Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на обґрунтування якого зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іллічівського районного суду Донецької області від 10 вересня 2007 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Згодом зазначений розмір аліментів рішенням суду було зменшено з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів відповідача. На теперішній час, сума аліментів, що була стягнута з відповідача на утримання дитини, не є достатньою для повноцінного розвитку дитини, оскільки вона постійно хворіє та на лікування витрачається багато коштів. У зв`язку з чим, на підставі положень ст.ст. 181, 192 СК України, просить збільшити розмір аліментів стягнутих на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 вересня 2007 року з відповідача [PERSON] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки\~ [PERSON] , [INFO] з 1/6 частини від всіх видів його доходів до 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 10000 грн. та додаткові витрати у розмірі 15000 грн. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Романенко Л.О. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача [PERSON] , по письмовим матеріалам справи. При винесенні рішення просила врахувати стан здоров`я відповідача, котрий наразі перебуває на лікарняному. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02 жовтня 2006 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №668. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.09.2007 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дітьми повнолітнього віку, починаючи утримання з 23.08.2007 року. Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.08.2015 року зменшено розмір, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , до повноліття дитини, починаючи утримання з 21.07.2015 року. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. З матеріалів справи судом вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у зв`язку із тим, що з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, змінився розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму, ріст цін на продукти харчування, ліки, оскільки дитина часто хворіє, тому на лікування витрачається багато коштів. Позивачкою надані виписки із медичних карт стаціонарного хворого, згідно яких [PERSON] , [INFO] , на протязі 2016-2018 років неодноразово знаходилась на лікуванні у дитячих відділеннях м. Маріуполя та Донецької області, проходила комплексне обстеження. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом придбана вірусна інфекція Епштейн-Бара, персистуючий перебіг, хронічний гастрит із підвищеною секреторною функцією, діспластична кардіопатія, дифузний нетоксичний зоб, вегетативна дисфункція, нестабільність шийного відділу хребта, хронічний лівосторонній мезеотемпаніт. Вказані вище обставини, у зв`язку із постійними витратами на лікування та проходження медичного обстеження дитини, безумовно впливають на матеріальний стан позивача та обмежують можливості останньої на належне утримання доньки сторін по справі. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, а мінімальний рекомендований - не може бути меншим, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вже зазначалося вище, з моменту присудження з відповідача аліментів, витрати на утримання дитини істотно збільшилися, дитина часто хворіє, а тому розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої [PERSON] має бути приведений хоча б у відповідність до мінімального розміру та соціальних гарантій, які встановлені національним та міжнародним законодавством. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.03.2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму\~ для осіб, що втратили працездатність, починаючи утримання з 28.01.2015 року. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.06.2015 року розмір аліментів зменшено з 1/4\~ до 1/6 частини. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що відповідач має аліментні зобов`язання по утриманні своєї непрацездатної матері. Вказана обставина безумовно впливає на матеріальні можливості відповідача щодо сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі. Таким чином судом встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів належної можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, який заявлений позивачем. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/3 частини всього його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є не обґрунтованою та такою, яка не підтверджена жодними доказами. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що неповнолітня донька сторін по справі, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, оскільки часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку, враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати допомогу доньці у розмірі, який буде достатній для нормального забезпечення розвитку дитини. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України, та буде відповідати як інтересам сторін по справі так і неповнолітньої [PERSON] . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимоги позивачки про стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд зазначає наступне. Згідно розрахунку боргу по аліментам №48799880, складеного 08.10.2019 року державним виконавцем Чирковою Н.О., заборгованість [PERSON] по виконавчому листу №264/4733/15-ц від 27.08.2015 року станом на 01.10.2019 року складає 11814,20 грн. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. \~\~ Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку, в період з 2016-2018 років неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні, проходила комплексне обстеження. Згідно довідки №819/5, виданої 06.11.2019 року КНП Маріупольської міської ради «Центра первинної медико-санітарної допомоги м. Маріуполя» встановлено, що згідно рішення ВКК [PERSON] потребує індивідуального навчання за станом здоров`я до 01.01.2020 року. На підтвердження додаткових витрат на лікування дітей, позивачкою надані виписки з медичних карток стаціонарного хворого на ім`я [PERSON] , довідки медичних закладів із зазначенням лікарських препаратів. Сума таких витрат відповідно до квитанцій складає 30000 грн. Статтею 76, ч. ч. 1, 3 ст.77, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд враховує вказані вище обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зазначає, що позивачем доведено у судовому засіданні наявність таких витрат, а саме виплати 1/2 частину додаткових витрат на лікування що складає 15000,00 грн. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати , пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial