Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У грудні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Головне управління держгеокадастру у Запорізькій області про припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку. Вказаний позов позивачка [PERSON] в порядку ст. 49 ЦПК України на стадії підготовчого розгляду уточнила 12.04.2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй належить ? частки жилого будинку № 102, який знаходиться в смт. Кушугум, вул. Крупська, Запорізького району, Запорізької області та 1/2 частки земельної ділянки № 102, яка знаходиться в смт Кушугум, вул. Крупська, розташованої на території Кушугумської селищної ради, Запорізького району, Запорізької області, плошею 0,071 га. Вказане майно, як зазначила [PERSON], вона успадкувала за законом після смерті [PERSON], який помер 29.12.2000 р. [PERSON] був власником цієї земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610 від 12.08.1996р. Підтвердженням набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину жилого будинку є [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4731250 від 14.09.2004 р., згідно якого вбачається, що право приватної власності на 1/2 частину жилого будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Крупська, буд. 102 зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 1881 від 27.08.2004р. Також позивачка вказала, що після смерті [PERSON] інша 1/2 частина житлового будинку відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2004 р., зареєстрованого в реєстрі за № 188 (номер спадкової справи № 285 за 2001 рік) державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON], була успадкована [PERSON], про що останній було видано відповідне Свідоцтво. Крім того, в позові зазначено, що після смерті [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ? частину будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт Кущугум, вул. Крупська, 102 успадкувала [PERSON] 16.09.2006р. між [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу ? частину будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кущугум, вул. Крупська, 102. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,071 га, яка розташована на території смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області по вул. Крупська, 102.Право власності на 1/2 частину зазначеного вище житлового будинку позивачка зареєструвала, однак не може зареєструвати право власності на земельну ділянку, оскільки згідно листа Кушугумської селищної ради Запорізького району, Запорізької області № 778 від 05.10.2007, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у наданні права власності на земельну ділянку площею 710 кв.м. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, згідно договору купівлі-продажу на жилий будинок за № 5089 від 16.09.2006 розташованого за адресою смт, Кушугум, вул. Крупська, 102, оскільки дана земельна ділянка надана у власність [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610 від 12.08.1996 та право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 577 від 13.08.1996 за [PERSON] Вказані обставини не були відомі позивачці відомі під час оформлення договору купівлі продажу з [PERSON] На даний час [PERSON] та [PERSON] є померлими. На підставі вищевикладеного, позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаною заявою, в якій просить суд: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 577. що виданий 13.08.1996 року [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,071 та,. розташованої па території Запорізької області, Запорізького району, смт. Кушугум, вул. Крупська, 102, для обслуговування жилого будинку. визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,071 га., для обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Крупська, 102, за кадастровим номером № 2322155600:05:017:0165. В судовому засіданні була присутня позивачка та її представник [PERSON], які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання також не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв, відзиву або заперечень на позов не надава. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивача, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2004р., зареєстрованого в реєстрі за № 188, виданого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON] та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2004 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2035 виданого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON]М, позивачці [PERSON] належить ? частки жилого будинку № 102, який знаходиться в смт. Кушугум, вул. Крупська, Запорізького району, Запорізької області та ? частки земельної ділянки № 102, яка знаходиться в смт Кушугум, вул. Крупська, розташованої на території Кушугумської селищної ради, Запорізького району, Запорізької області, плошею 0,071 г. Зазначене нерухоме майно позивачка успадкувала за законом після смерті [PERSON], який помер 29.12.2000 р. Факт смерті [PERSON] підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №177804 від 12.06.2001р., яке було видано повторно Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області. [PERSON] був власником зазначеної вище земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610 від 12.08.1996, виданого Кушугумською селищною радою народних депупатів, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності за № 577 та згідно технічного паспорта на жилий будинок № ю/1672 (6953265) від 20.11.2002р. Відповідно до Довідки про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки від 04.11.2004 р., а була видана Запорізьким районним відділом земельних ресурсів [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS], в тім, що земельній ділянці загальною площею 0,071 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 000007-610 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташованої на території Кушугумської селищної ради, Запорізького району, смт. Кушугум, вул. Крупська, б. 102 присвоєний кадастровий номер 2322155600:05:017:0165. Таким чином, зазначена земельна ділянка була приватизована [PERSON] та має відповідний кадастровий номер. Підтвердженням набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину жилого будинку є [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4731250 від 14.09.2004 р., згідно якого вбачається, що право приватної власності на 1/2 частину жилого будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Крупська, буд. 102 зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 1881 від 27.08.2004р. Після смерті [PERSON] інша 1/2 частина житлового будинку відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2004 р., зареєстрованого в реєстрі за № 188 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON], була успадкована [PERSON], про що останній було видано відповідне Свідоцтво. Між тим, із аналізу тексту Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 2035 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що на 1/2 частину земельної ділянки № 102, яка знаходиться в смт Кушугум, вул. Крупська, розташованої на території Кушугумської селищної ради, Запорізького району, Запорізької області, площею 0,071 г., [PERSON] - належне Свідоцтво не отримувала. [PERSON] померла 11.06.2004р, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії І-ЖС№288348 від 11.06.2004р. Після смерті [PERSON] [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], виданого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою10.03.2005р. за реєстровим № 404, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 21.03.2005р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстрованим № 6953255 та в реєстровій книзі № 10, за реєстрованим № 1672, що підтверджується витягом № 6783218 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим \~ \~ \~ \~орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.03.2005р. та витягом № 11805004 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 12.09.2006 р. - набула право власності на другу ? частину будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кущугум, вул. Крупська, 102. 16.09.2006р. між [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який був зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в реєстрі за № 5089. Відповідно до п. 1.1 Договору, за цим договором Продавець зобовязується передати 1/2 (одну другу) частину будинку, жилого у власність Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти 1/2 (одну другу) частину будинку жилого і сплатити за неї передбачену цим Договором грошову суму. [PERSON] п.1.2 Договору, будинок, жилий № 102 (сто два), ? (одна друга) частина якого відчужується за даним Договором, розташований в смт. Кушугум, вул. Крупської, Запорізького району, Запорізької області та має такі характеристики: На земельній ділянці площею 737 кв.м. розташовано: жилий будинок, деревяні, обкл. цеглою, житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 43,7 кв.м., позначений в плані літерою «А», вбиральня, позначена в плані літерою «Д», сарай, позначений в плані літерою «б», літня кухня, позначена в плані літерою «Б», паркан, позначений в плані цифрою «№1», басейн, позначений в плані цифрою «№2», сарай, позначений в плані літерою «б», сарай, позначений в плані літерою «Г», сарай, позначений в плані літерою «В», паркан, позначений в плані цифрою «№3», паркан, позначений в плані цифрою «№4». Відповідно до п.1.3 Договору, 1/2 (одна друга) частина будинку, жилого, що є предметом цього Договору, належить Продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Запорізькою районною державною нотаріальною контролю 10.03.2005р. за реєстрованим № 404, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 21.03.2005р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 6953255 та в реєстровій книзі № 10, за реєстрованим № 1672, що підтверджується витягом № 6783218 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.03.2005р. та витягом № 11805004 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 12.09.2006р [PERSON] п. 2.4 Договору, цей договір вчинений за згодою чоловіка Покупця, посвідчений [PERSON] - приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області 16.09.2006 зареєстрованим № 50, 88. [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2017р. вбачається, що власником жилого будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Крупська, б. 102, заг. площ. 43,7 кв.м., площ, зем.діл. 737 кв.м. - є [PERSON]. Зважаючи на те, що [PERSON] зареєструвала 30.09.2006р. своє право власності на придбаний будинок то відповідно до діючої на час реєстрації редакції ч.1 ст. 377 ЦК України до неї, як до особи, яка набула право власності на житловий будинок перейшло право власності на земельну ділянку, на якій цей житловий будинок розміщений. Відповідно до листа Кушугумської селищної ради Запорізького району, Запорізької області № 778 від 05.10.2007, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у наданні права власності на земельну ділянку площею 710 кв.м. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, згідно договору купівлі-продажу на жилий будинок за № 5089 від 16.09.2006 розташованого за адресою смт, Кушугум, вул. Крупська, 102, оскільки дана земельна ділянка надана у власність [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610 від 12.08.1996 та право власності зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 577 від 13.08.1996 за [PERSON] [PERSON] вказаного державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,071 га в межах згідно з планом на території: смт Кушугум, вул. Крупська, 102 для обслуговування житлового будинку. Отже, земельна ділянка за вказаною адресою приватизована за померлим 29.12.2000р. [PERSON] - першим власником, як житлового будинку так і земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 000007-610, виданого на підставі рішення Кушугумської селищної ради від 09.11.1995р. за № 143 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 577 від 13.08.1996р. Вказана земельна ділянка не була предметом Договору купівлі- продажу, який був укладений між [PERSON] та позивачкою [PERSON] від 16.09.2006р., однак позивачка фактично набула права власності на зазначену земельну ділянку, оскільки відкрито володіє нею та користується земельною ділянкою з моменту її придбання. Крім того, судом була витребувана копія спадкової справи №670(2004р.), відкритої 02.12.2004р. після смерті [PERSON] [PERSON] вказаної спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] була [PERSON], яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.03.2005р. на ? частину житлового будинку №102, який розташований в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області по вул. Крупської на земельній ділянці площею 737 кв.м. [PERSON] з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. Відповідно до ч.1,2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. [PERSON] ст. 140 ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Окрім того, пунктом «е» ч.1 ст.141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. За вимогами ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчує державний акт. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. [PERSON] ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ч. Зет. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. [PERSON] ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч.ч.1,3 ст. 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобовязується передати майно (товар), а покупець приймає/зобовязується прийняти майно (товар). [PERSON] до ст. 377 ЦГІК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у. зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.п. «ґ» п. 18 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» після 31 грудня 2001 року (і до 01 січня 2004 року) при набутті особою у власність будинку, будівлі, споруди право власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщені будівлі або яка необхідна для їх обслуговування могло переходити до набувача відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. [PERSON] з цими ж роз'ясненнями до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України, Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Водночас 11 лютого 2015 року Верховним Судом України було винесено постанову по справі №6-2цс15. В цій постанові Верховний Суд висловив наступну правову позицію. На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правовиків щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень етапі 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved