Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Міської ради міста Кропивницького про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на однокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 23,0 кв.м., в тому числі житловою - 11,6 кв.м., яка розташована на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Судові витрати просила вважати по фактично понесеними. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року позову заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року, позивачем подано до суду позовну заяву у новій редакції до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування поданого позовну зазначено, що у 1999 - 2000 роках, [PERSON] , [INFO] , познайомилася з її матір`ю [PERSON] . [PERSON] , не було де жити так як власного майна вона не мала, тому вона почала проживати разом з позивачем та її матір`ю [PERSON] , до 2001 року. Вказано, що в 2001 році, коли позивачу виповнилося 25 років, її сім`я фактично допомогла придбати однокімнатну квартиру [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 15 червня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Галиною Федорівною. Квартира однокімнатна, загальною площею 23,0 кв.м., в тому числі житлового -11,6 кв.м., розташована на другому поверсі п`ятиповерхового жилого будинку. Після чого, [PERSON] , разом з позивачем та її матір`ю [PERSON] , почала проживати в даній квартирі. Однак, [INFO] [PERSON] померла у віці 80 років, причиною смерті став ішемічний інфаркт в правому зоровому бугрі, дана відомість підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 жовтня 2001 року, серія [NUMBER] . Похованням та встановленням пам`ятнику для [PERSON] позивач займалась самостійно, підтвердженням цього є накладна від 27 травня 2010 року. З моменту отримання даного майна (а саме з 2001 року) по сьогоднішній день, вважаючи себе власником майна, яке набуто правомірно позивач належним чином здійснювала визначені законодавством обов`язки щодо володіння, користування та розпорядження майном та постійно проживала в даній квартирі. Зокрема вона, як фактичний власник будучи споживачем комунальних послуг своєчасно вносила плату за послуги водопостачання та постачання електричної енергії та ін. За свій рахунок вивозила відходи\~ та сміття, копії чеків про сплату вищезазначених послуг додаються до позовної заяви; здійснювала поточний та капітальний ремонт даного нежитлового приміщення, а також роботи пов`язанні з поліпшенням останнього, дане підтверджується актом № 26 від травня місяця 2015 року та видатковими накладними: № БРм-033768 від 14 червня 2018 року, № БРм-036014 від 22 червня 2018 року, № БРм-035900 від 21 червня 2018 року; належним чином виконувала свій обов`язок щодо належного утримання переданого у власність майна, робила поточний ремонт та доглядала за вищевказаним майном. Вказано, що дані обставини дають підстави стверджувати про те, що починаючи з 2001 року по сьогоднішній день вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним. Зазначала, що більш ніж 15 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нерухомим майном, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а отже є всі підстави для визнання за нею права власності на останнє за набувальною давністю. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 20 квітня 2021 року від представника управління комунальної власності Кропивницької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2021 року замінено по справі неналежного відповідача Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького на належного Кропивницьку міську раду, залучено по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького. 01 вересня 2021 року від представника Кропивницької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що позивач відкрито, безперервно на протязі десяти років володів та володіє даним майном. Зокрема, матеріали даної справи не містять фактичних даних на підтвердження того, що на протязі двадцяти років саме позивач володів та володіє квартирою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] ; на протязі двадцяти років саме позивач відкрито користувався квартирою [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] ; на протязі двадцяти років позивач безперервно користувався вказаним майном та не приховував факт знаходження останнього в його володінні та користуванні. Окрім того, матеріали даної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що позивач добросовісно набув право на вищевказане майно та інші обставини на які він посилається. Вважає, що подана позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Матеріали даної справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів, які б окремо та або в сукупності підтверджували твердження позивача, що [PERSON] , не було де жити так як власного майна вона не мала, тому вона почала проживати разом з матір`ю позивача - [PERSON] та позивачем - [PERSON] , [INFO] , до 2001 року; в 2001 році, сім`я позивача фактично допомогла придбати однокімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] ; з 2001 року [PERSON] , разом з позивачем - [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] , почала проживати в даній квартирі; похованням та встановленням пам`ятнику для [PERSON] займалась позивач, що зокрема підтверджується накладною від 27 травня 2010 року; [PERSON] належним чином здійснювала визначені законодавством обов`язки щодо володіння, користування та розпорядження ним та постійно проживала в даній квартирі. Крім того, накладна від 27 травня 2010 року за якою ФОП [PERSON] нібито виготовив пам`ятник з виконанням художніх робіт і встановленням бетонуванням основи із плиткою загальною вартістю 2300 грн. 00 коп. не підтверджує того, що похованням [PERSON] та встановленням їй пам`ятнику займалась позивач. Зокрема, вказана накладна вказує на виготовлення пам`ятнику з виконанням художніх робіт і встановленням. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила\~ їх задовольнити. Представник відповідача Кропивницької міської ради, відповідач [PERSON] та представник третьої особи Управління комунальної власності Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За правилами ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 80 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 16 жовтня 2001 року зроблено запис за № 2866. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 15 червня 2001 року [PERSON] , що мешкає у [ADDRESS] купила у [PERSON] квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Квартира однокімнатна, загальною площею 23,0 кв.м., в тому числі житловою 11,6 кв.м., розташована на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. Відповідно до листа Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 від 17 лютого 2020 року, за даними Спадкового реєстру та алфавітних книг обліку спадкових справ, що збереглися у нотаріальній конторі, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Спадкові справи, за якими видані свідоцтва про право на спадщину, по 2003 рік передані на зберігання до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області. Заповіти за 1995 рік знаходяться на зберіганні у Державному нотаріальному архіві в Кіровоградській області. Згідно до листа в.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 26 лютого 2020 року, повідомлено суд, що відповідно до алфавітних книг спадкових справ, книг обліку реєстрації спадкових справ з 2001 року по 2006 рік Першої кіровоградської ДНК та алфавітних книг спадкових справ, книгу обліку реєстрації спадкових справ з 2001 по 2003 рік Другої кіровоградської ДНК після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заяви про прийняття спадщини не подавались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 16 квітня 2020 року на адресу суду від державного архіву Кіровоградської області надійшла копія заповіту посвідченого Другою Кіровоградською ДНК від імені [PERSON] . [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] за життя 18 серпня 1995 року було складено заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Корчак Л.В., зареєстровано в реєстрі за №І-940. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Звертаючись до суду позивач вказує на те, що більше 15 років відкрито користується та проживає у квартирі, а тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. При цьому, як докази щодо безперервності володіння майном, долучає до позовної заяви копію накладної від 27 травня 2010 року, копії фотографій, копії квитанції про сплату комунальних послуг, копію видаткової накладної від 14 червня 2018 року, копію видаткової накладної від 22 червня 2018 року, копію видаткової накладеної від 21 червня 2018 року; копію посвідки про народження [PERSON] ; копію листа від 10 липня 2001 року; копію посвідчення єврейської общини [PERSON] ; копію свідоцтва про одруження; копію посвідчення ветерана праці [PERSON] ; копію посвідчення до ювілейної скдалі [PERSON] ; копію ощадної книжки [PERSON] ; копію посвідчення до пам`ятного знака [PERSON] ; копію ощадної книжки [PERSON] ; копію паспорту [PERSON] ; копію трудової книжки [PERSON] ; копію членського квитка [PERSON] ; копію пільгового посвідчення [PERSON] ; копію ощадної книжки [PERSON] ; копію реєстраційного посвідчення [PERSON] ; копію фотографій [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію договору про користування електричною енергією. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути без титульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Позивач, мала можливість знати про відсутність у неї правових підстав вважати себе власником майна, а незнання чи нерозуміння закону не свідчить про добросовісність намірів позивача у прагненні сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків під час заволодіння квартирою. У постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 (справа № 910/17274/17) погодилась із вказаною вище правовою позицією, вказавши, що за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Таким чином, позивач при заволодінні нерухомим майном знала і могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру. Також, аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують відкритість та безперервність володіння позивачем спірним майном без правової підстави, добросовісність заволодіння майном та факт володіння спірним майном протягом 15 років. Зазначене свідчить про відсутність передбачених законом умов у сукупності для застосування положень ст. 344 ЦК України. Крім того, суд враховує вимоги ст.41 Конституції України, відповідно до змісту якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Аналогічний принцип непорушності права власності закріплений і в ст. 321 ЦК України. Як вже зазначалось судом, набуття особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх без виключення умов, вказаних в статті 344 ЦК України у сукупності. Суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed