Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.09.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9650768 від 19.09.2013 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , проте в ній не проживає понад п`ять років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші особи відповідачу не чинили та не чинять. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Також, даний факт ускладнює позивачу процедуру продажу квартири. Відповідач в 2016 році виїхав з усією своєю родиною за кордон до Сполучених Штатів Америки на постійне місце проживання та наміру повертатися в Україну немає. Ухвалою суду від 29.10.2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 08.11.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, відповідно до якої відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що та підтверджує всі обставини, наведені в позовній заяві. Зазначив, що він дійсно вже понад 5 (п`ять) років не проживає за адресою реєстрації місця проживання ( [ADDRESS] ), оскільки постійно проживає в Сполучених Штатах Америки. Відповідно до ч. 4 ст. 205 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечать її інтересам, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] на праві власності на підставі договору дарування квартири, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрованого в реєстрі за № 758 від 11 червня 2009 року. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.09.2013 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 161305980000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 9650768. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 21.05.2009 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Водночас, норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 150 Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. від 11.06.2009 року, та зареєстроване в реєстрі за № 758 від 11.06.2009 року, у попереднього власника квартири - відповідача, [PERSON] , право власності на квартиру припинилося і право користування цією квартирою, яке є похідним, відповідно припинилося теж. Отже, відповідач [PERSON] втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, та залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє новому власнику, позивачу, додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішення про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved