Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У грудні 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на ? частину спільного майна подружжя, в якому вказувала, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного 01 квітня 2008 року, засвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5932, їй, позивачу та відповідачеві належить на праві власності квартира № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці без визначення часток. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування вказаним майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, просила визнати за нею право власності на ? частину квартири № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці. У червні 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], у якому просив: - припинити право спільної сумісної власності на квартиру № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці; - визнати за ним право власності на 6/7 частин квартири № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці загальною вартістю 431848 грн. без проведення реального виділу частки; - визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частину квартири № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці загальною вартістю 71975 грн. без проведення реального виділу частки; - стягнути судові витрати. Посилався на те, що під час шлюбу з [PERSON] було придбано квартиру № 102 в будинку № 5 по кварталу № 297 в м. Кременчуці переважно за рахунок коштів, наданих йому ВАТ (нині - ПАТ) «Укртранснафта» на підставі договору безвідсоткової позики. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за договором позики 24 червня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Укртранснафта» було укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира. Після припинення шлюбних відносин у січні 2012 року самостійно продовжує виплачувати кошти у повернення позики. Ухвалою суду від 13 червня 2016 року вказані позови були обєднані в одне провадження. У судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] власний позов підтримала, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. У судове засідання, яке було призначено на 23 червня 2016 року, позивач - відповідач [PERSON] не прибула. Представник позивача - відповідача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити, з позовом [PERSON] погодився частково, посилаючись на те, що квартира була придбана сторонами у справі під час шлюбу за спільні кошти і частки сторін у праві власності є рівними. Відповідач - позивач [PERSON] та його представник [PERSON] з позовом [PERSON] погодилися частково, позов [PERSON] підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві [PERSON] Представник третьої особи - ПАТ «Укртранснафта», треті особи - приватні нотаріуси Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач - відповідач [PERSON] та відповідач - позивач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2003 року до 12 листопада 2013 року. Фактично сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені в січні 2012 року, що сторони не заперечували та, що постає з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 жовтня 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 29 грудня 2007 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ (нині - ПАТ) « Укртраснафта » було укладено договір № 3062-8/034-00 про безвідсоткову позику, за яким позикодавець надав позичальнику у позику 250 тис. грн. з метою покращення житлових умов сімї позичальника. Кошти за позикою були перераховані 12 лютого 2008 року на рахунок позичальника, відкритого в АКБ « Індустріалбанк». Зазначений факт про укладення договору про безвідсоткову позику та надання грошових коштів на виконання цього договору ВАТ «Укртранснафта» [PERSON] не було спростовано позивачем відповідачем [PERSON] та її представником. Натомість, позивач відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт одержання грошових коштів у позику з метою поліпшення житлових умов сімї. 01 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5932, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] вказану квартиру. Право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності 09 квітня 2008 року згідно рішення реєстратора КП « Кременчуцьке МБТІ » від цього ж числа, номер запису: 56 в книзі: 5. 24 червня 2008 року між ВАТ «Укртранснафта» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON], як іпотекодавець, передав в іпотеку ВАТ «Укртранснафта», як іпотекодержателю, спірну квартиру у забезпечення виконання зобовязань за договором безвідсоткової позики № 3062-8034-00 від 29 грудня 2007 року (т. 1 а.с.а.с. 56-57). При купівлі-продажу квартири 01-02 квітня 2008 року [PERSON] з особового рахунку, відкритого для зарахування коштів наданих у позику, було знято кошти на загальну суму 234748,55 грн., які були використані при розрахунках за придбання квартири з продавцем та у сплату нотаріальних та інших послуг, повязаних з придбанням квартири. Згідно договору купівлі продажу квартири ціна ( вартість ) квартири між сторонами договору була визначена у розмірі 251369 грн. Різниця вартості квартири, а саме 16620,45 грн. ( 251369 234748,55 ) була сплачена за рахунок коштів позивача відповідача [PERSON], що не заперечував відповідач позивач [PERSON], оскільки сторони у справі підтвердили факт використання частини коштів [PERSON], які були покладені у розмірі 25 тис. грн. на депозитний рахунок відповідача з метою відкриття особового рахунку [PERSON] для одержання позики. Факт наявності грошових коштів у [PERSON] на суму 10 тис. дол. США, з яких половина (25 тис. грн.) була використана для придбання спірної квартири не заперечувався відповідачем позивачем [PERSON], його представником та підтверджується свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторін у справі, їх фактичного спільного проживання та ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, з березня 2008 року, коли було розпочато сплату коштів у повернення позики, до січня 2012 року включно, коли сторони припинили спільне проживання, [PERSON] сплатив у повернення позики кошти на суму 38124,56 грн. ( т. 1 а. с. 170 ). Між сторонами у справі будь-які договори про визначення розмірів ідеальних часток у квартирі, визначення розмірів у поверненні позики з відходом від правил рівності не укладалися. Отже, сторони у справі, як подружжя, мали рівні права та несли рівні обовязки щодо спірного майна у проміжок часу з березня 2008 року, тобто початку повернення позики, до січня 2012 року включно, тобто фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин. Звідси, судом встановлено, що позивач фактично внесла особисті кошти на суму не 18541,44 грн., на що вказує відповідач позивач [PERSON] та його представник, а в іншому розмірі, а саме 35682,73 грн. ( 16620,45 грн. + ( 38124,56 грн.: 2 )). Не заслуговують уваги доводи позивача відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] щодо придбання квартири за спільні кошти подружжя і, що такий факт встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Так, у рішенні цього суду було лише зазначено, що спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [PERSON] та [PERSON] не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту внесення подружжям спільних коштів на сплату ним вартості спірної квартири. Їх посилання на договір купівлі-продажу, у якому зазначено, що кошти були сплачені продавцеві до підписання договору, суд оцінює критично. Дійсно, у договорі купівлі-продажу спірної квартири зазначено про сплату коштів покупцем продавцеві у повному обсязі до підписання договору. У той же час, свідок [PERSON] засвідчив у судовому засіданні, що кошти були сплачені йому двома платежами упродовж 01 та 02 квітня 2008 року. Крім того, з виписки по особовому рахунку [PERSON], відкритого в АКБ «Індустріалбанк», на якому знаходилися кошти надані у позику, постає, що [PERSON] 01 та 02 квітня 2008 року одержав 234747,55 грн. (т. 1 а.с.а.с. 159-164). Отже, суд не вбачає значного інтервалу у часі між укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири та фактичним одержанням коштів. При цьому, суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] не надали суду належні і допустимі докази на підтвердження факту використання вказаних коштів у розмірі 234747,55 грн. [PERSON] на інші цілі, у тому числі для придбання побутової техніки та ремонту квартири. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд України у постанові Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року надав такі розяснення, а саме: - у п.22 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.; - у п. 23: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.; - у п. 24: до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Суд, вирішуючи даний спір, враховує і висновок Верховного Суду України згідно постанови від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Зокрема, у правовій позиції вказано, що із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. На підставі встановлених і наведених обставин, суд вважає, що спірна квартира була набута подружжям під час шлюбу за кошти отримані [PERSON] у позику та частково за кошти [PERSON] Позивач відповідач [PERSON] після припинення сімейно-шлюбних відносин з [PERSON] з січня 2012 року особисто чи разом з [PERSON] не сплачувала будь-які кошти у повернення позики ПАТ «Укртранснафта». Натомість, у вказаний період з січня 2012 року по теперішній час такі кошти сплачує одноособово особисто лише [PERSON] Станом на день розгляду справи залишок довгострокової позики не сплачено у повному обсязі, що не заперечувалося сторонами у справі та третьою особою ПАТ «Укртранснафта». Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи за № П-63 від 02 червня 2016 року, проведеної експертом Кременчуцького відділення Полтавської ТПП [PERSON], [PERSON] належить 1/7 ідеальна частка спірної квартири з урахуванням вартості квартири на день її придбання (251369 грн.) та фактично внесених [PERSON] коштів на суму 35682,73 грн. у період часу з березня 2008 року (дати початку повернення позики) до січня 2012 року включно (дати припинення сімейно-шлюбних відносин). 1/7 частка є замалою для виділу в натурі і зробити розділ квартири або виділити в натурі 1/7 частину квартири не є можливим. За таких обставин, суд вважає, що необхідно припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 102 у будинку № 5 у кварталі № 297 у м. Кременчуці та визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності відповідно на 1/7 частини та 6/7 частини цієї квартири. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що кожний із позивачів за власними позовними вимогами сплатив судовий збір пропорційно вказаним часткам у праві власності. Отже, суд не вважає за необхідне повторно стягувати судовий збір з кожної із сторін у справі. З [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути кошти у розмірі 282,86 грн. у часткове повернення сплаченої вартості проведеної судової будівельно технічної експертизи, виходячи з пропорції задоволення позовних вимог [PERSON] та вартості такої експертизи в 1980 грн. (1/7 х 1980 грн.). Не підлягає задоволенню позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] коштів у повернення сплаченої вартості юридичної допомоги в розмірі 500 грн., оскільки всупереч ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України та з врахуванням розяснень, наданих у п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» не було надано розрахунок обчислення такої вартості юридичної допомоги.

Outcome: partial