Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Бердянська міська лікарня», 3-тя особа: Комунальна установа «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасний розрахунок та моральної шкоди. У зв'язку з припиненням діяльності Комунальної установи «Бердянська міська лікарня» та Комунальної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», позивачем уточнено позовні вимоги, якими змінено відповідача на Комунальну установу Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об'єднання» та в якості третьої особи залучено Комунальну установу «Територіальне медичне об'єднання обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». В обґрунтування позову зазначено, що наказом № 1-0 від 01.10.2009 року вона була прийнята на роботу до КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, зараз КУ «Територіальне медичне об'єднання обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посада лікаря-терапевта для надання консультативної та екстреної медичної допомоги. Наказом № 61/о від 03.12.2012 року її було переведено на посаду лікаря - статиста аналітично-організаційного відділу. Наказом № 6/0 від 04.02.2013 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. Згідно р. І Посадової інструкції лікаря-консультанта, терапевта, затвердженої 01.10.2009 року в її обов'язки входило надання консультативної допомоги лікарям лікувальних закладів з метою надання висококваліфікованої медичної допомоги пацієнтам. Протягом 2009-2011 років вона неодноразово виїжджала до Бердянської міської лікарні за їх викликом для надання консультативної допомоги лікарям. Так, у 2009 році вона виїжджала для надання допомоги 19.03.2009 року хворому [PERSON], 15.04.2009 року - хворому [PERSON], 16.12.2009 року - хворому [PERSON] У 2010 році вона виїжджала для надання допомоги 11.01.2010 року - хворому [PERSON], 25.01.2010 року - хворому [PERSON], 24.03.2010 року - хворій [PERSON], 30.10.2010 року - хворому [PERSON] У 2011 році позивач виїжджала для надання медичної допомоги 24.03.2011 року хворій [PERSON], 20.10.2011 року - хворому [PERSON] Проте, ні за одну з консультацій та за надання медичної допомоги адміністрація лікарні заробітну плату не заплатила. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період 2009-2011 роки в сумі 4 496 грн. 54 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 1200 грн. та моральну шкоду в сумі 5 600 грн., а всього 11 296 грн. 54 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі т просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача протягом усього часу розгляду справи заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у запереченнях. В останнє судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи в судовому засіданні покладалась у вирішенні позовних вимог на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2009 року працювала на посаді лікаря-терапевта для надання консультативної та екстреної медичної допомоги відділу екстреної медичної допомоги в Комунальній установі «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», правонаступником якого є Комунальна установа «Територіальне медичне об'єднання обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради. Наказом № 61/о від 03.12.2012 року [PERSON] переведено на посаду лікаря - статиста аналітично-організаційного відділу, а наказом № 6/о від 04.02.2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. За період своєї роботи, протягом 2009 - 2011 років позивач неодноразово виїжджала до КУ «Бердянська міська лікарня», правонаступником якої є Комунальна установа Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об'єднання», за їх викликом, для надання консультативної медичної допомоги хворим. Проте, оплата праці за вказані виклики їй не проводилась, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Оплата праці за надання консультацій лікарем-консультантом проводиться на підставі Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я, від 05.10.2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення». У відповідності до роз'яснень вказаних у листі Міністерства Охорони здоров'я від 19.02.2009 року №10.03.68/315, фактична оплата праці за надання консультацій лікарем - консультантом проводиться закладом, що його викликає, за рахунок фонду оплати праці шляхом перерахунку нарахованої суми на картку лікаря-консультанта. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] виїжджала для надання медичної допомоги 19.03.2009 року хворому [PERSON], 15.04.2009 року - хворому [PERSON], 16.12.2009 року - хворому [PERSON], 11.01.2010 року - хворому [PERSON], 25.01.2010 року - хворому [PERSON], 24.03.2010 року - хворій [PERSON], 30.10.2010 року - хворому [PERSON], 24.03.2011 року хворій [PERSON], 20.10.2011 року - хворому [PERSON] Згідно розрахунку оплати праці лікаря - консультанта (зробленого згідно Постанови КМУ від 27.03.2013 року № 197), наданого на запит суду Комунальною установою Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об'єднання», який не спростовано позивачем та її представником, за вказані виклики [PERSON] належить до виплати 3 533 грн. 92 коп., з яких: 3008 грн. 34 коп. - оплата праці позивача за надані консультації та 525 грн. 58 коп. - компенсація за затримку розрахунку. Як було встановлено судом вказані суми на час розгляду справи не були сплачені позивачу, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3 533 грн. 92 коп. Суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання представника відповідача про те, що їх установа не мала можливості сплатити [PERSON] належні їй до виплати грошові кошти, так як позивачем не було проведено запис у відповідному журналі, оскільки на запит суду, представником відповідача такого журналу не було надано і як було пояснено в судовому засіданні, можливо такий журнал взагалі був відсутній в КУ «Бердянська міська лікарня», або він був знищений. Необґрунтованими суд також вважає доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем КУ «Бердянська міська лікарня» посвідчення для проставлення відповідачем відповідної відмітки та печатки їх лікарні, оскільки судом було витребувано у Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради оригінали посвідчень та свідоцтв щодо хворих [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на яких містяться печатки КУ «Бердянська міська лікарня» (а. с. 16, 17, 18-б, 19). Надання [PERSON] медичної допомоги іншим хворим підтверджено наявністю відповідних записів у медичних картках на хворих, які були витребувані судом та досліджені в судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що відсутність у відповідача зазначених вище документів, при не запереченні ними факту прибуття позивача до їх установи та надання позивачем консультативної допомоги, свідчить лише про відсутність належної організації роботи КУ «Бердянська міська лікарня» та не є підставою для невиплати лікарю - консультанту належної їй оплати за надання медичної допомоги. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено та не оспорено сторонами, що відповідач дотепер має заборгованість по оплаті праці перед позивачем, тривалий час не вживав заходів щодо погашення заборгованості, що призвело до порушення її законних прав, моральних страждань, необхідності захищати свої права у суді, у зв'язку з чим виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає справедливою сатисфакцією за порушення прав позивача щодо несвоєчасного проведення розрахунку за надану медичну допомогу визнати відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Враховуючи те, що позивач за подання позову про стягнення заробітної плати відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial