Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У вересні 2020 року представник Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, просив стягнути з відповідача на користь підприємства матеріальні збитки у розмірі 150 073 грн. 78 коп., суми витрат, які очікуються за період розгляду судом справи пов`язані з переїздом до іншого населеного своїх представників за викликами до суду, а так же найманням житла в сумі 6 000 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що Державне підприємство «Дирекція пересувних циркових колективів України» відповідно до статуту, затвердженого 04 травня 2020 року є провідним театрально-видовищним закладом культури, засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України. Господарська діяльність позивача пов`язана з проведення циркових вистав по всій території України, для господарських потреб, 13 грудня 2005 року на підставі договору постачання № 002-150, придбано в ПАТ «Автоінвестсрой» автобус ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , вартість 148 790 грн. Вказано, що колишній працівник позивача [PERSON] , внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, визначених посадовою інструкцією головного адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України», а також договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24 грудня 2015 року та зобов`язання, п. 5.13 колективного договору на 2014 р. п. 10.5 статуту названого підприємства, останній заподіяв істотну шкоду державним інтересам, пряма дійсна шкода на загальну суму: 102 505 грн. 62 коп., тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України. Представник позивача зазначає, що відповідач наказом від 18 серпня 2000 року № 78-4 був прийнятий на роботу до дирекції на посаду адміністратора з повною матеріальною відповідальністю. 24 грудня 2015 року, відповідно до наказу № 271-к «Про переведення [PERSON] », відповідача з 30 грудня 2015 року переведено на посаду головного адміністратора дирекції з повною матеріальною відповідальністю. Наказом № 56 від 29 грудня 2015 року «Про відрядження водіїв з автотранспортом для проведення циркових вистав у 1 кварталі 2016 року», колектив «Райдуга» - головний адміністратор [PERSON] направлено для проведення циркових вистав, перевезення артистів, реквізиту та тварин, у Дніпропетровську, Черкаську, Запорізьку обл., ПАЗ 4234 № [NUMBER] - водій [PERSON] 02 березня 2016 року відповідач подав доповідну записку на ім`я генерального директора про необхідність проведення ремонтних робіт автобуса марки ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] . Просив призначити комісію для встановлення реального технічного стану вказаного транспортного засобу. Наказом № 16 від 29 березня 2016 року, відповідача та водія автобуса ПАЗ 4234 [PERSON] для організації та проведення циркових вистав, перевезення артистів, реквізиту і тварин було направлено в Харківську область. Відповідач не дочекавшись розгляду доповідної записки, всупереч своїм службовим обов`язкам, через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього технічного огляду транспортного засобу у відповідних установах, і відповідного дефектного акта, уклав цивільно-правовий договір №1 від 15 березня 2016 року з фізичною особою - [PERSON] , про проведення ремонтних робіт названого автобуса. Зазначений договір з генеральним директором не погодив. Як було встановлено досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, № 12016100100014656 від 17 листопада 2016 року, відповідач усвідомлював, що у [PERSON] відсутнє спеціальне приміщення та обладнання для ремонту транспортних засобів, а також відсутні необхідні запчастини, які повинні бути використані для проведення ремонту автобуса, однак все таки передав йому автобус для ремонту. При цьому, відповідач придбав у невідомих осіб інший, такої ж марки транспортний засіб без документів, у невстановленої слідством особи, з метою використання його запчастин при проведенні ремонту автобуса дирекції, за адресою: [ADDRESS] та жодного разу не з`явився за вказаною адресою в період проведення ремонтних робіт. Як згодом встановили органи досудового розслідування у кримінальному провадженні, інший придбаний на запчастини автобус був викрадений та перебував у розшуку. По закінченню строку дії договору № 1 від 05 березня 2016 року, відповідач прибув за місцем проживання [PERSON] та виявив, що вирізані (видалено) номер кузова, зняті державні знаки з автобуса належного дирекції, номера кузова вварені на інший автобус, закріплені державні номери на цей же інший автобус. Тобто, з автобуса позивача було знято державні номерні знаки, зрізані номера кузова та вварені на інший невідомо у кого придбаний транспортний засіб. Не зважаючи на те, що вказані дії є протиправними, відповідач прийняв рішення використовувати інший - чужий автобус, на якому встановлено номер кузова та державний номерний знак транспортного засобу ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , для цілей циркового колективу «Райдуга». 14 травня 2016 року вказаний транспортний засіб був зупинений поліцією, як такий, що імовірно перебував у розшуку в рамках іншого кримінального провадження, накладено арешт на автобус, відкрито кримінальне провадження № 12016220370001458 від 15 травня 2016 року, транспортний засіб поставили на штрафний майданчик. За результатами проведення судово-трасологічної експертизи від 10 серпня 2016 року №392 встановлено, що номер кузова автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , замінений шляхом заміни ділянок металу з номером кузова. 03 жовтня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2016 року, транспортний засіб ПАЗ 4234, д.н.з [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , передано власнику [PERSON] . Відповідач на вимогу позивача співпрацювати зі слідчими поліції відмовився. Про дійсні обставини справи з автобусом нічого не повідомив. Вказано, що позивач вимушений був направити працівників у відрядження до слідчих Куп`янського ВП ГУНП, для з`ясування про правомірність дій поліції та суду. Отримавши від слідства інформацію, що за рішенням суду автобус передано власнику, позивач змушений був звернутися до слідчих органів Шевченківського УП ГУНП в м. Києві з заявою про обставини та вчинення слідчим, судом, вище описаних дій. 02 листопада 2016 року відповідач надав письмове пояснення ст. о/у ВКП Шевченківського УП ГУНП в м. Києві капітану поліції Матяш В.М. Надалі слідчі ознайомили позивача з дійсними обставинами справи. 17 листопада 2016 року Шевченківське УП ГУНП України в м. Києві відкрило кримінальне провадження № 12016100100014656, яке потім направлено в Кіровоградську область за підслідністю. У даному кримінальному провадженні позивач подав цивільний позов від 25 січня 2017 року № 25. Слідчим поліції м. Кропивницького було продовжено ведення кримінального досудового слідства, яким визнано вину відповідача. За весь період з березня 2016 року по 02 листопада 2016 року відповідач приховував відомості про фактичні обставини в яких перебував автобус та місце фактичного його знаходження. За заявою відповідача від 23 грудня 2016 року, наказом № 264-к від 29 грудня 2016 року, він звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні відповідач був зобов`язаний передати (повернути) дирекції всі матеріальні цінності, які за ним рахувалися як за матеріально відповідальною особою, про що дирекція нагадала йому у листі від 29 грудня 2016 року. 05 січня 2017 року комісія позивача, виїхала за адресою: [ADDRESS] де дійсно знаходився автобус ПАЗ, білого кольору з горизонтальними синіми смугами. В присутності відповідача транспортний засіб був оглянутий, складено акт від 05 січня 2017 року, підписаний відповідачем та членами комісії. На підставі наказу генерального директора від 24 жовтня 2017 року № 59, було проведено річну інвентаризацію матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи [PERSON] , якою встановлено недостачу автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , 2005 року випуску, вартістю 148 790 грн. 19 серпня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12016100100014656 від 17 листопада 2016 року, встановив, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 367 ч. 1 КК України, що полягало у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок якого [PERSON] заподіяв істотну шкоду позивачу на суму 102 505 грн. 62 коп. За наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та за згодою обвинуваченого, суд ухвалою від 19 серпня 2019 року закрив кримінальне провадження та звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 253 870 грн. 63 коп. було залишено без розгляду. Отримавши ухвалу суду, позивач звернувся до суду з цивільним позовом. 27 серпня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда цивільний позов залишив без розгляду. Період з 27 серпня 2020 року по 14 вересня 2020 року позивач використовував для підготовки документів, які подавались до суду повторно. Вказано, що позивач дізнався про порушене право 02 листопада 2016 року. 19 грудня 2016 року від слідчого позивач отримав довідку про прийняття та реєстрацію заяви позивача щодо протиправних дій відповідача. Враховуючи вище викладені обставини, просив визнати поважними обставини за яких пропущений строк. Також, представник позивача зазначав, що крім матеріальних збитків сумі 102 5050 грн., які підлягають стягненню з відповідача, підлягають стягненню і додаткові суми витрат , які позивач поніс проводячи дії направлені на захист порушеного права. 28255 грн. - відрядження - переїзд до поліції м. Куп`янська, до поліції та до суду м. Кропивницького, представників потерпілої сторони. 10320 грн. - перевезення пошкодженого майна, автомобіля ПАЗ д.н.з [NUMBER] з м. Кропивницького до м. Києва. 4 226 грн. 50 коп. - відрядження період січень-березень 2020 року, переїзд до суду м. Кропивницького, найм житла, представників потерпілої сторони. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 01 грудня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що позивач визначає розмір шкоди в сумі 150 073 грн. 78 коп. До зазначеної суми позивач відносить збитки від пошкодження транспортного засобу згідно висновку експертного дослідження від 28 грудня 2017 р. № 1040/1041/17-27 в сумі - 102 505,00 грн. На розгляд експерта в даному дослідженні було поставлене питання - «яка сума шкоди від нестачі товарно-матеріальних цінностей заподіяна позивачу відповідачем з урахуванням наданих матеріалів кримінального провадження». Згідно висновку експерта огляд автобусу не проводився. Згідно Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою КМУ від 22.01.1996 р. № 116 розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. Відповідно до п. 8.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Зазначена методика окремо передбачає порядок визначення матеріальних збитків, завданих власникам КТЗ. Питання, поставлене експерту, є необґрунтованим та не містить завдання для експерта щодо визначення розміру збитків, завданих позивачу, вимогу про стягнення яких містить позовна заява. Експерт надаючи відповідь на поставлене питання використовував первинні бухгалтерські документи, які стосувалися лише залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу та не встановлював вартість його можливого відновлювальних робіт, взагалі не обстежував транспортний засіб на стан його можливого відновлення. Також, у висновку експерта вказано, що ринкова вартість транспортного засобу ПАЗ -234 за висновком товарознавчої експертизи від 30 листопада 2017 року № 65 нижче від аналогічного не пошкодженого автобуса на 102 505,62 грн., а тому експерт приходить до висновку, що збитки заподіяні позивачу це різниця між вартістю пошкодженого та алогічного непошкодженого транспортного засобу. Експерт в товарознавчій експертизі від 30 листопада 2017 року № 65 лише визначає вартість ідентичного непошкодженого автобуса ПАЗ 4234, 2005 року випуску, в технічно-справному стані та з нормативним пробігом станом на дату оцінки. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 р. по справі № 404/2081/18 ще до укладення відповідачем цивільно-правового договору № 1 від 15 березня 2016 р. з [PERSON] про проведення ремонтних робіт, автобус перебував у незадовільному технічному стані. В п.1.1. зазначеного договору, який додає позивач до позовної заяви, також визначено численний перелік ремонтних робіт для приведення автобусу в задовільний стан. Тобто, вимога про стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі фактично балансової вартості є безпідставною та необґрунтованою. Позивач взагалі не надає відомостей бухгалтерського обліку та результатів проведення інвентаризації, за якої була виявлена нестача, на підставі яких можливо визначити розмір збитків. Позивач додає до позовної заяви договір № 2604-18ЕТ про надання послуг евакуатора з перевезення автобусу ПАЗ 4234 з м. Кропивницького до м. Києва, акт здачі-приймання послуг з перевезення. Тобто, позивач фактично повернув до свого володіння автобус, але не надає жодних відомостей щодо його обліку та подальшої долі речі (реалізації на металобрухт/утилізації і т.п.). Позивач не обґрунтовує стягнення з відповідача сум на відрядження не надає жодних документів, які визначають причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та витратами на відрядження. Щодо покладення на відповідача збитків за перевезення евакуатором автобуса з м. Кропивницький до м. Києва, з платіжних доручень, наданих позивачем, на суму 10 320,00 грн. не зрозуміло, за які саме послуги сплатив позивач на розрахунковий рахунок ТОВ «ЕКСПРЕС-Т», адже в призначенні платежів відсутні посилання на наданий позивачем договір № 2604-18ЕТ від 26 квітня 2018 р. Вказано, що посада головного адміністратора відсутня в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва (Додаток №1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24). Також на виконання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24 грудня 2015 р. відповідачем було підписано зобов`язання, але в ньому відсутні відомості про те, які матеріальні цінності передаються відповідачу. Загалом, позивач не надає докази, які підтверджують передання відповідачу певного переліку матеріальних цінностей зокрема., акту приймання-передачі) згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24 грудня 2015 р. Під час розгляду кримінальної справи щодо відповідача питання про наявність умов, що забезпечують збереження відповідачем матеріальних цінностей, не досліджувалось. У відповідності до ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 р. встановлено факт, що 02 березня 2016 р. відповідач подав на ім`я генерального директора [PERSON] доповідну записку про необхідність проведення ремонтних робіт кузова автобуса марки 4234, д.н.з. [NUMBER] та призначення комісії для встановлення реального технічного стану вказаного транспортного засобу. Відповідач скористався правами, визначеними п.п. 4.4., 4.5. посадової інструкції головного адміністратора - повідомляти керівництво підприємства про всі недоліки, виявлені в процесі діяльності та вносити пропозиції щодо їх усунення, вимагати від керівництва дирекції сприяння у виконанні посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією. Позивач на таке звернення не відреагував взагалі, комісію для визначення стану автобусу не було створено. Натомість, Позивач видав наказ № 16 від 29 березня 2016 р., яким направив колектив «Райдуга» у Чернігівську та Харківську область, хоч і був проінформований про технічну несправність автобусу ПАЗ-4234 № [NUMBER] . Відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення шкоди завданої злочином тим, що 24 грудня 2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну відповідальність та тим, що 19 серпня 2019 р. Кіровський районний суд м. Кіровограда встановив, що відповідач вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України, що полягало у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них. При цьому, позивач наголошує, що «при вирішенні питання про притягнення до матеріальної відповідальності слід керуватися нормами трудового законодавства». Натомість, позивач не конкретизує дату виявлення заподіяної шкоди в розмірі 150 073,78 грн. В свою чергу в матеріалах справи міститься ухвала Кіровського районного суду м. Кіровоград від 19 серпня 2019 року по справі № 404/2081/18, якою цивільний позов позивача, в рамках кримінальної справи, до відповідача про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду. Тобто, оскільки ухвала Кіровського районного суду м. Кіровоград від 19 серпня 2019 року по справі № 404/2081/18 набрала законної сили 28 серпня 2019 року строк подачі до відповідача позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації закінчується 28 серпня 2020 року. В свою чергу позовна заява по справі № 404/5596/20 датована 14 вересня 2020 року, тобто являється такою, що подана з пропущенням строків позовної давності. 08 грудня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що у відзиві на позов відповідач не спростував належними доказами твердження та аргументи поданих позивачем стосовно суті позовних вимог. Навпаки у відзиві на позовну заяву він вводить суд в оману, тобто володіючи справжньою інформацією стосовно обставин, які передували - мали місце до відкриття кримінальної справи, так і до відкриття цього судового провадження у справі. Позивач вважає, що судові експерти правильно встановили збитки від пошкодження транспортного засобу. Цей юридичний факт підтверджено судом в ухвалі від 19 серпня 2019 р. Окрім того, відповідач не оспорив висновків судових експертів відповідно до встановлених правил передбачених законодавством. Таким чином, збитки від пошкодження транспортного засобу ПАЗ 4234, д.н. з. [NUMBER] визначені досудовим слідством. На кінець поточного року позивачем проведена чергова інвентаризація за наслідками якої підтверджено недостача на суму: 148790,00 грн., яка рахується за відповідачем. Позивач правомірно посилається на договір № 2604-18ЕТ про надання послуг евакуатора і ставить питання про відшкодування вартості наданих послуг по перевезенню знищеного транспортного засобу автобуса ПАЗ 4234, д.н. [NUMBER] . Вирішуючи вимоги досудового слідства позивач змушений понести додаткові матеріальні витрати (для перевезення-доставки знищеного транспортного засобу автобуса ПАЗ 4234, д.н. [NUMBER] , - саме відповідачем, від м. Кропивницький - пров. Верхньовеселий, 8, до м. Київ - вул. Народного Ополчення - гараж, для відповідального збереження до вирішення питання по суті. Ухвалою від 19 серпня 2019 р. суд затвердив відповідальне збереження знищеного транспортного засобу на території позивача. За таких підстав доля автобуса буде вирішуватися після розгляду судом справи по суті. Весь текст позову містить інформацію про неналежну поведінку відповідача. Його протиправна поведінка вимагала від позивача певних додаткових зусиль для проведення різних пошукових заходів по встановленню як місця знаходження транспортного засобу так і отримання повної правдивої інформації про причини вилучення транспортного засобу поліцією м. Куп`янська. Про причини передачі автомобіля фізичній особі гр. [PERSON] . Позивач неодноразово звертався до відповідача як в усній формі так і письмово надати пояснення причин затримки та вилучення автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , поліцією м. Куп`янська. Ставилися вимоги щоб відповідач відвідав, особисто, слідчий відділ поліції м. Куп`янська для встановлення причин вилучення авто. Для цього відповідач тимчасово був відсторонений від роботи. При цьому в листі № 171, пропонувалося [PERSON] провести зустріч з слідчим для отримання належної інформації. Вказано, що весь цей час починаючи з березня місяця 2016 р. по 02 листопада 2016 р. відповідач знав, але утаював від позивача правдиву інформацію стосовно транспортного засобу. Це і є належні докази причинно-наслідковий зв`язок породжений особистою неправомірною поведінкою відповідача. Стосовно матеріальних цінностей: відповідач отримував по окремим накладним це: квиткове господарство (квитки), музичну апаратуру, рекламу, дим. машину, ручний інструмент, тощо. При звільненні матеріальні цінності були повернуті, окрім автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , який передано відповідачу актом виймання передачі від 04 липня 2016 р. Предметом позову не є крадіжка матеріальних цінностей, що сталася за відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей. Предметом позову є вчинення протиправних дій відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 1 КК України, що полягало у неналежному виконанні ним особисто своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок особистих протиправних дій [PERSON] і як наслідок заподіяно істотну шкоду позивачу на суму: 102 505, 62 грн. Позивач наголошує та пояснює що пропущений строк в один рік відбувся з поважних причин, а саме: 02 листопада 2016 р. слідчі ВКП Шевченківського УП ГУ БІТ в м. Києві ознайомили позивача з письмовим поясненням відповідача - [PERSON] з якого стало відомо про протиправні дії відповідача стосовно майна - автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] . 25 січня 2017 р. позивачем був поданий цивільний позов до кримінального провадження від 17 листопада 2016 р. № 12016100100014656, відкрите Шевченківським УП ГУ НП України в м. Києві, яке було скеровано в Кіровоградську область за підслідністю. 19 серпня 2019 р. кримінальну справу, закрито. 10 жовтня 2019 р. подано цивільний позов в порядку цивільного судочинства, проводився розгляд справи, справа залишена без розгляду. 27 серпня 2020 р. подано повторний позов, який призначений до розгляду. Вище наведені дані обставини мали місце і позивач не міг вплинути на них щоб не допустити спливу строку 1 рік передбачений законодавством для звернення до суду з метою захисту порушеного права. 09 грудня 2020 року від відповідача до суду надійшли заперечення, відповідно яких вказано, що у позивача відсутній обов`язок, щодо оскарження висновку експерта від 28 грудня 2017 року, який наявний в матеріалах справи аби визнати його неналежним доказом по справі, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В свою чергу в експертизі від 28 грудня 2017 року вказано, що ринкова вартість транспортного засобу ПАЗ 4234 за висновком товарознавчої експертизи від 30 листопада 2017 року № 65 нижча від аналогічного не пошкодженого автобуса на 102 505,62 грн., а тому експерт приходить до висновку, що збитки заподіяні позивачу це різниця між вартістю пошкодженого та аналогічного непошкодженого транспортного засобу. Тобто експертиза від 28 грудня 2017 року не встановлює фактичних обставин справи, а містить посилання на іншу експертизу якої немає в матеріалах справи. Протокол від 27 грудня 2017 року, щодо проведення інвентаризації містить недостовірну інформацію, оскільки в ньому зазначено, що у позивача виявлено недостачу на загальну суму 148 790 грн., про те 148 790 грн. це вартість транспортного засобу ПАЗ 4234 на момент його придбання 2005 рік тобто з 2005 року по 2017 рік позивачем не проводилася амортизація транспортного засобу з метою встановлення його фактичного фізичного зношення. Позивач ігнорує та не розуміє важливість ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України, відповідно до умов якої визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а тому посилання позивача на те, що ухвалою Кіровського районного суду від 27 серпня 2020 року у цивільній справі № 404/7540/20 повторно залишено без розгляду аналогічну позовну заяву та те, що період з 27 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року позивач використав для підготовки позовних документів, які подаються повторно є не що інше як констатація самим позивачем не поважності пропущення строків звернення до суду з відповідним позовом. Тобто, оскільки ухвала Кіровського районного суду м. Кіровоград від 19 серпня 2019 року по справі № 404/2081/18 набрала законної сили 28 серпня 2019 року строк подачі до відповідача позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації закінчується 28 серпня 2020 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти позову та просили у його задоволенні відмовити. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника, позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Державне підприємство «Дирекція пересувних циркових колективів України» (далі - Дирекція, державне підприємство) (код ЄДРПОУ 02174603) відповідно до Статуту, затвердженого 20.05.2013 року, є провідним, театрально-видовищним закладом культури засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства культури України. Дирекція є юридичною особою, набуває прав та обов`язків юридичної особи з дати включення її до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Дирекція утворена з метою: сприяння реалізації державної політики в галузі культури і циркового мистецтва; пропаганди досягнень національної культури в Україні та за кордоном; ознайомлення громадян України та інших держав з новими цирковими жанрами та досягненнями світового циркового мистецтва; сприяння творчому зростанню артистичної молоді; задоволенню і формуванню духовних потреб населення України, збереження розвиток традицій національного циркового мистецтва України та популяризації національного циркового мистецтва серед населення сіл, міст, областей України. Робота Дирекції має постійний роз`їзний характер, як в Україні так і за її межами. Судом встановлено, що відповідач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України». Наказом від 18 серпня 2000 року № 78-4 відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» з повною матеріальною відповідальністю. Наказом від 24 грудня 2015 року №271-к «Про переведення [PERSON] », відповідача з 30 грудня 2015 року переведено на посаду головного адміністратора Державного підприємства «Дирекція пересувних циркових колективів України» з повною матеріальною відповідальністю. 24 грудня 2015 року між Державним підприємством «Дирекція пересувних циркових колективів України» та [PERSON] укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівника зобов`язано: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства та вживати заходи щодо запобігання збитку; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і подавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей, а також брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Також, дирекцією складені та підписані з [PERSON] «Зобов`язання», в яких зазначено про те, що у разі халатності, недбалості або необережності підприємству заподіяно збиток, [PERSON] зобов`язується відшкодувати в повному розмірі. У відповідності до посадової інструкції головний адміністратор здійснює адміністративне і художньо-творче керівництво колективом Дирекції (п.3.1.), виконує усі організаційні функції, враховуючи додержання трудової дисципліни, правил по ТБ, виробничої санітарії і протипожежної безпеки, пов`язаної з проведенням вистав (п.3.2.), несе відповідальність за забезпеченням розміщення та охорону автотранспорту (п.5.3.); згідно діючого законодавства несе повну матеріальну відповідальність за доручені йому грошові і матеріальні цінності (п.5.14.). 13 грудня 2005 року на підставі договору постачання № 002-150 для потреб підприємства дирекцією придбано в ПАТ «Автоінвестстрой» автобус ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 148 790,00 грн., в тому числі ПДВ 24 798, 33 грн. Відповідно до наказу державного підприємства від 29 грудня 2015р. № 56, головного адміністратора колективу «Райдуга» [PERSON] та водія автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] для організації та проведення циркових вистав, перевезення артистів, реквізиту і тварин направлено в Дніпропетровську, Черкаську, Запорізьку області. Відповідно до п.2 наказу на період проведення циркових вистав на головних адміністраторів дирекції покладається уся відповідальність за організацію праці в колективах, технічний стан автотранспорту, роботу спідометрів, економне використання ПММ, своєчасне оформлення шляхових листів, проходження перевірки технічного стану ТЗ згідно затвердженого графіку на 2016 рік тощо. Відповідальність за діяльність колективу «Райдуга» покладено на [PERSON] . У зв`язку з незадовільним технічним станом ТЗ, закріпленого за цирковим колективом «Райдуга», 02 березня 2016р. [PERSON] подав на ім`я генерального директора [PERSON] доповідну записку про необхідність проведення ремонтних робіт кузова автобуса марки ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] та призначення комісії для встановлення реального технічного стану вказаного транспортного засобу. В подальшому, [PERSON] не дочекавшись рішення генерального директора за результатом розгляду своєї доповідної записки, всупереч своїм службовим обов`язкам, через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду ТЗ уповноваженою генеральним директором, комісією, за результатом якого повинен був складений дефектний акт, уклав цивільно-правовий договір №1 від 15 березня 2016 року з [PERSON] , про проведення ремонтних робіт автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , який належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», з терміном виконання до 04 квітня 2016 року. Вказаний договір [PERSON] , всупереч п. 5.13 Колективного договору на 2014-2014 року ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», положення якого, відповідно до п.10.5 статуту, є обов`язковим для трудового колективу, з генеральним директором вищевказаного ДП [PERSON] не погодив. [PERSON] усвідомлюючи що у [PERSON] відсутнє спеціальне приміщення та обладнання для ремонту транспортних засобів, а також відсутні необхідні запчастини які повинні бути використані для проведення ремонтних робіт автобусу ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] відповідно до вищевказаного цивільного договору, придбав без документів у невстановленої слідством особи інший транспортний засіб марки ПАЗ 4234, з метою використання його запчастин при проведенні ремонту автобусу ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] . В подальшому [PERSON] передав для виконання робіт ТЗ ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] за місцем проживання останнього, а саме за адресою [ADDRESS] , та жодного разу не з`явився на ремонті роботи. По закінченню строку дії договору [PERSON] приїхав за місцем проживання [PERSON] та виявив невиконання в повному обсязі умов договору та заміну невстановленою слідством особою номеру кузова та державного номерного знаку з автобусу належного ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України», на автобус походження якого слідством не встановлене. В подальшому [PERSON] прийняв рішення використовувати автобус на якому встановлено номер кузову та державний номерний знак транспортного засобу ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] для цілей циркового колективу «Райдуга». 14 травня 2017 року вказаний транспортний засіб, відповідно до наказу державного підприємства від 29 березня 2016 року №16 рухаючись на автошляху «Чугуїв-Мілове» у Куп`янському районі Харківської області, з метою проведення циркових вистав, був зупинений, як такий, що ймовірно перебував у розшуку в рамках іншого кримінального провадження. Під час проведення огляду транспортного засобу встановлені ознаки зміни номерів кузова, а тому був вилучений та поставлений на майданчик Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області. За вказаним фактом даним слідчим відділом поліції розпочате досудове розслідування, яке 15 травня 2016р. внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, а ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Демченко І.М. накладений арешт на тимчасово вилучений під час проведення огляду місця події від 14 травня 2017 року на автошляху «Чугуїв-Мілове» у Куп`янському районі Харківської області автобус ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . В рамках кримінального провадження, за результатом проведення судово-трасологічної експертизи від 10 серпня 2016 р. №392 встановлено, що номер кузова автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , [NUMBER] замінений шляхом заміни ділянок металу з номером кузова. Ділянку металу з номером кузова [NUMBER] закріплено за допомогою кустарних зварних з`єднань. Табличка з номером кузова [NUMBER] виготовлена з дотриманням вимог виробника, але піддавалась повторному закріпленню. 03 жовтня 2016 року на підставі ухвала слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2016 року транспортний засіб автобус ПАЗ 4234, з установленим д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] передано власнику [PERSON] 06 січня 2017 року комісією Дирекції проведено огляд автобуса ПАЗ 4234, який належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України» за адресою його перебування - [ADDRESS] . За результатами проведеного огляду встановлені значні недоліки, відсутні деякі агрегати та деталі, на транспортний засіб неможливо використовувати для потреб державного підприємства. На підставі наказу генерального директора державного підприємства [PERSON] від 24 жовтня 2017 року №59 було проведено річну інвентаризацію матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи [PERSON] , якою встановлено недостачу автобуса ПАЗ 4234, д.н.з. [NUMBER] , 2005 р.в., вартістю 148 790,00 грн. За результатами проведеної судової економічної експертизи від 28 грудня 2017 року №1040/940/1041/17-27 встановлено, що документально підтверджуються збитки від пошкодження транспортного засобу - автобуса «ПАЗ 4234», д.н.з [NUMBER] , заподіяні державному підприємству в сумі 102 505,62 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 серпня 2019 року клопотання захисника Буряка В.В., який дії в інтересах підзахисного [PERSON] про закриття кримінального провадження №12016100100014656 від 17 листопада 2016 року та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст.367 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України, задоволено. [PERSON] [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності за ст.367 ч.1 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Процесуальні витрати на залучення експерта за проведення: судової автотоварознавчої експертизи №65 від 30 листопада 2017 року - 1186 грн. 44 коп.; cудової почеркознавчої експертизи №324 від 15 грудня 2017 року - 494 грн. 80 коп.; судово-економічної експертизи №1040/1041/17-27 від 28 грудня 2017 року - 8910 грн., віднесено за рахунок держави. Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2016 року (справа №404/1141/18, провадження 1-кс/404/343/18), на автобус марки «ПАЗ 4234», 2005 року випуску, без реєстраційних номерів, який на праві власності належить ДП «Дирекція пересувних циркових колективів України». Ухвала суду набрала законної сили. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. У пункті 1 частини першої статті 134 КЗпП передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Отже, перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва. Установа може укласти договір про повну матеріальну відповідальність з працівником у разі одночасного дотримання таких умов: по-перше, посада, яку працівник займає, або роботи, які він виконує, містяться у Переліку; по-друге, виконання обов`язків працівника має бути безпосередньо пов`язане зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей. При цьому, виконання лише однієї із зазначених умов (наприклад, наявність посади або роботи у Переліку) не є підставою для укладання договору про повну матеріальну відповідальність з працівником. На цьому наголосило Мінсоцполітики України у листі від 13.02.2015 р. № 149/13/84-15. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України). Разом з тим, у Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва, відсутня посада головного адміністратора. Отже, укладення договору про повну матеріальну відповідальність з працівником, який займає посаду головного адміністратора, суперечить законодавству. Відповідно, відповідач, з яким укладено такий договір всупереч закону, не набуває статусу матеріально відповідальної особи, а тому на відповідача не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, що закріплено в п. 2 ч.1 ст. 134 КЗпП України. Згідно з ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року №100, період, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Для визначення середнього місячного заробітку відповідача береться заробітна плата за листопад та грудень 2016 року. Згідно довідки про доходи за 2016 рік, заробітна плата відповідача за листопад 2016 року становить 6114 грн., а за грудень 2016 року -6643 грн. 77 коп., тобто середньомісячна заробітна плата відповідача становила 6378 грн. 88 коп. Отже, відповідач має відшкодовувати роботодавцеві шкоду у розмірі, визначеному ст.132 КЗпП України, тобто не більше свого середнього місячного заробітку, що становить 6378 грн. 88 коп. Також, позивачем було сплачено 10320 грн. за послуги евакуатора, що підтверджується відповідними доказами. Дані витрати, як такі, що є документально підтвердженими, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позову в частині стягнення з відповідача суми витрат, які позивач поніс проводячи дії направлені на захист порушеного матеріального права, а саме: 28 255 грн. на відрядження - переїзд до поліції м. Куп`янськ, до поліції та до суду м. Кропивницького, представників потерпілої сторони, 4 226 грн. 50 коп. на відрядження період січень - березень 2020 року, переїзд до суду м. Кропивницького, найм житла, представників потерпілої сторони, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 121 КПК України до витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, віднесено зокрема і втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять. Тобто, матеріальні збитки позивача у цій справі мають ознаки витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, оскільки вони проводилося в порядку, передбаченому КПК України, і ці відповідні дії відносяться саме до кримінального провадження за правилами п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України. Таким чином питання щодо процесуальних витрат у кримінальному процесі вирішується судом у вироку суду або ухвалі (стаття 126 КПК України) в порядку статей 124, 125 КПК України, а не в порядку цивільного судочинства. Позивач просив стягнути з відповідача витрати, які очікуються за період розгляду судом справи пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту своїх представників за викликами до суду, а також наймання житла в сумі 6000 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Таким чином, вказані вище витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Щодо вимоги відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Доводи позивача про те, що він пропустив строк звернення до суду з поважних причин, заслуговують на увагу. Згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial