Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 30.10.2006 року між ним та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки №29269 відповідно до умов з метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №11067213 від 30.10.2006 року, який укладений між нею та вказаним банком, він передав в іпотеку банку квартиру №[ADDRESS]. Бажаючи довідатись про те чи існує зареєстроване обтяження на вказане нерухоме майно, 10.12.2017 року ним було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зі змісту якої він дізнався про те, що вказана квартира йому не належить, а право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 25273247 від 14.10.2015 року. Вважає таке рішення нотаріуса незаконним та таким, що порушує його права, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. Вказував на те, що іпотекодержателем за договором іпотеки був АКІБ «Укрсиббанк» та про його зміну на ТОВ «Кей-Колект», а також про можливу реєстрацію переходу прав вимоги, він не був повідомлений, а тому вважає, що між ним та вказаним товариством відсутні будь-які договірні відносини, у звязку з чим у ТОВ «Кей-Колект» відсутні правові підстави звертати стягнення на його майно. Крім того, вважає, що нотаріус, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію, допустила ряд порушень, які є підставою для скасування такого рішення та відновлення становища, яке існувало до його прийняття. Зокрема зазначав, що нотаріус на момент реєстрації права власності не мала повноваження державного реєстратора прав на нерухоме майно, оскільки такі повноваження нотаріуси набули лише з 01.01.2016 року відповідно до Перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, в порушення вимог Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 присвоїла обєкту нерухомого майна новий реєстраційний номер -749550173101 з відкриттям розділу в реєстрі, не дивлячись на те, що у вказаного обєкта нерухомості вже був реєстраційний номер 5638059, а також не врахувала, що між ним та ТОВ «Кей-Колект» відсутні договірні правовідносини на підставі договору іпотеки, а в укладеному між ним та АКІБ «Укрсиббанк» договорі іпотеки відсутнє відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, а також не було проведено оцінки вартості нерухомого майна у відповідності до вимог закону. Посилався на те, що ним не було отримано повідомлення про порушення боржником свого зобовязання та письмової вимоги про усунення порушень, що є обовязковими умовами для звернення стягнення на предмет іпотеки, а також підтвердження отримання ним вказаних документів не перевірено нотаріусом належним чином при прийнятті оскаржуваного рішення, з урахуванням того, що Законом України «Про іпотеку» передбачено можливість зверненян стягнення на предмет іпотеки після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем відповідної вимоги. Такі вимоги закону були проігноровані нотаріусом. Також зазначав, що оскаржуване рішення нотаріуса було прийняте в період існування зареєстрованого обтяження на спірне нерухоме майно, зокрема заборони на його відчуження. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за власником ТОВ «Кей-Колект» (з відкриттям розділу) №25273247 від 14.10.2015 року право власності на квартиру №[ADDRESS]; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №11595550 від 14.10.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вказану квартиру, який здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. та скасувати реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 749550173101, відновивши попередній реєстраційний номер 5638059 вказаного нерухомого майна, власником якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2004 року, реєстраційний номер 5638059. В процесі судового розгляд даного спору судом витребувано докази, а саме витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвої Алли Михайлівни належним чином завірені копії всіх документів на підставі яких нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТзОВ «Кей Колект» (з відкриттям розділу) №25273247 від 14.10.2015 року про право власності на квартиру №[ADDRESS]. 12.02.2018 року відповідачем ТОВ «Кей-Колект» подано відзив на вказану позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що на момент виникнення спірних правовідносин закон було покладено на нотаріуса функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а твердження позивача про протилежне є результатом його навмисного перекручування норм законодавства, при цьому оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора відноситься до компетенції адміністративних суддів, оскільки в даному випадку нотаріус наділений владними повноваженнями. Вказував на те, що процедура позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки була дотримана ТОВ «Кей-Колект» в повному обсязі, оскільки п. 5.4 договору іпотеки передбачав застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя як способу задоволення його вимог та даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а відповідна вимога про усунення порушень була направлена іпотекодавцю у встановлений законом строк, а оцінка вартості спірного нерухомого майна здійснена на підставі п. 38 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Зазначав, що позивач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги та таке повідомлення має лише інформаційний характер. Аналогічні твердження відповідача також викладені у письмових запереченнях. У відповіді на відзив позивач вказував на те, що у наданий відповідачами документах містяться ряд арифметичних неточностей щодо номеру договору іпотеки, а саме замість №29269 вказано №28269, а також номеру кредитного договору, який зазначений в договорі іпотеки та договорі факторингу, крім того нотаріусу не було надано акту прийому-передачі прав вимоги на підтвердження права вимоги ТОВ «Кей-Колект». Зазначав, що з наданих на виконання ухвали суду нотаріусом доказів не підтверджено факт отримання ним вимоги про усунення порушень, а повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки не містить вихідного номеру, не завірене належними чином та відсутні відомості про повноваження особи, яка таке повідомлення підписала, невірно вказано номер основного зобовязання, при цьому відправником такого повідомлення вказано ТОВ «Укрборг», а не ТОВ «Кей-Колект», а також відсутні відомості про те яким чином іпотекодержатель має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, розмір заборгованості та відповідний розрахунок, що підтверджує наявність такої заборгованості на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вважає наданні відповідачем нотаріусу повідомлення для вчинення нотаріальних дій підробленими. Окрім того, звернув увагу на те, що висновок про вартість нерухомого майна містить відомості про вартість предмета іпотеки в сумі 165606 грн., що є значно нижче вартості, яка вказана у договорі іпотеки, при цьому йому, як власнику майна, не відомо коли та ким було проведено оцінку такого майна, оскільки доступу до своєї власності він нікому не надавав. Вказував на те, що нотаріус не вчиняла нотаріальної дії по відношенню до спірного майна, а тому не могла діяти як державний реєстратор. Крім того у своєму рішенні вона послалась на постанову Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, яка на момент виникнення спірних правовідносин втратила чинність та здійснила реєстрацію права власності на майно, яке заходиться поза межами нотаріального округу. Заперечуючи проти позову та доводів позивача у відповіді на відзив, відповідач ТОВ «Кей-Колект» окрім доводів, викладених у відзиві, також зазначив, що відповідно до договору від 01.11.2013 року №6к ТОВ «Укрборг» мало повноваження надавати послуги відправки кореспонденції, а в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення вказано, що вимога направлена ТОВ «Кей-Колект». Зареєстроване обтяження щодо спірного нерухомого майна не є перешкодою для реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на таке майно, оскільки таке обтяження було накладене саме в інтересах ТОВ «Кей-Колект», а тому нотаріус правомірно здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач не зявився, в його інтересах діяла представник [PERSON], яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову з підстав зазначених у відзиві та письмових запереченнях. Представник третьої особи Міністерства юстиції України в судовому засіданні пояснила, що нотаріусом були допущені ряд порушень при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема не було внесено до реєстру копій документів на підставі яких прийняте оскаржуване рішення, а також не враховано наявність заборони в договорі іпотеки, яка діяла до моменту припинення іпотеки. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєва А.М. в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та на виконання ухвали про витребування доказів долучила до матеріалів справи копії документів на підставі яких було прийняте рішення про державну реєстрацію №25273247 від 14.10.2015 року. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. було прийняте рішення №25273247 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності на квартиру №[ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект», відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомості (а/с 46). Оскільки відповідач ТОВ «Кей-Колект» у відзиві та запереченнях на відзив посилався на те, що даний спір не підсудний Першотравневому районному суду м. Чернівці та підлягає вирішенню адміністративним судом за місцем знаходження субєкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, за наслідками розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення нотаріуса був договір іпотеки №29269 від 30.10.2006 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк», відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру №[ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору №11067213 від 30.10.2006 року (а/с 21). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Таким чином, оскаржуваним рішенням фактично позбавлено позивача права власності на належну йому квартиру шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважаючи, що нотаріус діяла як субєкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення, ТОВ «Кей-Колект» посилається на те, що даний спір має публічно-правовий характер, разом з тим основні доводи позивача не ґрунтуються виключно на протиправності дій відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., як суб'єкта владних повноважень, щодо державної реєстрації нею права власності на нерухоме майно, а стосуються також дій ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателя, факту переходу прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект», підтвердження наявності заборгованості за основним зобовязанням на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобовязання, необхідність усунення порушень договору, а також можливості звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, позивачем предявлено позов як до нотаріуса так і до ТОВ «Кей-Колект» з метою відновлення порушення його цивільного права в рамках договірних відносин, які випливають з договору іпотеки, а також в рамках відновлення права володіння предметом іпотеки. Крім того, наслідком прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію стало виникнення у ТОВ «Кей-Колект» та припинення у [PERSON] цивільних прав та обовязків щодо обєкту нерухомості та у даній справі спірні правовідносини, окрім вище зазначеного, також повязані із невиконанням умов цивільно-правової угоди. Так, у вказаній справі оскаржуються реєстраційні дії, внаслідок яких відбувся перехід права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки. Тобто спір існує стосовно права цивільного - права власності на нерухоме майно. А питання, пов'язані з реєстрацією права власності на квартиру є похідними від спору щодо переходу права власності відповідно до умов договору іпотеки. Тому вказаний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства. Вказаний висновок ґрунтується також на висновках Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17 та постанові від 04.04.2018 у справі №817/1048/16. Отже, виходячи із субєктного складу сторін, предмету та підстави позову, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 30.10.2006 року між укладений між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений договір іпотеки № 29269 відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру №[ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору №11067213 від 30.10.2006 року (а/с 21). З системного аналізу положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У відповідності до вимог п. 5.1, п. 5.4 договору іпотеку № 29269 від 30.10.2006 року, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Спосіб звернення стягнення іпотекодержатель визначає самостійно. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як спосіб задоволення його вимог (абз. 2 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Отже, у вказаному іпотечному договорі наявне відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що спростовує твердження позивача про протилежне. 14.10.2015 року ТОВ «Кей-Колект» в особі представника Кандаєвої Д.Р., яка діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. від 27.08.2015 року, реєстровий № 10528, звернулось до компетентних органів, яких це стосується, з заявою про реєстрацію за ним права власності на предмет, а саме квартиру №[ADDRESS] відповідно до договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №11067213 від 30.10.2006 року (а/с 44). Вказана заява підписана представником ТОВ «Кей-Колект», яка діяла на підставі довіреності, копія якої долучена до матеріалів справи нотаріусом Кобелєвою А.М. разом з іншими документами на підставі яких нею прийняте оскаржуване рішення, що спростовує твердження позивача про звернення до нотаріуса не уповноваженою особою. У даній заяві ТОВ «Кей-Колект» також вказувало про перехід до нього права вимоги за вказаним договорами кредиту та іпотеки відповідно до укладеного між ним та ПАТ «Укрсиббак» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») договору факторингу №1 та договору відступлення права вимоги. Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги відповідно до якого банк відступив товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON], а також за договорами іпотеки в тому числі щодо іпотекодавця [PERSON], що також підтверджується витягом з додатку до вказаних договорів (а/с 59-65 ). Вказані договори були долучені до матеріалів справи нотаріусом Кобелєвою А.М. разом з іншими документами на підставі яких нею прийняте оскаржуване рішення. Повідомленням ПАТ «Укрсиббанк» від 15.12.2011 року №12-22/26985, яке додане представником ТОВ «Кей-Колект» до заперечення, [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Статтею 9 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на кого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до абз. 7 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року(чинного на час виникнення спірних правовідносин), нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. Згідно п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року(чинного на час виникнення спірних правовідносин) для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає завірену у встановленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, а також документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця тощо. Таким чином, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, було передбачено право нотаріуса реєструвати право власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що спростовує доводи позивача про протилежне. Посилання позивача про наявність зареєстрованого обтяження на момент винесення нотаріусом оскаржуваного рішення також не є підставою для його скасування, оскільки у відповідності до абз. 2 п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Так, ТОВ «Кей-Колект» було надано нотаріусу висновок про вартість обєкта незалежної оцінки квартири №[ADDRESS] станом на 14.09.2015 року, який виконано субєктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт оцінка плюс» та позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували чи ставили під розумний сумнів вказаний висновок субєкта оціночної діяльності. Судом встановлено, що на момент прийняття спірного рішення був чинний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, яким повинен був керуватись нотаріус, проте оскаржуване рішення містить посилання на п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, який втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, який передбачав, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Так, за принципом незворотності дії закону в часі, який закріплений в ст. 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99). Отже, при прийняті оскаржуваного рішення нотаріус керувалась правовим актом, який на той час втратив чинність, чим порушила принцип дії закону у часі, що тягне за собою скасування прийнятого нею рішення. Крім того, у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Посилання позивача про те, що ТОВ «Кей-Колект» не було направлено повідомлення про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки та таке повідомлення не було отримане боржником та іпотекодавцем підтверджується належними та допустимими доказами зібраними в ході судового розгляду даного спору. Так, відповідно до наданих нотаріусом на виконання ухвали суду про витребування доказів документів, 19.04.2014 року на адресу [PERSON] та [PERSON] були направлені повідомлення про наявність заборгованості та необхідність виконання зобовязань. Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, іпотекодавець та боржник отримали кореспонденцію 22.04.2014 року та на таких повідомленнях міститься вказівка про їх повернення ТОВ «Укрборг». Відповідно до укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Укрборг» договору №6-К від 01.11.2013 року, долученого представником відповідача до письмових заперечень, ТОВ «Укрборг» взяв на себе зобовязання виконувати послуги щодо сприяння погашення заборгованості боржників, в тому числі супроводження процедури повідомлення боржників, разом з тим такий договір не містить відомостей про те, що ТОВ «Укрборг» надано повноваження надсилати повідомлення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення нотаріуса (а/с 49-52). Також, зі змісту договору про надання споживчого кредиту №11067213 від 30.10.2006 року вбачається, що у забезпечення виконання зобовязань за таким договором приймається: іпотека за договором №2063 від 30.10.2006 року, договором №28269 від 30.10.2006 року та порука згідно договору №54939 від 30.10.2006 року, при цьому договір поруки укладений між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» мав номер 29269, який виправлений на 28269 та відповідне виправлення належним чином застережене підписом та печаткою нотаріуса у примірнику, який наданий відповідачу приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. для досудового звернення стягнення на предмет іпотеки, проте у наданому позивачем до позовної заяви примірнику договору іпотеки вказане виправлення відсутнє. Крім того, в судовому засіданні представником третьої особи звернуто увагу суду на те, що нотаріусом не виконано вимог закону щодо внесення в реєстр копій документів на підставі яких нею прийняте відповідне рішення та представник відповідача не заперечувала даний факт, проте зазначила, що відповідачем надано нотаріусу весь пакет необхідних документів та не виконання нею обовязку внесення їх копії у реєстр не є провиною ТзОВ «Кей-Колект». У відповідності до положень п. 55 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, державний реєстратор із оригіналів поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів та копій документів, які предявляються для державної реєстрації прав, виготовляє їх електронні копії шляхом сканування, які розміщує у відповідному розділі Державного реєстру прав (крім документів, які були ним видані або оформлені під час проведення державної реєстрації прав). Таким чином, за наслідками розгляду справи судом встановлено, що відповідач приватний нотаріус Кобелєва А.М. таких вимог закону при прийняті оскаржуваного рішення не виконала та відповідних електронних копій документів з розміщенням їх у відповідному розділі реєстру не виготовила. Отже, наведені вище процедурні порушення допущені нотаріусом при прийняті оскаржуваного рішення та застосування правового акту, який втратив чинність, а також відсутність підтвердження виконання ТзОВ «Кей-Колект» вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині надсилання відповідного повідомлення іпотекодавцю є підставами для скасування оскаржуваного рішення нотаріуса. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №11595550 від 14.10.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вказану квартиру, який здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. та скасування реєстраційного номеру обєкта нерухомого майна 749550173101, відновивши попередній реєстраційний номер 5638059 вказаного нерухомого майна, власником якого є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2004 року, реєстраційний номер 5638059, виходячи з наступного. Так, належним способом захисту порушених прав позивача є скасування оскаржуваного ним рішення про державну реєстрацію права власності за ТзОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки, а саме на квартиру №[ADDRESS], наслідком чого є внесення відповідного запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у звязку із скасуванням на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у відповідності до вимог п. 41 чинного Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно розяснень, які містяться в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню в рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial