Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У грудні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, посилаючись на те, що ПАТ «Київобленерго» є суб'єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованими тарифами, та ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області. З метою визначення обсягу спожитої електричної енергії [PERSON] було встановлено електролічильник № 1836985. На підставі зафіксованих показників лічильника боржнику було виставлено рахунок за спожиту електроенергію № [NUMBER] за листопад 2016 року від 25.11.2016 р. на загальну суму 6 261,77 грн.. Згідно вимог норм чинного законодавства [PERSON] використала електричну енергію відповідно до умов Договору про користування електричною енергією, однак не виконала обов'язку щодо оплати спожитої електроенергії, передбаченого ПКЕЕН та укладеного Договору про оплату спожиту електричну енергію. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Київобленерго» просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Київобленерго» 6 261,77 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та понесені судові витрати. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у листопаді 2016 року на підставі зафіксованих показників лічильника відповідачу [PERSON] було виставлено рахунок за спожиту електроенергію № [NUMBER] від 25.11.2016 року на загальну суму 6 261,77 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком за електроенергію № [NUMBER] від 25.11.2016 року. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по особовій картці споживача [PERSON] нараховано заборгованість з 21 січня 2014 року по 21 листопада 2016 року у розмірі 6 261,77 грн.. Відповідно до п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог п. 1-2 ст. 26 Закону України «Про електроенергію» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В позовній заяві позивач ПАТ «Київобленерго» зазначив, що між [PERSON] та ПАТ «Київобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого електропостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності, з гарантованим рівнем надійності та безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені договором, а також актами чинного законодавства України. Однак на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано доказів, що між ПАТ «Київобленерго» та [PERSON] укладався договір про користування електричною енергією. В обгрунтування позовних вимог позивачем були надані лише рахунок за електроенергією № [NUMBER] від 25.11.2016 року на загальну суму 6 261,77 грн. та розрахунок заборгованості. З огляду на вищевикладене, позивач ПАТ «Київобленерго» не надав суду доказів, що відповідач [PERSON] користувалась електроенергією за адресою: [ADDRESS], а також, що відповідач є власником жилого приміщення, за адресою якого споживалась електроенергія. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів у їх обгрунтування, і тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed