Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Окрім позивача, у вказаному будинку також зареєстрований його син [PERSON] . Однак, уже близько десяти років [PERSON] у будинку позивач не проживає, витрати по утриманню будинку не несе, речі його відсутні. Позивачу відомо, що відповідач проживає у м. Києві із своєю цивільною дружиною. Сторони не спілкуються між собою. У зв`язку із реєстрацією відповідача у будинку, позивачу приходять рахунки про сплату комунальних послуг у більшому розмірі. Позивач не має можливості працювати у зв`язку із своїм станом здоров`я, тому не може сплачувати такі високі ціни за комунальні послуги. Крім того, реєстрація місця проживання відповідачів у будинку позбавляє позивача можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому будинком, тому останній змушений звернутися із даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року призначено підготовче засідання (а.с.28). 03 квітня 2019 року у підготовчому засіданні задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] , про що внесено відповідну ухвалу до протоколу судового засідання (а.с. 42-43). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що дійсно не проживає у будинку свого батька, так як між ними склалися неприязні відносини. Відповідач самостійно покинув місце своєї реєстрації проживання і на даний час проживає у цивільної дружини в Києві. Однак, не бажає бути визнаний таким, що втратив право користування будинком позивача, оскільки це є єдиним його місцем проживання. Обставини справи, що встановлені судом: [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 16 березня 2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Бровраського районного нотаріального округу Базир В.Г. (а.с. 5). Відповідно до довідки № 658, виданої 11 грудня 2018 року Калитянською селищною радою Броварського району Київської області, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та його син [PERSON] (а.с. 9). 17 вересня 2018 року депутатом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області здійснено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] В ході такого обстеження встановлено, що у вказаному будинку проживає [PERSON] , який самостійно сплачує за комунальні послуги. Також, у даному будинку зареєстрований син [PERSON] [PERSON] , який останні 10 років у будинку не проживає. Даний факт підтвердили сусіди, про що поставили власні підписи в складеному депутатом акті обстеження на підтвердження проживання (а.с. 8). 08 січня 2019 року виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області видано довідку № 12. Зі змісту даної довідки вбачається, що згідно запису будинкової книги [PERSON] з 02.09.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Однак, на даний час останній за вказаною адресою не проживає (а.с. 25). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 03.01.2019 р. [PERSON] з 02.09.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 27). Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача та матір`ю відповідача пояснила, що син зареєстрований у будинку чоловіка, однак близько десяти років там не проживає. Відповідач добровільно залишив місце своєї реєстрації та до будинку більше не приїжджав. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт не проживання відповідача у будинку позивача на протязі останніх десяти років. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 16 ЦК України передбачено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72\~ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із матеріалів справи встановлено, що будинок знаходиться у власності позивача, відповідач права власності на будинок чи його частку не має, був зареєстрований у будинку 02.09.2003 року як член сім`ї позивача (син), однак з на протязі останніх десяти років у будинку не проживає, не користується ним як своїм житлом, у будинку відсутні його речі, не несе витрат на утримання будинку. У судовому засіданні відповідач підтвердив факт свого не проживання у будинку позивача на протязі десяти років. Також, не надав суду доказів щодо поважності не проживання у вказаному будинку чи чинення йому перешкод у користуванні будинком. З огляду на викладені обставини, та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також те, що понад один рік відповідач без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, а факт реєстрації перешкоджає позивачу вільно користуватися, володіти та розпоряджатися його майном, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування даним будинком. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: approved