Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави України в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь майнову шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 16.04.2018 року слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Порозовою І.Ю. залишено без розгляду його скаргу на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №42016241010000031, яку ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.05.2018 року скасовано. Таким чином, вважає, що незаконність та протиправність рішення слідчого судді Порозової І.Ю. встановлена рішенням Апеляційного суду Хмельницької області, у зв`язку з чим на підставі ст. 22, 23, 1174 ЦК України просив задовольнити позов у заявлений ним спосіб. Ухвалою суду від 27.09.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання квитанції про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 768 грн. 40 коп. та за вимогу майнового характеру про відшкодування майнової шкоди у розмірі 768 грн. 40 коп. або надання належних доказів, які звільняють від сплати судового збору (а.с. 17). Після усунення недоліків позову ухвалою суду від 20.11.2019 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче провадження на 21.02.2020 року (а.с. 21). 23.10.2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, одночасно просив позов задовольнити з врахуванням рішення ЄСПЛ від 10.04.2008 року №21071/05 (п. 49), яке зобов`язує призначити національні суди суми компенсації моральної шкоди не менше ніж 500 євро по курсу НБУ на день винесення рішення, яке є джерелом права (37-39). 28.10.2020 року від представника Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та одночасно просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 41). Ухвалою суду від 13.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.03.2021 року (а.с. 44). Позивач до судового засідання не з`явився, в заяві від 21.10.2020 року просив справу розглянути в його відсутність (а.с. 37-39). Представник Держави України в особі Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився з невідомих причин. Представник Держави України в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області до судового засідання не з`явився, просив справу розглядати за відсутності їх представника. Тому, суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2018 року скаргу [PERSON] на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №42016241010000031 залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.05.2018 року ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2018 року скасовано, а матеріали справи за скаргою [PERSON] повернуто в суд першої інстанції для розгляду (а.с. 11-12). Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ. У порядку ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на винесення слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Порозовою І.Ю. 16.04.2018 року незаконної ухвали, якою було залишено без розгляду його скаргу на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №42016241010000031, яка в подальшому була скасована ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.05.2018 року, якою також встановлено незаконність та протиправність рішення слідчого судді Порозової І.Ю . При цьому, скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2018 року про залишення без розгляду скарги позивача не є підставою для покладання на державу обов`язку відшкодувати майнову та моральну шкоду. Процесуальне право [PERSON] на оскарження постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 42016241010000031 відновлено Апеляційним судом Хмельницької області 08.05.2018 року шляхом скасування ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2018 року та направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому завдано матеріальну та моральну шкоду, суд дійшво висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій компенсується державою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed