Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу, який обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкає з нею. Під час сумісного життя в зареєстрованому шлюбі за договором купівлі-продажу від 20.10.2012 року, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], вартістю 285\~602 грн., яка була зареєстрована за позивачем. Для придбання спірної квартири нею було внесено особисті кошти, отримані у позику від матері в сумі 182\~400 грн., решта коштів в сумі 103202 грн. були спільними коштами подружжя, а тому вважає, що частки співвласників мають бути визначені з урахуванням сум, внесених на придбання спірної квартири кожною зі сторін, тому просила поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 41/50 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою від 22.01.2018 року за даним позовом у справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, розпочато підготовче провадження. 14.02.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява про поділ майна подружжя та відзив на позов [PERSON], в яких він первісний позов визнав частково та зазначив, що не погоджується із визначеним позивачем [PERSON] розміром часток співвласників в обєкті спільної сумісної власності подружжя. Спірна квартира була придбана за 35\~700 доларів США з офіційним курсом 799,3 грн. за 100 доларів США. На її придбання були витрачені грошові кошти, які надала мати позивача в сумі 13\~000 доларів США та які надала його родина в сумі 13\~000 доларів США, що складало близька по 104\~000 грн. Решта коштів це були заощадження подружжя та кошти, отримані на підставі кредитного договору від 27.09.2012 року в сумі 38806 грн. 40 коп. Отже з урахуванням сум, внесених на придбання спірної квартири кожною зі сторін, частки співвласників є рівними. Просить в позов [PERSON] задовольнити частково, його зустрічний позов задовольнити та в порядку поділу майна, що є обєктом спільної власності подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири№70 в будинку №26 по вул. Маршала Судця у м. Запоріжжі. Ухвалою від 16.02.2018 року зустрічна позовна заява [PERSON] прийнята до спільного розгляду з первісним позовом та розпочате підготовче провадження в обєднаній справі. 07.03.2018 року до суду від первісного позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в яких вона позов не визнала повністю з підстав, викладених в її позовній заяві, наполягаючи, що квартира придбана за 285\~602 грн. (36\~000 доларів США). Для придбання спірної квартири її мати надала подружжю 182\~400 грн. (23\~000 доларів США), відповідач надав лише власні 59760 грн. (7500 доларів США), інші кошти подружжя мало за рахунок кредиту в сумі 36200 грн. (близько 4500 доларів США). Ухвалою від 20.03.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], а також відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та зустрічній позовній заяві відповідно. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкає з позивачем [PERSON] Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 572, позивачем [PERSON] за ціною 285\~602 грн. придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,79 кв.м. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.10.2012 року за позивачем [PERSON] Судом також встановлено, що 20.10.2012 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким мати позивача [PERSON] [PERSON] продала вищевказану квартиру, що належала їй на праві приватної власності, отримавши за продаж грошові кошти в сумі 182 400 грн. Згідно з розпискою від 20.10.2012 року позивач [PERSON] отримала від матері 23000 доларів США для купівлі квартири. Крім того, 20.10.2012 року укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS], за яким відповідач [PERSON] продав, а [PERSON] купила1/4 частину квартири, що належала йому на праві приватної власності, отримавши за продаж грошові кошти в сумі 59760 грн. 50 коп. Згідно з розпискою від 20.10.2012 року відповідач [PERSON] отримав від батька13000 доларів США за продану 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Також судом встановлено, 27.09.2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «Перший Український [PERSON]» кредитний договір №17395874, згідно якого отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 36200 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй належала квартира [ADDRESS], у якій раніше проживала її дочка. Пізніше вона вирішила продати цю квартиру і вкласти гроші у придбання квартири для сімї дочки. Квартиру вона продала 20.10.2012 року за 23 тис. доларів США. Відразу після укладання угоди відчуження її власної квартири [ADDRESS], отримавши гроші від угоди, вона передала грошові кошти в сумі 23\~000 доларів США своїйдоньці [PERSON] для придбання трикімнатної квартири. Також [PERSON] отримав за свою частину квартири грошові кошти у сумі 10000 доларів США. Від доньки вонаотримала розписку із зобовязанням повернути гроші до 20.10.2017 року. Гроші дочка брала в інтересах сімї. Після цього, в той же день, донька зі своїм чоловіком, за гроші, запозиченінею та додані подружжям, купили спірну квартиру.Позичені гроші дочкою, до теперішнього часу дочка не повернуто, до суду з приводу повернення грошових коштів вона не зверталася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2012 року [PERSON] продала свою однокімнатну квартиру і придбала для своєї сімї трикімнатну квартиру. Йому відомо, що 10\~000 доларів США отримані були за продаж частини квартири, яка належала [PERSON], 3000 доларів їм компенсували за ремонт у квартирі батьків, а 23\~000 доларів коштувала однокімнатна квартира [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що спочатку подружжя проживало у квартирі [PERSON], яку їй купили її батьки, потім у квартирі батьків [PERSON], а потім [PERSON] продала свою квартиру і в цей же день придбали для сімї трикімнатну квартиру. Також їй відомо, що [PERSON] також вкладав грошові кошти за продаж своєї частини квартири. Про обставини укладання договорів купівлі- продажу їй відомо зі слів [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що йому зі слів [PERSON] і [PERSON] йому відомо, що [PERSON] продав свою ? частину квартири за 10\~000 доларів США, [PERSON] продала квартиру за 23\~000 долари США, яка належала її матері, та за ці кошти придбали трикімнатну квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] є його сином. Коли [PERSON] і [PERSON] вирішили придбати собі власне житло, щоб зібрати грошові кошти на придбання квартири, [PERSON] здійснив продаж належної йому ? частини квартири. Покупцем вказаної частини був [PERSON], який є чоловіком його доньки та рідної сестри позивача. За продаж ? частини квартири [PERSON]. отримав грошові кошти в сумі 13000 доларів США, що, навіть з урахуванням частково проведеного ремонту у квартирі, перевищувало ринкову вартість його частки квартири. Проте така завищена сума була сплачена [PERSON] свідомо, оскільки саме така сума була необхідна для придбання квартири. В подальшому його дружина подарувала [PERSON] належну їй ? частину квартири, що було умовою сплати [PERSON] суми, що перевищувала ринкову вартість його частки в квартирі. Розписку про отримання грошей [PERSON] написав саме йому-батькові, оскільки саме він виступав ініціатором та гарантом виконання всіма учасниками домовленості взятих на себе обовязків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є зятем [PERSON], його дружина сестрою [PERSON] Вони з дружиною викупили у [PERSON] ? частину його кварт за 13\~000 доларів США, гроші отримали з продажу квартири його бабці. Обставини придбання квартири [PERSON] і [PERSON] йому невідомі. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5\~ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вирішуючи справу в частині позовних вимог сторін про визнання права власності на певну частину спірної квартири, як на спільне сумісне майно подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірної квартири, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.77,78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. 12, 13, 81 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено в ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої ст.61 СК України кореспондує частині четвертій ст.65 СК Україні, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс16. Зясувавши усі обставини справи та оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Жодних обставин, які б свідчили про те, що ця обставина ким-небудь оспорюється, судом не встановлено. При цьому, суд виходить з того, що спірна квартира придбана сторонами в період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти, отримані від матері позивача [PERSON], за кошти отримані від відчуження ? частини квартири відповідача [PERSON] та за кошти отримані подружжям на підставі кредитного договору №17395874 від 27.09.2012 року, який було укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сімї і з метою придбання майна, яке використовувалось в інтересах сімї. Крім того, суд не приймає до уваги розрахунок, який зазначено [PERSON] у відзиві на зустрічний позов, відповідно до якого [PERSON] визнає факт надання [PERSON] на придбання спірної квартири власних коштів в сумі 59760 грн. (сума, яка вказана в договорі купівлі-продажу), а вважає доведеним, що [PERSON] здійснив відчуження своєї ? частки кватири саме за 13000 доларів США, оскільки отримання такої суми грошових коштів [PERSON] було неодноразово визнано [PERSON] у судових засіданнях. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст.71\~СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання (п.23постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Крім того, вирішуючи питання про поділ неподільної речі, необхідно застосовувати положення ч.4,5 ст.71\~СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності (п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Проаналізувавши викладені норми законодавства, суд вважає, що спірне нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні, в т.ч. в силу запозичення позивачкою грошових коштів у матері для придбання квартири, як на то вона посилається в позові, суд не знаходить. В той же час, суд враховує вимоги пунктів 1-3 ч. 1 та ч.7ст. 57 СК України, які визначають, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, нимза час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Перевіряючи доводи позивача [PERSON] про те, що на придбання спірної квартири витрачено їїособисті коштив розмірі 182\~400 грн., які вона отримала від матері, та які остання набула внаслідок продажу належної їй на праві приватної власності квартири, суд, з урахуванням позиції позивача про використання спірної квартири для задоволення потреб сім'ї, враховує, що вказані запозичені грошові кошти були запозичені [PERSON], розписку про отримання грошових коштів писала [PERSON], доказів того, що [PERSON] був обізнаний про написання [PERSON] вказаної розписки, суду не надано, а доводи адвоката [PERSON] про те, що про написання [PERSON] розписки матері про отримані грошові кошти, [PERSON] дізнався у процесі розгляду справи судом, нічим не спростовані. Крім того, вказана розписка не містить підпису [PERSON] про те, що вказані грошові кошти отримані в інтересах сімї та він дає згоду на отримання таких грошових коштів у позику. Відповідно до вимог ст.65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Доказів того, що договір позики було укладено в інтересах сімї, суду не надано, тому доводи [PERSON] щодо необхідності визнання за нею права власності на майно подружжя у розмірі 41/50 частин, не можуть бути взяті до уваги судом. Доказів про витрачання позивачем [PERSON] особистих коштів на придбання спірної квартири, зокрема, коштів, які належали їй до одруження, подаровані або отримані у спадщину, суду не надано. За таких обставин у суду немає підстав визнавати, що спірна квартира була придбана, зокрема, за рахунок коштів в розмірі 182\~400 грн., які належали особисто позивачці. На підставі викладеного, оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS], яка придбана під час зареєстрованого шлюбу сторін, є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частку квартири і залишивши квартиру у їх спільній частковій власності. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] при подачі первинного та зустрічного позову сплатили суму судового збору 2340 грн. 02 коп. і 1300 грн., відповідно. Позовні вимоги [PERSON] у частині визнання за нею права власності на 41/50 частину квартири підлягають задоволенню частково, а тому суд вважає, що сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній судовий збір, сплачений при подачі кожним з них при зверненні до суду, тому у частині стягнення сум судових витрат- судового збору, сторонам варто відмовити. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. і [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial