Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», посилаючись на те, що вони вселились в кімнати гуртожитку на підставі ордерів. Зважаючи на те, що відповідач надсилає повідомлення, зміст яких свідчить про те, що він не визнає за ними право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку до розвязання житлових проблем, позивачі просили суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2016 року розєднано та виділено у самостійні провадження позовні вимоги кожного позивача. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Юхно С.П. від 11 травня 2016 року виділено справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» прийнято до свого провадження. Ухвалою Ленінського районного уду м. Полтави від 27 травня 2016 року виключено з числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Ленінський сектор ДМС України в Полтавській області. Позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача. ПАТ «Тепловозоремонтний завод» [PERSON]М в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, її предсатвника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі договору купівлі-продажу державного майна № 65 від 29 березня 1994 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області продало організації орендарів Полтавського тепловозоремонтного заводу державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавський тепловозоремонтний завод, яке знаходиться за адресою: вул. Гайового, 30, м. Полтава. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04 квітня 2002 року по справі за позовом ВАТ «Тепловозоремонтний завод» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про визнання права власності визнано право власності ВАТ «Полтавський тепловозоремонтний завод» на обєкти соціально-побутового призначення: оздоровчий табір для дітей в с. Чернишівка Полтавського району, будинок медпункту на території підприємства, гуртожиток м. Полтава, провулок Соколова, 9. Під час розгляду вказаної справи Господарський суд Полтавської області прийшов до висновку, що до АТ «Тепловозоремонтний завод» перейшло право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава, що визначено в п. 2.4.1. розділу 2.4. Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, затвердженого наказом ФДМУ № 56 від 04 лютого 1993 року та підтверджується договором купівлі-продажу державного майна від 29 березня 1994 року № 65, Планом приватизації державного майна орендованого підприємства «Полтавські тепловозоремонтний завод» від 10 лютого 1994 року. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18 червня 2014 року вказане рішення господарського суду змінено та визнано за ВАТ «Тепловозоремонтний завод» право власності на обєкти соціально-побутового призначення: оздоровчий табір для дітей в с. Терентіївка Полтавського району, Полтавської області, будинок медпункту, що знаходиться у м. Полтава, вул. Гайового, 30, гуртожиток в м. Полтава, провулок Соколова, 9. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПАТ « Тепловозоремонтний завод» є власником гуртожитку про провулку Соколова, 9 в м. Полтава. Отже, відповідач ПАТ «Тепловозоремонтний завод» набув право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава під час приватизації державного майна. Відповідно до п. 1.1. Статуту ПАТ «Тепловозоремонтний завод» ВАТ «Тепловозоремонтний завод» перейменовано у ПАТ «Тепловозоремонтний завод», яке є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Тепловозоремонтний завод». Таким чином, ПАТ «Тепловозоремонтний завод» є належним відповідачем по справі. Згідно із преамбулою Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. За змістом ст. 1 зазначеного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 грудня 1993 року по цивільній справі за позовом Полтавського тепловозоремонтного заводу до [PERSON] про виселення з гуртожитку та зустрічним позовом [PERSON] до Полтавського тепловозоремонтного заводу про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - виселено [PERSON] з її неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] з [ADDRESS] у [ADDRESS]. Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 1 від 26 вересня 1994 року позивачу [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON]М надано право на зайняття кімнати № 63. З копії паспорта позивача [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована з 11 жовтня 1994 року в кімнаті № 63 в гуртожитку по провулку Соколова, 9 в м. Полтаві. Згідно ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» житлова кімната у гуртожитку окреме приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому. Згідно із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в ньому. Отже, сімї позивача [PERSON] надано право на зайняття окремого приміщення. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання права на надання житла та зобовязання відносити становище, яке існувало до порушення права на житло встановлено, що на неї, як мешканця гуртожитку, розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідач ПАТ «Тепловозоремонтний завод» набув право власності на гуртожиток по провулку Соколова, 9 в м. Полтава під час приватизації державного майна, позивач [PERSON] на законних підставах вселилась та проживає в гуртожитку більше пяти років, а саме з 11 жовтня 1994 року, та не має власного житла, суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» поширюється на позивача [PERSON], як мешканця гуртожитку по провулку Соколова, 9 в м. Полтава. Згідно із частиною першою ст. 19 зазначеного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. З огляду на зазначені положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також, що позивач [PERSON] не має власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у зазначеному гуртожитку та фактично проживає у ньому, а гуртожиток набутий у власність Товариством у процесі приватизації (корпоратизації), суд приходить до висновку, що відповідач не має права виселяти, переселяти та відселяти її без попереднього надання їй іншого житла - житлової кімнати у гуртожитку, тобто окремого приміщення у гуртожитку, призначеного та придатного для постійного проживання у ньому. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтвердив, що на адресу позивача [PERSON] ПАТ «Тепловозоремонтний завод» надсилав примірник договору найму житлового приміщення та повідомлення, в якому вказувалось, що у разі відмови від укладення додаткової угоди (договору) адміністрація підприємства залишає за собою право вжити заходів до виселення наймача, членів його сімї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла у судовому порядку. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання, що на неї, як мешканця гуртожитку по вул. Соколова, 9 в м. Полтава поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», в тому числі ст. 19 вказаного Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved