Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що 23 листопада 2007 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 904. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, на права та обов`язки подружжя, що призвело до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини припинились з 2019 року. Позивач зазначає, що примирення і збереження шлюбу між ним та відповідачкою неможливе, оскільки це буде суперечити його інтересам. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 23 листопада 2007 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 904. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що він позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від відповідачки [PERSON] надійшла письмова заява, в якій остання зазначає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти задоволення позову, просить розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між [PERSON] і [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] ») зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 904, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 листопада 2007 року. Сторони по справі мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 липня 2008 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідачка в заяві від 29 жовтня 2020 року позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про стягнення судових витрат з відповідачки судом не вирішується, оскільки в позовній заяві позивач зазначив, що не бажає відшкодовувати із відповідачки судові витрати, понесені на сплату судового збору.

Outcome: approved