Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. Позивачка вказуючи на те, що в силу свого віку постійно хворіє та перебуває на обліку в Калинівській амбулаторії з діагнозами: гіпертонія слабкого ступеню, катаракта ока, дистрофія судин сітківки, експірація матки, хронічний бронхіт та пневмосклероз, її пенсії їй не вистачає для постійне лікування на прийняття щоденно дорогих препаратів, також на харчування та оплати комунальних послуг. Син добровільно допомоги на її утримання не надає, хоча і має таку можливість. Її син знаходиться у працездатному віці, має офіційний стабільний заробіток, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу їй. Тому вона просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і довічно. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2020 року відмовлено у відкритті провадження щодо [PERSON] на підставі п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с.38). Ухвалою судді від 11 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін (а.с. 36-37). [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 43). [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подав, хоч про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 41). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 жовтня 1984 року Данилівською сільською Радою народних депутатів Васильківського району Київської області, актовий запис № 62, складено 20 жовтня 1984 року (а.с.8). Відповідно до довідки, виданою 04 листопада 2019 року Калинівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] перебуває на обліку в Калинівській амбулаторії з діагнозами: гіпертонія слабкого ступеню, катаракта ока, дистрофія судин сітківки, експірація матки, хронічний бронхіт та пневмосклероз (а.с.18). У відповідності до Довідки про доходи № 9262232775501265, виданою 18 листопада 2019 року Васильківським відділом обслуговування громадян Головного управління у Київській області Пенсійного фонду України позивачка отримує пенсійне забезпечення за віком, її середній дохід на місяць складає 1878 гривень (а.с.19). Відповідно до довідки Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 06.11.2019 року №1025 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (а.с.15). Як вбачається із Акту обстеження побутово-житлових умов Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області [PERSON] не працює, отримує пенсію у розмірі 1600 грн., проживає за межею бідності, яка потребує матеріальної допомоги (а.с.16-17). Відповідно до Довідки про доходи №933 від 18.11.2019 року розмір пенсії [PERSON] з січня 2019 року по 30.11.2019 року складає 20662.78 грн. (а.с.19). Розмір пенсії, яку [PERSON] отримує, не може в повній мірі забезпечити всі її життєві потреби, зокрема придбання ліків, оплату житлово-комунальних послуг, а тому її матеріальне становище є досить складним. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Враховуючи, що позивачка є непрацездатною особою так, як досягла встановленого законом пенсійного віку та отримує не високу пенсію, яка є єдиним її джерелом доходу, позбавлена можливості забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, в силу її хвороби. На сьогоднішній день її син, не допомагає позивачу матеріально, не забезпечує матір всім необхідним для нормального проживання, хоча працює має стабільний дохід, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, який є сином позивачки, слід стягнути аліменти на її утримання. При визначені розміру аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст. 202-206 СК України, враховуючи розмір пенсії позивача, встановлений законодавством України прожитковий мінімум для непрацездатних громадян, ту обставину, що відповідач є працездатною особою, тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на користь непрацездатної матері у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення, тобто з 03 грудня 2019 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли(держави). З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial