.1733161%64321321,88 Бер.1737051%61222674,6 Кві.1733941%58219753,08 Тра.1737791%55120822,29 Чер.173045,51%52115867,055 Лип.17 1%4900 Сер.17 1%4590 Вер.175711,51%42924502,335 Жов.173211,51%39812781,77 Лис.175711,51%36821018,32 Грг.17701,51%3372364,055 Січ.1833341%30610202,04 Лют.1858341%27816218,52 Бер.1810521%2472598,44 Кві.1825621%2175559,54 Тра.18-16001%186-2976 Чер.18-13001%156-2028 Лип.18 1%1250 Сер.18 1%940 Вер.1829161%641866,24 Врахувавши, що за розрахунком заборгованості сума пені за період з липня 2016 року по вересень 2018 року включно становить 342 474,22 грн. та вимоги ст. 196 СК України за яким пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 22 856,82 грн. Окрім пені, позивач просить стягнути з відповідача на її користь штраф у розмірі 21 930,00 грн. Суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Абзацом 2 пункту 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, саме державному виконавцю надано право накладати та стягувати штраф з боржника у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів. Щодо позовних вимог про зміну розміру аліментів, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття, суд вважає у їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів позивач посилалася на зміну законодавств ащодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Однак, в частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема стаття 182 СК України щодо обставин, яків раховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, а є підставою для перерахунку розміру аліментів. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial