Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на її утримання у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Між позивачем та відповідачем не укладений шлюб, відповідач не проживає разом з позивачем, допомагає нерегулярно, з небажанням це робити, висловлює намір в подальшому не надавати допомоги взагалі, бо планує влаштувати своє особисте життя, відмовляється забезпечити позивачеві належний рівень життя. Вказує, що такий рівень вона одна забезпечити не в змозі, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до виповнення 3-х років, має ще двох неповнолітніх дітей, поряд з цим має ІІІ групу інвалідності загального захворювання. Можливості отримати додатковий заробіток не має змоги у зв`язку з віком дитини. Зазначає, що батько дитини є військовослужбовцем, полковником Збройних Сил України, служить у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського начальником кафедри, має регулярний дохід у вигляді щомісячного грошового утримання. У позові зазначено, що на даний момент на відповідача не покладено зобов`язання по стягненню аліментів на утримання інших дітей, не має на утриманні непрацездатних родичів, має неповнолітніх дітей. У зв`язку із складним матеріальним становищем, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 02 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 07.12.2020 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи за справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якому зазначає, що він частково заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача викладені в такому позові є незаконними та необґрунтованими, тому просить суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні за його участю. 09.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказано, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстровано 03.08.1985 року. Вказує, що відповідно до ч.2 та 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначає, що законодавець зазначає, що, не має права претендувати на аліменти той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Також просить суд звернути увагу на те, що постійним місцем проживання відповідача є [ADDRESS] , а за адресою [ADDRESS] (Національний університет України імені Івана Черняховського), він тимчасово проходить військову службу. У відзиві вказано, що судом не може бути взято до уваги, що у відповідача на утримання знаходиться позивач як «цивільна дружина», оскільки чинний СК України не містить такого поняття як «цивільна дружина», а доказів того, що вони тривалий час проживали однією сім`єю до суду надано не було. Крім того, позивачем не надано доказів дійсного розміру доходів позивача [PERSON] та витрат грошових коштів на своє утримання, що свідчить про приховання позивачем своїх прибутків та її недобросовісну поведінку. Таким чином, просить суд відмовити у позові у повному обсязі. 15.02.2021 на адресу суду від позивачка надійшла відповідь на відзив. Вона зазначає, що відповідач на службі обіймає посаду начальника кафедри, тобто входить до постійного особового складу (а не тимчасового) Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, отримав та проживає у службовому житлі від університету за адресою: [ADDRESS] відповідач фактично не проживає, не планує це, бо особисто звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА у м. Києві з проханням розглянути на Комісії з питань захисту прав дитини та встановити графік зустрічей з їх спільним малолітнім сином. Щодо сумнівів перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, зазначає, що відповідачу достеменно відомо, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьохрічного віку, адже сторони працюють в одній установі - Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського. Що стосується прихованого доходу отримання аліментів позивачкою на двох її старших неповнолітніх дітей, то позивачка вказує, що дані аліменти не мають відношення до її доходів, є власністю дітей, дохід яких не розглядається у межах даної цивільної справи. Отже, позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 01.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення. Зазначає, що позивачем [PERSON] не доведено порушення відповідачем [PERSON] шлюбних відносин («подружня зрада») з [PERSON] . Вказує, що судом не може бути взято до уваги, що у відповідача на утриманні знаходиться позивач [PERSON] як «цивільна дружина», оскільки чинний СК України не містить такого поняття як «цивільна дружина», а доказів того, що вони тривалий час проживали однією сім`єю до суду надано не було. У заперечені також зазначається, що законодавець передбачає право на утримання жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, за умови якщо вони тривалий час проживали однією сім`єю, а непрацездатність наступила за час спільного проживання. Тобто умовами виникнення права на утримання є тривалий час проживання однією сім`єю та настання непрацездатності під час спільного проживання. Вказує, що як правило, відносини в незареєстрованому шлюбі будуються виключно на почуттях та усному договорі. Фактичне спільне проживання не вважається шлюбом, а тривалість «фактичних шлюбних відносин» і характер подружніх зав`язків між їх учасниками не мають правового значення. Однак, виходячи з наведеного, можна стверджувати, що законні чоловік і дружина мають матеріально підтримувати один одного незалежно від будь-яких обставин. У разі ж «фактичного шлюбу» законодавство вимагає, по-перше, щоб відносини між жінкою та чоловіком мали тривалий характер, а по-друге, визначає окремі умови, за яких може виникнути право на утримання. Стверджує, що на аліменти має право той з учасників «фактичних шлюбних відносин», хто став непрацездатним під час спільного проживання. Чинним законодавством передбачено іншого не порядку встановлення. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений тільки судом. Проте, позивач не надала суду докази, які б свідчили підтверджували факт спільного проживання і ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] . У заперечені також вказує, що позивачем [PERSON] надано до суду докази (довідки), які свідчить про перебування її відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки Позивач на даний час не працює, перебуває на обліку в Управлінні соціального Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, то вона отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку щомісячно. Проте, зазначеної довідки до суду не надано. Крім того, вказує, що позивачем до суду не надано доказів вживання заходів щодо отримання аліментів на неповнолітніх дітей: Тюзневу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за рішенням Солом' янського районного суду в м. Києві від 12.11.2014, справа №760/27806/13-ц. Це можуть бути письмові звернення [PERSON] до відповідача [PERSON] (батька неповнолітніх дітей), довідки державної виконавчої служби. Зазначені дії з боку позивача [PERSON] свідчать приховування реального розміру аліментів (близько 10 тис. грн.), що фактично не відповідає реальному розміру аліментів за рішенням суду (близько 1 тис. грн.) та про її недобросовісну поведінку. Таким чином Позивач [PERSON] не надала жодних доказів позивача щодо витрат грошових коштів на своє утримання. Ухвалою судді від 10.06.2021 було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно копії свідоцтва про народження (повторно) [NUMBER] , виданого 31 серпня 2019 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1338, , вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 18.10.2017, [PERSON] має пенсію по інвалідності, 3 група, загальне захворювання. Як вбачається з довідки №182/4/200/800, виданої Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського від 13.11.2020, полковник [PERSON] перебуває на військовій службі в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського, у Збройних силах з 05.08.1981 року по теперішній час. Відповідно до довідки №182/4/198/1/124, виданого Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського від 01.02.2021, [PERSON] дійсно працює у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського на посаді методиста навчальної частини інституту державного військового управління з 07 червня 2016 року та на даний час знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до трьох років з 23.10.2019 по 28.08.2022. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданої 19.09.2019 Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, [PERSON] є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2019 р.н. Відповідно до довідки №1, виданої Управлінням соціального захисту населення Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією 01.02.2021, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, та одержує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.12.2020 по 31.05.2021. 03.08.1985 був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1498, про що підтверджується копією свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.08.1985. Відповідно до ч.1, 2 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Тобто на тих самих засадах, якими визначається право на утримання після розірвання шлюбу З частини першої статті 91 СК України випливає, що якщо непрацездатність однієї із сторін виникла після припинення спільного проживання, то вона не може звертатися до суду з вимогою про стягнення аліментів. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І,ІІ чи ІІІ групи (частини третя статті 75 СК України). Воно застосовується також і до відносин фактичного подружжя. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Умовами надання утримання у цьому випадку є: - проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; - походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення). - можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, суддя вважає за необхідне зазначити, що стаття 91 СК України не може бути застосована до позивачки, оскільки і в позовній заяві, і в матеріалах справи відсутнє підтвердження проживання сторін однією сім`єю. Натомість, в позовній заяві сама позивачка та у відзиві відповідач наголошували, що вони ніколи не проживали разом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed