Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.02.2014 року, просила скасувати наказ відповідача № 268-к від 25.10.2013 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани. Вважає безпідставним своє звинувачення у неведенні та неналежному веденні окремих документів (книг складського обліку, книг або карток кількісно-сумового обліку запасів) в коморі училища, а також у допущенні втрат матеріальних цінностей і основних засобів. Крім того, зазначає, що оскільки відповідачеві стало відомо про її порушення 16.07.2013 року, дисциплінарне стягнення до неї застосовано за межами строку, встановленого для такого застосування. Під час розгляд справи як третіх осіб на стороні відповідача судом було залучено директора відповідача - [PERSON] та Державну фінансову інспекцію у Львівській області. У судовому засіданні позивач та її представник визнали неведення та неналежне ведення позивачем окремих документів (книг складського обліку, книг або карток кількісно-сумового обліку запасів) в коморі училища у ревізований період. Щодо втрат матеріальних цінностей і основних засобів у кількості 9 одиниць, то свою вину у цьому позивач не визнає, оскільки усі ці предмети були в наявності як на день прийняття її на посаду комірника училища, так і на час проведення інвентаризації у межах ревізії. При цьому зазначила, що акт передачі-приймання їй матеріальних цінностей не складався. Просить задовольнити позов. Представник відповідача та треті особи на стороні відповідача позовні вимоги заперечили, зазначивши, що допущені позивачем порушення підтверджені актом ревізії від 20.09.2013 року № 23-38/11. Вважають, що строк застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення не пропущений. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Установлено, що згідно з наказом училища № 136-к на посаді комірника Вищого професійного училища № 11 позивач працює з 16.11.2007 року. 04.01.2008 року керівником училища з нею був укладений договір про матеріальну відповідальність, що відповідає переліку посад і робіт, затвердженому постановою Секретаріату всесоюзної центральної ради професійних спілок № 447/24 від 28.12.1977 року. Відповідно до посадової інструкції комірника училища № 230, затвердженої наказом директора ВПУ № 11 № 168 від 05.09.2012 року, комірник здійснює облік, прийом, зберігання та видачу матеріально-відповідальним особам товарно-матеріальних цінностей з комори училища, забезпечує облік товарно-матеріальних цінностей (п.п. 1.1, 2, 3.1); проводить оформлення прибуткових та видаткових документів, своєчасно складає визначену звітність для бухгалтерії училища (п. 3.3); бере участь в проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (п. 3.11); несе відповідальність за: збереження товарно-матеріальних цінностей в коморі (п. 5.1); порушення порядку видачі та прийому товарно-матеріальних цінностей (п. 5.3). Згідно з абзацом 1 п. 1 наказу відповідача від 25.10.2013 року № 268-к «Про усунення виявлених ревізією порушень» позивачеві оголошено догану за неведення та неналежне ведення окремих документів (книг складського обліку, книг або карток кількісно-сумового обліку запасів) в коморі училища та допущення втрат матеріальних цінностей і основних засобів. Як видно з цього наказу, підставою для його винесення став акт ревізії від 20.09.2013 року № 23-38/11 Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.05.2011 року по 01.07.2013 року. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у виді догани передбачено п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України (далі - КЗпП). Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 цього Кодексу дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП). Згідно з ч. 1 ст. 148 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Винуватість позивача у неведенні та неналежному веденні окремих документів (книг складського обліку, книг або карток кількісно-сумового обліку запасів) в коморі училища упродовж 01.05.2011-01.07.2013 років підтверджується визнанням цих обставин позивачем, актом ревізії від 20.09.2013 року № 23-38/11, постановою Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 459/236/14-а від 10.02.2014 року, що набрала законної сили, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної фінансової інспекції у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 19.11.2013 року № 13-1010/2013, згідно з якою [PERSON] визнано винуватою в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-2 КУпАП. Перед застосуванням дисциплінарного стягнення позивач надала письмові пояснення, у яких заперечила свою винуватість (а.с. 35). Права керівника ВПУ № 11 приймати на посади та звільняти з посад працівників цього закладу, а також застосовувати до них передбачені законодавством стягнення передбачені п.п. 2.2.6 та 2.2.8 контракту № 10. Згідно з поясненнями представника відповідача, наданими у судовому засіданні, що не спростовано стороною позивача, акт ревізії був підписаний відповідачем лише 27.09.2013 року, а тому саме з цього дня слід обчислювати місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин суд вважає доведеним неведення та неналежне ведення позивачем окремих документів (книг складського обліку, книг або карток кількісно-сумового обліку запасів) в коморі училища, що є порушенням трудової дисципліни, а тому притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани за наведені порушення відповідає вищенаведеним вимогам закону. Що стосується вини позивача у допущенні втрат матеріальних цінностей і основних засобів, під час судового розгляду така не знайшла свого підтвердження з огляду на наступне. Оспорювана частина наказу не містить переліку матеріальних цінностей і основних засобів, у допущенні втрат яких звинувачено позивача. У судовому засіданні було з'ясовано, що позивачеві ставиться у провину втрата лише основних засобів у кількості 9 одиниць: відеомоніторів «Електроніка» в кількості 2 одиниці, блоки живлення у кількості 6 одиниць та магнітофон «Сатурн» в кількості 1 одиниця по обліковій вартості 6498,00 грн. З такими висновками відповідача погодитися не можна з огляду на таке. Відповідно до п.п. 6.6, 6.7 Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 17.07.2000 року № 64, (чинної на час виникнення спірних відносин), при надходженні необоротних активів в установу (на склад) матеріально відповідальна особа на документі постачальника або на акті приймання повинна розписатися в одержанні цих цінностей і прийняти їх на відповідальне зберігання. За місцем зберігання всі необоротні активи повинні перебувати на відповідальному зберіганні у матеріально відповідальних осіб, які призначаються наказом керівника установи. З посадовими особами, які відповідають за збереження необоротних активів, укладається письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. При зміні матеріально відповідальної особи та у випадках, передбачених чинним законодавством України (стихійне лихо, крадіжка тощо), здійснюється інвентаризація необоротних активів, які перебувають на зберіганні, відповідно до Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ, затвердженої наказом Головного управління Державного казначейства України від 30.10.98 N 90 (z0728-98) і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.11.98 за N 728/3168 (із змінами). За результатами інвентаризації складається акт приймання-здавання, який затверджується керівником установи. Проте відповідачем не подано суду доказів складання з участю позивача акта приймання-здавання необоротних активів при прийнятті останньої на роботу. Складання такого акта позивач у суді заперечила, пояснивши, що прийняла наявні у коморі матеріальні цінності, зокрема, 9 одиниць: відеомоніторів «Електроніка» в кількості 2 одиниці, блоки живлення у кількості 6 одиниць та магнітофон «Сатурн» в кількості 1 одиниця, «по факту», без будь-якого їх документального оформлення. Також зазначила, що ці предмети були наявні у коморі в період проведення ревізії, де й зберігаються на даний час. Доказів того, що позивач серед інших основних засобів фактично прийняла 9 одиниць основних засобів, про які йдеться в акті ревізії та які кваліфіковані як втрата з вини позивача, суду не подано. За відсутності доказів протилежного, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем приймання позивачем 9 одиниць саме оспорюваних матеріальних цінностей і основних засобів, що сідчить про помилковість висновку про допущення позивачем втрат цих матеріальних цінностей і основних засобів, а тому притягнення до дисциплінарної відповідальності у цій частині є незаконним. За таких обставин наведена частина обвинувачення позивача підлягає виключенню з наказу. Отже, позов задовольняється частково. Суд критично оцінює результати проведених інвентаризацій у 2008-2012 роках, оскільки їх дані не містять заводських номерів на основні засоби. При цьому врахування пояснень заступника директора з навчально-виробничої роботи Пащина В.В., даних при проведенні ревізії, згідно з якими при проведенні останньої річної інвентаризації у м.в.о. Бортнік Н.М. в інвентаризаційних описах заводські номери на основні засоби не проставлялися, а лише такі звірялися з даними бухгалтерського обліку, є безпідставним та не може бути допустимим доказом наявності у позивача тих чи інших основних засобів на момент проведення інвентаризації. Крім того, суд звертає увагу на те, що подані інвентаризаційні описи містять підписи голови та членів комісії лише на останніх сторінках, а не на кожному з них.

Outcome: partial