Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У вересні 2020 року АТ КБ Приватбанк звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 138961 грн. 47 коп заборгованості за кредитним договором б/н від 12 липня 2013 року, з якої: 10200 грн. 51 коп-заборгованість за кредитом, 128761 грн. 47 коп заборгованість за процентами за користування кредитом з 12 липня 2013 року по 31 травня 2017 року. Позов обгрунтовується тим, що відповідач відповідно до умов кредитного договору, який складається із «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів банку», підписавши анкету-заяву від 12 липня 2013 року, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, кредитний ліміт збільшився до 10200 грн.. Відповідач умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 липня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 838610 грн. 75 коп, з якої 10200 грн.-заборгованість за кредитом, 828410 грн. 75 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач на свій розсуд може вимагати від відповідача повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом. Згідно статтей 19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до відзиву на позовну заяву від 28 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] позов не визнає, зазначаючи, що анкету-заяву не підписував, спірна сума заборгованості не відноситься до зобов`язань за анкетою заявою від 12 липня 2013 року, у якій зазначений бажаний ліміт у розмірі 1000 грн., при цьому позивачем зазначено про кредитний ліміт у розмірі 10200 грн.. За твердженням позивача відповідачем отримано кредит 12 липня 2013 року, жодної сплати заборгованості після цієї дати здійснено не було, термін дії кредитної карти сплинув 05/17, тобто у травні 2017 року, з позовом позивач звернувся тільки у серпні 2020 року, тому визначений трирічний строк позовної давності сплинув, який відповідач просить застосувати. У відповіді на відзив від 24 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] зазначає про правомірність вимог позивача, укладення кредитного договору відповідачем 12 липня 2013 року, яким активно використовувались кредитні кошти, зокрема, 16 серпня 2013 року -продукти, 14 серпня 2013 року-зняття готівки в банкоматі, 27 серпня 2013 року-поповнення кредитного рахунку. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності збільшений до 50 років. Строк дії картки відповідача до останнього дня 05.2017 року, позивач звернувся до суду 16 вересня 2020 року в межах строку позовної давності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку частини другої статті 247\~ЦПК\~України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Згідно копії анкети-заяви від 12 липня 2013 року [PERSON] , [INFO] , приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою виявив бажання отримати банківські послуги, бажаний кредитний ліміт зазначений у розмірі 1000 грн., інші відомості у даній анкеті-заяві щодо оформлення конкретної карти та іншого бажаного кредитного ліміту не зазначені. [PERSON] погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Згідно довідок позивача (дата та номер відсутній) старт карткового рахунку щодо [PERSON] , кредитна картка [NUMBER] , здійснений 12 липня 2013 року, зміна кредитного ліміту 12 липня 2013 року-10200 грн., 06 листопада 2019 року-0,00 грн., термін дії картки-05/17. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження зазначених обставин позову АТ КБ «ПриватБанк» надано суду власний розрахунок заборгованості станом на 31 липня 2020 року, анкету-заяву від 12 липня 2013 року, довідку щодо видачі [PERSON] кредитної карти 12 липня 2013 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті...) без підпису відповідача, копію паспорта на ім`я [PERSON] та виписку за кредитним рахунком на ім`я останнього. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~є підстави вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві [PERSON] від 12 липня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання зі сплати коштів та не визначено розмір неустойки. Вказані обставини сторонами у встановленому порядку не спростовані. Позивач просить стягнути 138961 грн. 47 коп заборгованості за кредитним договором б/н від 12 липня 2013 року, з якої: 10200 грн. 51 коп- заборгованість за кредитом, 128761 грн. 47 коп заборгованість за процентами за користування кредитом з 12 липня 2013 року по 31 травня 2017 року, посилаючись на розрахунок кредитної заборгованості за договором станом на 31 липня 2020 року, на анкету-заяву від 12 липня 2013 року, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 12 липня 2013 року. Судом враховується, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті\~\~позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про встановлення кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Судом також встановлено, що спірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, при цьому пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону-споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Згідно з положеннями\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 12 липня 2013 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів)\~\~та інших штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь банку процентів за користування кредитними коштами, які передбачені саме вказаними Умовами, у зв`язку з чим позов в частині стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягає. Із поданих позивачем довідки про видачу кредитної карти [NUMBER] відповідачу та виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, тобто останній отримав кредитний ліміт на платіжну картку, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, при цьому фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, зокрема і під час судового розгляду, із врахуванням положень частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, наявні підстави для висновку щодо права позивача на захист свого права через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем, як боржником, обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка згідно розрахунку позивача становить 10200 грн.. Даний розрахунок відповідачем у встановленому порядку не спростований. Під час розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Судом встановлено, що термін дії картки [NUMBER] до останнього дня травня місяця 2017 року, про що заперечення сторін під час судового розгляду відсутні. З позовом до відповідача позивач звернувся до суду 16 вересня 2020 року (через поштовне направлення). За правилами\~статтей 257,\~259\~ЦК України\~загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки.\~Позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Посилання позивача про збільшення позовної даності до 50 років, із врахуванням статті 259 ЦК України, належними та допустимими доказами не підтверджено, зокрема суду не поданий відповідний письмовий договір з цього приводу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення фактично отриманих відповідачем коштів, в даному випадку, 10200 грн.. Із врахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed