Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, зазначивши, що 13 жовтня 2013 року о 15-30 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] на перехресті рівнозначних доріг вул. Спартака та вул. Вітчизняної в м.Дніпропетровську скоїла зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який йому належить на праві власності. В результаті чого автомобілю «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], який перебуває у володінні позивача були завдані пошкодження, чим саме позивачу як власнику заподіяно матеріальні збитки, розмір яких, згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 24 жовтня 2013 року складає 10 614 грн. 29 коп., розмір відновлюваного ремонту складає 10 555,30 грн. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 614,29 грн., моральної шкоди 10 000,00 грн., витрати пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 450 грн., та судові витрати у розмірі - 229,40 грн., 500,00 грн.; за експертну оцінку - 750 грн., за відправку телеграми - 53,04 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 жовтня 2013 року о 15-30 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] на перехресті рівнозначних доріг вул. Спартака та вул. Вітчизняної в місті Дніпропетровську скоїла зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який йому належить на праві власності, внаслідок чого автомобілю було завдано механічні пошкодження, а [PERSON], як власнику автомобіля завдано матеріальної шкоди. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 420 грн. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає встановленим факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд приходить до висновку, що автомобілем володів відповідач [PERSON] під час скоєння з її вини ДТП, тому вона й повинна відшкодовувати завдану шкоду. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №2528 від 24 жовтня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобілю «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 10 614 грн. 29 коп. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінка майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом». Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги саме висновок автотоварознавчого дослідження №2528 від 14 жовтня 2013 року, проведений у відповідності до діючого законодавства. З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 614 грн. 29 коп. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, який він пережив під час дорожньо-транспортної пригоди; непоправній втраті часу проведеного на місці пригоди із моменту зіткнення, до оформлення співробітниками ДАІ всіх необхідних документів; моральних та психічних переживаннях, пов'язаних з пошкодженням належного йому майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових психічних та фізичних зусиль для підготовки та подачі до суду необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1000 грн. Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 450 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Питання граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу регулюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Склад та розмір, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ). На підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу надано квитанцію № 434207 від 05 грудня 2013 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за правову допомогу в розмірі 450 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. та 500 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження розмірі 750 грн. та відправка відповідачу телеграм у розмірі 53,40 грн.

Outcome: partial