Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів приватного підприємства «Приазовавто-1» (далі ПП «Приазовавто-1») та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 березня 2016 року, їй як пасажиру автобусу «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є ПП «Приазовавто-1» та який застрахований у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, у звязку з чим вона тривалий час лікувалася. Внаслідок ДТП їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Просила стягнути з ПП «Приазовавто-1» у відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень, у відшкодування матеріальної шкоди 500 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн., які вона понесла на оплату праці адвоката в цій справі та при розгляді кримінальної справи, а з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» просила стягнути у відшкодування матеріальної шкоди 1 562 грн. 25 коп. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПП «Приазовавто-1» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 4 896 грн. 89 коп., матеріальну шкоду в розмірі франшизи 500 грн., судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 314 грн. 72 коп., а разом 5 711 грн. 61 коп. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1 562 грн. 25 коп., судові витрати на оплату правової допомоги у розмірі 983 грн. 08 коп., а разом 2 545 грн. 33 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь держави судовий збір у розмірі 179 гривень 76 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та третя особа [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката [PERSON], який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника ПП «Приазовавто-1» [PERSON], яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та судових витрат на оплату правової допомоги змінити з таких підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення і неправильне застування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що внаслідок протиправних, винних дій працівника відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого позивачці була заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню як за рахунок ПП «Приазовавто-1» та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Проте з висновком суду щодо відшкодування моральної шкоди не тільки за рахунок ПП «Приазовавто-1», а й ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» погодитися не можна. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія РСА №620206, ПП «Приазовавто-1» є власником автобусу «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2016 року, 29 березня 2016 р. водій [PERSON], керуючи автобусом «Богдан А09201», реєстраційний номер [NUMBER], перебуваючи у трудових відносинах з ПП «Приазовавто-1» щодо здійснення пасажирських перевезень згідно із наказом №5/02ок від 13 лютого 2016 р., здійснював на ньому рух по проїжджій частині пр. Миру м. Маріуполя. Діючи необережно, в порушення вимог п. 10.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення керованого ним автобусу з тролейбусом «Шкода 14-ТR» № 1441, під керуванням водія-стажера. Внаслідок вказаної ДТП пасажиру автобусу «Богдан А09201» [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таким, що потягнули тривалий строк лікування (понад 21 день). [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з передачею на поруки трудовому колективу ФЛП Корейша (а.с.10). На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Приазовавто-1» була застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». За умовами договору, укладеного 14 березня 2016 року, максимальне зобовязання щодо сплати страхового відшкодування третій особі, яка постраждала у ДТП за участю застрахованого транспортного засобу з вини страхувальника за шкоду, заподіяну життю та здоровю, складає 100 000 гривень, франшиза - 500 гривень (а.с.13). Внаслідок ДТП пасажиру автобусу «Богдан А09201» [PERSON]В були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця лівої кисті, витрати на лікування, згідно з квитанціями, склали 2062 гривень 25 коп. (а.с. 8-9). Як вбачається із позовної заяви [PERSON] вимоги про відшкодування моральної шкоди нею обґрунтовувалися душевними стражданнями, яких вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до підп. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до висновку експерта від 13 травня 2016 року за № 204 у [PERSON] було виявлено тілесне ушкодження середньої тяжкості, діагноз «посттравматична енцефалопатія з ангіодістонією, вазомоторною цефалгією, вестибулопатією» при дачі висновків не враховувався, тому що згідно з представленими медичними документами, зі слів потерпілої, травма голови місця не мала, діагноз черепно-мозкова травма спеціалістами не встановлена, та, найімовірніше, має характер вікових змін. Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дорожньо-транспортною пригодою позивачці завдано моральну шкоду. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обовязковому зясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На виконання зазначених вимог суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у 5 000 грн., виходячи із зазначених ним обставин, врахував вимоги розумності та справедливості, протиправність дій відповідача, характер та тривалість страждань, яких зазнала позивачка, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. Апеляційна скарга не містить посилання на обставини чи нові доказі не враховані судом першої інстанції, які б могли вплинути на перегляд визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає. Разом з тим, ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-725цс16 та № 6-2808цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції та в яких Верховний Суд України дійшов наступного висновку: «Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності». Таким чином, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди предявлені позивачкою лише до ПП «Приазовавто-1», то і відшкодовуватися вони мають лише за рахунок цього відповідача у визначеному судом розмірі, а відтак рішення суду в цій частині необхідно змінити та стягнути з ПП «Приазовавто-1» на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. Також не можна повністю погодитися і з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат позивачки на правову допомогу у цій справі. Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а відтак суд першої інстанції помилково послався в своєму рішенні на постанову Кабінету Міністрів України № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 640 грн. за одну годину роботи (з 01 грудня 2016 року). Склад та розміри витрат, повязаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою 10 грудня 2016 року сплачено адвокату [PERSON] 3 500 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10 грудня 2016 року (а. с. 4), актом прийому-передачі виконаних робіт (а. с. 6) та квитанцією (а.с. 5). Також позивачкою підтверджено оплату правової допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 500 грн. (а.с. 113-114, 115, 116), які вона сплатила 15 червня 2017 року (розмір мінімальної заробітної плати для розрахунку граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу 3 200 грн.). Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 своєї постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму від 25 вересня 2015 року № 10: «Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну». Таким чином, оскільки суд першої інстанції задовольнив позов в частині відшкодування матеріальної шкоди повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди частково, апеляційний суд вважає, що судові витрати на правову допомогу необхідно розподілити між позивачкою та відповідачами порівну та стягнути на її користь з кожного з відповідачів у відшкодування цих судових витрат в суді першої інстанції по 875 грн. з кожного з відповідачів (3 500 грн. / 2 = 1750 грн.; 1750 грн. /2 = 875 грн.). Крім того, згідно із ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції лише в частині, що стосується відповідача ПП «Приазовавто-1», компенсація позивачці судових витрат на правову допомогу в сумі 1 250 грн. має відбуватись за рахунок лише цього підприємства (2 500 грн. / 2 = 1 250 грн.).

Outcome: partial