Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена», третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович про захист права на земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він 29 квітня 2021 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , набув право власності на земельну ділянку площею 3,1166 га, кадастровий номер 7423082000:05:000:0202. 07 червня 2021 року йому стало відомо що успадкована ним земельна ділянку перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена» на підставі Договору оренди землі від 13 серпня 2013 року та Додаткової угоди до вказаного договору від 01 жовтня 2016 року укладених між [PERSON] та ТОВ «Успіх-Мена». Вважає, що [PERSON] у 2016 році не могла укласти Додаткову угоду до Договору оренди землі так як постійно перебувала в Чернігівському геріатричному пансіонаті та потребувала сторонньої допомоги тобто при укладенню оспорюваного правочину було відсутнє взаємне двостороннє волевиявлення, що в свою чергу є підставою для визнання договору неукладеним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві. Представник відповідача Касьяненко Д.С. в судовому засіданні з вимогами позовної заяви не погодився. Пояснив суду, що дійсно між [PERSON] та ТОВ «Успіх-Мена» було укладено договір оренди землі від 13 серпня 2013 року та Додаткову угоду до вказаного договору від 01 жовтня 2016 року. В обох випадках від імені орендодавця діяв [PERSON] на підставі довіреностей від 22 грудня 2012 року та 01 грудня 2015 року відповідно. Також вказана особа, протягом всього часу отримувала і орендну плату за вказаними договорами. Тому вважає, що позов є необґрунтованим. Окрім цього представник відповідача вважає, що подання вказаного позову є тиском зі сторони позивача на відповідача з метою збільшення розміру орендної плати. Приватний нотаріус Реус Р.В. в судову засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував земельну ділянку, площею 3,1166 га, кадастровий номер 7423082000:05:000:0202 (а.с. 5). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29.04.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,1166 га, кадастровий номер 7423082000:05:000:0202 (а.с. 7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка площею 3,1166 га, кадастровий номер 7423082000:05:000:0202 згідно договору оренди землі з додатками від 13.08.2013 року перебуває в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена», строк дії до 12.03.2031 року з правом пролонгації (а.с. 8). 13 серпня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена» було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 3,1166 га, кадастровий номер 7423082000:05:000:0202 строком на 10 років (а.с. 9-14). 01 жовтня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена» було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 13 серпня 2013 року згідно якої строк дії договору оренди землі продовжено до 12 березня 2031 року (а.с. 15). Як вбачається з Довідки № 142 від 02.06.2021 року [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована в Чернігівському геріатричному пансіонаті з 25 жовтня 2012 року по день смерті [INFO] (а.с. 16). Відповідно до 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Частинами 1 та 4 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2 та 3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні оригіналу Договору оренди землі від 13 серпня 2013 року при його підписанні від імені [PERSON] діяв за довіреністю [PERSON] . Згідно копії Довіреності посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 22 грудня 2012 року [PERSON] доручила [PERSON] керувати та розпоряджатися всім її рухомим та нерухомим майном, укладати всі дозволені угоди (а.с. 41). Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні оригіналу Додаткової угоди від 10 жовтня 2016 року до Договору оренди землі від 13 серпня 2013 року при його підписанні від імені [PERSON] діяв за довіреністю [PERSON] . Згідно копії Довіреності посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 01 грудня 2015 року [PERSON] доручила [PERSON] керувати та розпоряджатися всім її рухомим та нерухомим майном, укладати всі дозволені угоди (а.с. 43). У відповідності до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Зазначене вище спростовує позицію позивача, що [PERSON] фізично не могла підписати оспорювану угоду, так як проживала і була зареєстрована в Чернігівському геріатричному пансіонаті. З вказаних доказів вбачається, що як при укладенні договору оренди земельної ділянки так і при укладенні додаткової угоди н до нього від імені орендодавця діяв уповноважений нею представник - [PERSON] . Окрім цього, в судовому засіданні було встановлено, що саме уповноважений представник [PERSON] - [PERSON] отримував від її імені орендну плату за 2019 та 2020 роки (а.с. 47-50). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed