Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Віст-Сервіс», посилаючись на те, що 03 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-301/270/2006, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на загальну суму 52000,00 доларів США терміном по 03 серпня 2028 року, за умови сплати [PERSON] банку процентів за користування грошовими коштами в розмірі плаваючої процентної ставки у сумі фіксованого відсотку у розмірі 2,99% річних та FIDR. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком, 03 серпня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/413/2007, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Всупереч умовам кредитного договору позичальник неналежним чином виконує свої зобовязання, порушує графік повернення кредитних коштів, в наслідок чого утворилась заборгованість у сумі 34216,15 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 29 листопада 2017 року становить 919\~450,42 грн.) з яких: заборгованість за тілом кредиту 30078,04 доларів США, що еквівалентно 808251,85 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з 05 грудня 2016 року по 28 листопада 2017 року 4138,11 доларів США, що еквівалентно 111198,57 грн., які позивач, з урахуванням уточнень просив суд стягнути з [PERSON] та ТОВ «Віст-Сервіс». Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року судом було залучено до участі в справі № 201/17825/17 (провадження №2/404/72/19) за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Віст-Сервіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступника відповідача [PERSON] померлого 23 жовтня 2013 року - [PERSON], [INFO] та закрито провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віст-Сервіс» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача подала до суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої [PERSON] України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлялась про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за її відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», назву якого в подальшому змінено на АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-301/270/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 52000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,99 % річних, строком до 03 серпня 2028 року (а.с. 7-10). У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 27 листопада 2017 року перед банком утворилась заборгованість у сумі 34216,15 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 29 листопада 2017 року становить 919\~450,42 грн.) з яких: заборгованість за тілом кредиту 30078,04 доларів США, що еквівалентно 808251,85 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з 05 грудня 2016 року по 28 листопада 2017 року 4138,11 доларів США, що еквівалентно 111198,57 грн. (а.с. 11-13). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач\~\~свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.\~\~Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено\~\~договором або законом; зобов'язання\~\~має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до\~ст.. 530 ЦК України\~- якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його\~\~невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦКУ\~країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR-300/413/2007 від 03 серпня 2007 року, за умовами якого остання зобовязалась у повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобовязань по кредитному договору. Відповідно\~\~до\~ст. 543 ЦК України\~у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.\~\~ Згідно ч.1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У ході розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] помер 23 жовтня 2013 року. Спадщину після його смерті прийняла [PERSON] яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Вказані обставини підтверджуються інформацією, наданою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за №513/02-14 від 20 червня 2018 року про те, що 04 вересня 2014 року нею були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON], після смерті [PERSON], померлого 23 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно із ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, зокрема, положеннями ст. 533 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що заборгованість за договором погашена, то суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за договором кредиту №ML-301/270/2006 від 03 серпня 2007 року, яка на станом на 27 листопада 2017 року становить 34216,15 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 29 листопада 2017 року становить 919\~450,42 грн.) з яких: заборгованість за тілом кредиту 30078,04 доларів США, що еквівалентно 808251,85 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з 05 грудня 2016 року по 28 листопада 2017 року 4138,11 доларів США, що еквівалентно 111198,57 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13791,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved