Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернувся до Приватного Акціонерного товариства «Азовелектросталь» з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні, зазначивши, що він перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 21 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року. При звільненні Відповідач нарахував, але не виплатив йому заробітну плату розмір якої йому не відомо у зв'язку із тим, що Відповідачем не надана довідка про заборгованість по заробітній платі, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені. Також зазначив, що в червні 2015 р. він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, яка була прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито 24.06.2015 р. та видано судовий наказ від 26.06.2015 р., але за заявою Відповідача ухвалою суду від 30.07.2015 р. скасовано. У подальшому представник позивача за довіреністю [PERSON] надала уточнену позовну заяву зазначивши, оскільки заборгованість по заробітній платі Позивачу була виплачена 17 вересня 2015 року, проте не була виплачена компенсація за затримку розрахунку в розмірі 4269,35 грн., просить стягнути на його користь компенсацію за затримку при звільнені в розмірі 4269,35 грн. середній заробіток за час затримки проведення розрахунку з 25.06.2015 р. по 17.09.2015 р. в розмірі 18022,45 грн. В судове засідання повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином Позивач не з'явився приймав участь у судовому засідання через свого представника за довіреністю [PERSON], яка у судовому засіданні надала заяву, якою підтримала уточнені позовні вимоги та просила розгляд справи здійснити без її участі. Представник відповідача ПАТ «Азовелектросталь» [PERSON] яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надала письмові заперечення, в яких зазначила, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 09.03.2016 р. відсутня оскільки виплачена відповідачем. Також зазначила, що позивач не звертався до підприємства з вимогою про здійснення остаточного розрахунку тому вважає, що відповідачем не порушені строку розрахунку із позивачем, за таких підстав в позові просила відмовити у повному обсязі. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відповідачем з 21 жовтня 2013 р. по 01 жовтня 2014 року, що підтверджується відповідним записам в трудовій книжці та не заперечується відповідачем. За цей період йому нараховувалась заробітна плата. Сторонами підтверджено, що сума заборгованості по заробітній платі виплачена Позивачу в повному обсязі, що підтверджується наданою Відповідачем довідкою №385 від 09.03.2016 р. згідно до якої станом на 09.03.2016 р. заборгованість по заробітній платі перед Позивачем відсутня ( а.с. 34). Відповідач в письмових запереченнях не спростовує обставин, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено17.09.2015р. (а.с.36). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином з урахуванням наведеного, суд приходе до висновку, що остаточний розрахунок з Позивачем проведено в порушення ст.116 КЗпП України. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до заяви Позивача про уточнення позовних вимог від 13.04.2016 р. позивач не заявляє вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Проте Відповідачем обставин про відсутність його вини у невиплаті заробітної плати в письмових запереченнях не зазначено. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роз'яснено що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Відповідачем у довідці №384 від 09.03.2016 р. визначено розмір середньо денної зарплати Позивача, яка дорівнюється 295,45 грн.. яку суд приймає до уваги, оскільки вона відповідає положенням Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова). Як зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 р. у справі N 6-159цс13 моментом припинення правопорушення за ст. 117 КЗпП України, є день фактичного розрахунку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з копії ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя №266/2142/15-ц від 30.07.2015 р. судовий наказ, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя за №266/2142/15-ц від 26.06.2015 р. про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі скасовано. Оскільки Відповідач не розрахувався з Позивачем то останнім днем нарахування середнього заробітку відбувається в межах заявлених вимог 17.09.2015р. тобто з 26.06.2015 р. по 17.09.2015 р. та складає 61 робочий день. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 18022,45 грн. (295,45 грн.*61 день =18022,45 грн.). Тому, встановивши, що в день звільнення позивач не працював, пред'явлення вимоги про розрахунок відбулось у вигляді подання заяви про видачу судового наказу, яка розглядалась Приморським районним судом м.Маріуполя (справа №266/2142/15-ц). Провадження за цією справою було відкрите 24.06.2015, а 26.06.2015 р. був виданий судовий наказ на суму 10427,29 грн. Ухвалою від 30.07.2015 року вказаний судовий наказ був скасований судом у зв'язку з незгодою боржника з сумою заборгованості. Отже, суд вважає належною датою пред'явлення вимоги про розрахунок 26.06.2015 року - дату видачі судового наказу, і з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати позивача в сумі 295,45 грн., який сторони не оспорювали, [PERSON] підлягає до виплаті заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні в сумі 18022,45 грн. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації нараховується шляхом помноження суми нарахованого, але не сплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період виплати доходу. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації розраховується шляхом помноження суми нарахованого, але не сплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період виплати доходу. З наданої відповідачем довідки №385 від 09.03.2016 р. з розрахунком суми компенсації за затримку виплати заробітної плати вбачається, що станом на 09.03.2016 р. [PERSON] фактично нарахована при виплаті заборгованості компенсація за затримку виплати заробітної плати 4269,35 грн. з урахуванням податків та зборів ( а.с. 34). Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставини враховуючи, що Відповідач повністю визнає вказаний розмір компенсації за час затримки заробітної плати, тому вказана обставина не підлягає доведенню іншими доказами, у зв'язку із чим з відповідача на користь Позивача підлягає стягненню компенсація за затримку виплати заробітної плати в сумі 4269,35 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 551,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved