Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона народилася 1927 року та окрім пенсії інших доходів вона не має, її матеріальне становище нужденне. Відповідач є її дочкою 1950 року народження та матеріальну допомогу їй не надає, але вона може сплачувати аліменти, оскільки є засновником кількох товариств та в її власності перебуває нерухоме майно, подароване позивачем, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS] , 1/2 частина квартири [ADDRESS] , 64/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Деякий час вона проживала з відповідачем за адресою: [ADDRESS] , але після того, як вона подарувала свій будинок відповідачу, та вигнала її на вулицю та зняла з реєстрації за цією адресою. Починаючи з 01.08.2020 року, позивач вимушена орендувати житло через те, що відповідач створила їй умови, в яких їхнє спільне проживання стало нестерпним для неї, проживає в сторонніх людей та сплачує за користування житлом значну суму коштів. Зважаючи на поважність її віку, в неї дуже часто виникають проблеми зі здоров`ям, що потребує систематичних грошових витрат. Тому позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 3000,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладеними у ньому запереченнями проти задоволення позову, зазначивши, що місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , але позивач у позовній заяві не пояснила своє не проживання за місцем реєстрації. Позивачем не надано доказів акту приймання-передачі житлового приміщення та розрахункового документу про оплату позивачем коштів як оренду плату. Єдиним джерелом доходів відповідача є її пенсія в розмірі 4150,66 грн. У позивача є ще одна дочка [PERSON] , яка теж повинна бути залучена до участі в справі як відповідач. Як зазначено у відповіді на відзив на позовну заяву, направлену до суду представником позивача, за своє життя позивач виростила трьох дочок, однією з яких є відповідач, за вмовлянням та під тиском якої позивач подарувала їй свій будинок [ADDRESS] , сподіваючись, що дочка догляне її до старості. А в подальшому через постійне психологічне насильство зі сторони відповідача позивач подарувала їй належні частки іншого вказаного в позовні заяві нерухомого майна, в тому числі, успадкованого нею після смерті її дочки [PERSON] , яка померла [INFO] . Коли в 2018 році [PERSON] та онука, в якої 20 років проживала позивач, дізналися, що належну їй нерухомість вона подарувала відповідачу, посварилися з позивачем та відправили її проживати до відповідача. Не дивлячись на зіпсовані стосунки з дочкою [PERSON] , вона надає допомогу позивачу, навідує її в орендованому житлі, допомагає продуктами харчування, піклуючись про неї. 21.06.2020 року відповідач залишила ночувати свою матір [PERSON] на вулиці просто неба, на подвір`ї будинку [ADDRESS] , оскільки ні відповідач, ні її онуки, які проживають за цією адресою, не прийшли додому та лишили стареньку ночувати на табуретці до ранку. Ідучи на цілий день із дому, відповідач залишила свою матір на подвір`ї на стільчику, з приводу чого вранці було викликано поліцію. У наданому до суду запереченні від відповідача вказано про те, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте у наданій до суду позовній заяві відсутні пояснення що її не проживання за місцем реєстрації. Доказів створення нестерпних умов проживання для позивача не надано, а також не надано акту приймання-передачі житлового приміщення квартири [ADDRESS] на підтвердження перебування в оренді позивача цього житлового приміщення, інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію договору оренди житла та розрахункового документу про сплату орендодавцю [PERSON] орендної плати. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з викладених у ньому та відповіді на відзив підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з огляду на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву та запереченні, а також пояснив, що відповідач є пенсіонером та непрацездатною особою, не працює та інших доходів, окрім пенсії, не має та розмір пенсії позивача й відповідача є однаковим. Право на отримання пенсії непрацездатних батьків від повнолітніх дітей не є абсолютним та залежить від багатьох факторів. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 07.10.2020 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.10.2020 року (а. с. 4, 18, 27, 28). У зв`язку з досягненням пенсійного віку позивач є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою про доходи Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а. с. 63), розмір якої станом на жовтень 2020 року становив 4168,80 грн. 01.08.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди, за яким позивач орендувала одну кімнату площею 16,00 кв. м жилого приміщення І поверху квартири [ADDRESS] за 3000,00 грн. на місяць із 01.08.2020 року до 01.08.2021 року (а. с. 5). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали показання про те, що у зв`язку зі сваркою між позивачем та відповідачем, що сталася влітку 2020 року через випадок, коли позивач була залишена ночувати на подвір`ї будинку [ADDRESS] , який вона збудувала та частину якого подарувала відповідачу, де вона проживала разом із відповідачем, позивач змушена була залишити будинок та орендувати житло для проживання по сусідству в будинку [ADDRESS] , де й проживає на теперішній час. [PERSON] вказала, що її мати раніше проживала з її сім`єю в квартирі [ADDRESS] , але коли дізналися, що її матір подарувала всю належну їй нерухомість її сестрі - відповідачу [PERSON] , тоді відправили її проживати до відповідача. Вони також зазначили, що допомогу позивачу надає її дочка [PERSON] та члени її сім`ї. Свідок [PERSON] вказала на те, що позивач часто влітку 2020 року залишалася на вулиці як відповідача не було вдома, і вона не могла зайти в будинок. Свідок [PERSON] надала показання, що відповідач не вигонила з будинку позивача та між позивачем і відповідачем існують неприязні відносини, між ними виникали спори з приводу замикання дверей будинку. Позивач з власної волі зібрала речі та пішла з будинку на квартиру. Свідок [PERSON] надала показання про те, що позивач проживала в будинку відповідача та не надавала їй коштів на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач залишила будинок, де проживала з відповідачем, та де вона проживає тепер, їй не відомо, в будинку [ADDRESS] позивач не проживає. Посилання в позовній заяві на те, що позивач подарувала відповідачу 1/2 частину квартири [ADDRESS] , 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 64/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , підтверджується копіями укладених між ними нотаріально посвідчених договорів дарування від 28.06.1977 року, 07.12.1991 року, 24.01.2014 року та 27.01.2014 року (а. с. 6, 7, 10, 11, 25, 26). Відповідач є непрацездатною особою у зв`язку з досягненням пенсійного віку та розмір пенсії станом на жовтень 2020 року складає 4150,66 грн. згідно довідки про її доходи Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а. с. 44). Статтею 51 Конституції України визначено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ст. 205 СК України). Аналіз положень ч. 1 ст. 202 СК України дає можливість зробити висновок про те, що однією з головних обставин, яку має довести позивач у суді, є об`єктивна потреба в матеріальній допомозі. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). У постанові від 07.11.2018 року в справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18) Верховним Судом зроблено висновок про те, що у разі, коли факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, таке виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька. Обов`язок доказування і подання доказів передбачений ст. 81 ЦПК України, згідно ч. 1 якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Досліджені судом докази та встановлені обставини дають можливість зробити висновок про те, що відповідач є дочкою непрацездатної матері [PERSON] , яка отримує пенсію в розмірі 4168,80 грн. Місце проживання позивача зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , де проживає її дочка [PERSON] , та яка дізнавшись про передачу позивачем у дарунок відповідачу належні їй на праві власності частки нерухомого майна, що знаходяться в м. Житомирі та м. Києві, сприяла тому, щоб позивач переїхала проживати до відповідача за адресою: [ADDRESS] . Однак через складні відносини, які існують між сторонами, влітку 2020 року позивач залишила житло відповідача та винаймає у [PERSON] одну кімнату в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] згідно укладеного між ними 01.08.2020 року платного договору оренди за ціною 3000,00 грн. у місяць. Таким чином, позивач потребує допомоги на щомісячну оплату за користування житлом у вказаному розмірі. Поряд із тим, стороною позивача не підтверджено відповідними доказами потребу в матеріальній допомозі на лікування. Відповідач, будучи непрацездатною особою, отримує пенсію в розмірі 4150,66 грн., що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, та доказів того, що вона має інші доходи, до суду не надано. Стороною відповідача не спростовано перебування у власності відповідача часток нерухомого майна, подарованого їй позивачем за договорами дарування від 28.06.1977 року, 07.12.1991 року, 24.01.2014 року та 27.01.2014 року. Враховуючи, що щомісячний розмір орендної плати визначений договором оренди в сумі 3000,00 грн., власного нерухомого майна для проживання позивач не має, з показань допитаних свідків встановлено, що позивач не проживає з жодною із своїх дочок в їх помешканнях, а також доказів, які б підтверджували несплату коштів за оренду житла чи припинення укладеного договору оренди, не надано, тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на недоведеність витрат позивача на оренду житла. З огляду на те, що потреба позивача в матеріальній допомозі пов`язана зі щомісячною оплатою оренди житла в строк до 01.08.2020 року (кінець дії договору) відповідно до укладеного договору та позивач має двох повнолітніх дітей - відповідача [PERSON] та [PERSON] , які рівною мірою повинні піклуватися про свою непрацездатну матір у зв`язку з об`єктивною потребою в матеріальній допомозі, та до [PERSON] також може бути пред`явлена вимога щодо стягнення з неї аліментів на утримання матері, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 1500,00 грн. на період дії договору оренди, тобто до 01.08.2021 року. Окрім того, варто зауважити, що досягнення відповідачем пенсійного віку не може слугувати підставою для не покладення на неї аліментних зобов`язань, передбачених ст. 51 Конституції України та ч. 2 ст. 202 СК України у вигляді утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, адже в розумінні наведених норм законів у них йдеться мова про обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків за певних визначених законом умов, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), згідно якого обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial