Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У грудні 2017 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк виконав свої зобов»язання перед позичальником, а у останнього внаслідок неналежного виконання перед банком утворилась заборгованість в розмірі 53401,41 грн, яку просить стягнути позивач. Посилається на те, що між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по спірному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який в свою чергу у 2015 році уклав договір факторингу з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а тому останній набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 12.01.2017, заяву про перегляд якого залишено без задоволення, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення місцевого суду від 12.01.2017, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним в порушення норм матеріального та процесуального права. В скарзі заявник вказує, що подані позивачем копії документів не засвідчені належним чином, та є звичайними ксерокопіями, і жоден із поданих документів не підтверджує факт надання коштів у готівковій формі відповідачу. Матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості по кредиту з зазначенням періоду обчислення суми боргу станом на день звернення з позовом до суду, позивачем не надано доказів щодо порядку та умов відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржника передбаченого договором факторингу, який в матеріалах справи відсутній. Відсутні докази існування у банку, а потім і у цесіонарія на момент переходу прав за кредитним договором право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах зазначених в реєстрі заборгованостей боржників. Зазначає, що посилання позивача на постанову ВСУ від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 є невірним, оскільки обставини справи не є тотожними. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином про що в матеріалах справи мається повідомлення про вручення поштового відправлення. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до висновку, що позивачем доведені та достовірно встановлені обставини щодо неналежного виконання умов кредитного договору з боку відповідача, що потягло за собою відповідальність у вигляді стягнення заборгованості з нарахованими процентами, комісією та пенею за порушення графіку погашення заборгованості. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. По справі встановлено, що в обґрунтування наявності підстав для задоволення позову позивач посилається, що 16.09.2013 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №418/4837LРL2С, згідно п. 1.2 якого банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 24780,00 грн. на строк 36 місяців із процентною ставкою 15% річних з кінцевою датою повернення 09.09.2016 (а.с. 5). Пунктом 2.8 вказаного Договору передбачено погашення позичальником заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів рівними частинами у розмірі 1480,00 грн. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по спірному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який 17.06.2015 уклав договір факторингу з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». В порушення зобовязань за вказаним кредитним договором у відповідача перед банком станом на 14.06.2015 утворилась заборгованість в розмірі 53401,41 грн, з яких 24780,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 7624,05 грн проценти та комісія; 20997,36 грн пеня (а.с. 16). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Так, згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» Договіру про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по спірному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який в свою чергу у 2015 році уклав договір факторингу з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а тому обставина, що останній набув право вимоги грошових коштів від відповідача не доведена належними і допустимими доказами. В ході розгляду даної справи апеляційним судом на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, позивачу було надано можливість надати суду належним чином завірені копії вказаних договорів, крім того судом було зроблено запити до ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» (а.с. 179,180), у відповідь на які останні послались на п. 2 ч. 1 ст. 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних осіб та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду. Судом враховано, що відповідно до положень ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Проте, наявні в матеріалах справи повідомлення про відступлення права грошової вимоги ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» (а.с. 13-14), а також повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору №418/4837LРL2С від 16.09.2013 направлені на адресу [PERSON] ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 15) не є належними та допустимими доказами переходу прав вимоги. Зазначене вище свідчить, що позивачем належними та допустими доказами не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки не надано доказів переходу права вимоги від ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», яке б в свою чергу мало право відступити право вимоги позивачу «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та доказів укладення договорів про відступлення права вимоги. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Враховуючи викладене, посилання представника позивача в запереченнях на апеляційну скаргу на лист ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» № 12 від 02.02.2016 та витягу з його додатку № 1 від 02.02.2016 щодо не надання ТОВ «ФК «ЄАПБ» копій договорів про відступлення права вимоги, оскільки інформація, яка знаходиться у договорах є комерційною таємницею ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а також містить персональні дані боржників права вимоги за якими не відступалися, не є належним доказом переходу прав вимоги. Судом враховано, що згідно п. 2.7 Договору про зміну сторони у зобов»язанні від 17.06.2015 укладеного між ПАТ «Платинум Банк», ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у випадку судового розгляду справи за позовом Нового покупця до Боржника, Банк зобов»язаний, за рішенням суду, надати до суду у встановлені строки оригінали матеріалів кредитної справи, разом з тим представник позивача на власний розсуд розпорядився своїми правами, в судове засідання не з»явився та звернувся з клопотанням про розгляд справи без його участі. Позивач не скористався в порядку, встановленому законом, під час звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів правами наданими стороні по справі, в тому числі і щодо витребування доказів, як це регламентовано ст. 137 ЦПК України. Враховуючи, правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ч. 4 ст. 60 ЦПК України, рішення має місти обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову. Оскільки апеляційна скарга відповідача задовольняється, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] в повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід стягнути судовий збір в сумі 1515,80 грн.

Outcome: approved