Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Велес Авто» в якому просив розірвати попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0071/17 від 15.11.2017 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Велес Авто», стягнути з ТОВ «Велес Авто» авансовий платіж в сумі 50000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 15.11.2017 року позивач приїхав до головного представництва ТОВ «Велес Авто», що розташоване у м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 119. Там йому запропонували укласти попередній договір, за яким позивач повинен зарахувати на рахунок підприємства кошти в сумі 50000 грн. в якості авансу. Позивач погодився та уклав з відповідачем попередній договір № 0071/17 від 15.11.2017, за яким сплатив підприємству ТОВ «Велес Авто» 50000 грн. в якості авансу в рахунок наступного укладення договору купівлі продажу автомобіля, але до теперішнього часу основний договір так і не був укладений. Позивач звернувся до відповідача з вимогою розірвати укладений договір та повернути сплачені у якості авансу кошти, проте відповідачем йому було відмовлено. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 15.11.2017 року між [PERSON], як покупцем та ТОВ «Велес Авто», як продавцем, відповідно до ст. 635 ЦК України було укладено попередній договір № 0071/17, за умовами якого сторони зобов'язалися до 22 листопада 2017 року укласти договір купівлі продажу автомобіля марки «Suzuki», модель «Vitara», 2015 року випуску. В той же день, відповідно до п. 2.1 попереднього договору [PERSON] сплатив ТОВ «Велес Авто» 50000 грн. в якості авансу в рахунок наступного укладення договору купівлі продажу автомобіля. У п. 1.5 попереднього договору сторони визначили, що вони зобов'язуються укласти основний договір 22 листопада 2017 року за умови виконання п. 2.1 попереднього договору, тобто сплати покупцем авансу за основним договором. Якщо на зазначену вище дату майно (транспортний засіб) не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. У такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Спірний правочин було укладено в простій письмовій формі із визначенням всіх істотних умов, а тому суд не вбачає порушення вказаних вимог цивільного кодексу при укладанні оспорюваного попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що дія попереднього договору ще не закінчилась, оскільки вказаний останній термін виконання обов'язків за попереднім договором до 31.12.2019 року, права позивача не були порушені, а тому підстав для розірвання попереднього договору № 0071/17 від 15.11.2017 року та стягнення сплачених за цим договором коштів немає.

Outcome: dismissed