Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що він є власником 1/6 частин з 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстровані відповідачі, проте ніколи там не проживали, тому не сплачують комунальні послуги, майно та особисті речі відповідачів в житловому будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачі про день та час розгляду справи повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником 1/6 частин з 52/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , співвласниками інших часток є [PERSON] - 1/2 частки, [PERSON] - 1/3 частки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідачі ніколи не проживали в спірному житловому будинку, що підтверджено показами свідків, актом про непроживання від 26.09.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Проте, згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг станом на 03.05.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб, з них із вказаних в позовній заяві відповідачів лише [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані в спірному житловому будинку та відповідно втратили право користування жилим приміщенням. В частині позовних вимог щодо визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд відмовляє через те, що позивачем не надано суду належних доказів їх реєстрації в спірному житловому будинку.

Outcome: partial