Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

у грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.1983, який рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 05.07.1996 був розірваний. У подальшому, після розлучення, в період з 16.07.1996 по 01.07.2020, вони продовжили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі [ADDRESS] , яку придбали під час спільного проживання у шлюбі, вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, спільно придбавали майно, здійснювали поточний та капітальний ремонт придбаної квартири, відвідували місце навчання сина та доньки, тобто здійснювали взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Зараз виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя та поділу майна, яке придбане під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але відповідач відмовляється. У зв`язку з викладеним, позивач просить встановити факт проживання її та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 16.07.1996 по 01.07.2020 в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.12.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 34). 30.12.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] до нього відмовити в повному обсязі, вважає вимоги позивачки незаконними та необґрунтованими, посилаючись на те, що вони з позивачкою хоча і проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] в період з липня 1996 року по жовтень 2019 року, проте не були пов`язані взаємними правами та обов`язками як чоловік та дружина, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не придбавали за спільні кошти рухоме та нерухоме майно. Їхні відносини були пов`язані лише побутовими умовами проживання як співмешканців квартири, яка була придбана ним в період перебування в офіційному шлюбі з позивачкою. Одночасно наголошує на тому, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 1січня 2004 року (після набуття чинності СК) (а.с. 47-53). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 83). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічних тим, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та пояснив, що після розірвання шлюбу в 1996 році подружжя [PERSON] проживали в цивільному шлюбі за однією адресою, а саме по [ADDRESS] , вели спільне господарство та виховували дітей, сільська рада та жителі села не були обізнані про те, що сторони розлучені, їхні стосунки були притаманні подружнім. Спір виник тоді, коли на пропозицію позивача щодо поділу майна, яке нажито ними спільно, відповідач повідомив, що все майно належить тільки йому. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що колишнє подружжя [PERSON] дійсно з 1996 року по 2019 рік проживали в одному будинку, але не жили однією сім`єю, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, кожен мав окрему кімнату, витрати по господарству, утриманню дітей несли окремо. Свідки не були присутні на сімейних святах, не були обізнані про подробиці їхнього життя. Відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу в 1996 році вони з позивачкою не проживали як подружжя, а лише мешкали в одній квартирі, жили в окремих кімнатах, окремо харчувалися, тримали господарство. Відповідач не заперечує, що позивач придбавала деякі речі, він також придбав деяке майно, але за власні кошти та заперечує щодо його поділу, водночас зазначив, що не дійшли спільної думки щодо поділу майна, оскільки позивач про це йому і не говорила. Відповідач також зазначив, що вони з колишньою дружиною жили в одній квартирі бо мають двох дітей, які після розлучення були ще неповнолітніми і вони як батьки виконували свій батьківський обов`язок. Також повідомив, що він сам готував їжу та обідав на роботі, але деколи їв страви, які готувала [PERSON] . Город тримала та обробляла [PERSON] , він допомагав та виконував чоловічу роботу - дискував землю, перевозив на тракторі городину тощо, за що [PERSON] давала йому гроші на солярку. Він самостійно сплачував комунальні послуги, оскільки в [PERSON] ніколи не було грошей. Ремонт робили окремо. Також він платив за навчання дітей, [PERSON] давала продукти та гроші на інші потреби. В листопаді 2019 року [PERSON] поїхала до доньки в м.Київ, після чого він не виявив документів на квартиру, багато речей належали сину, який на даний час проживає своєю сім`єю. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свою позицію, допитавши свідків, дослідивши надані докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень, суд встановив таке. 29 січня 1983 року Михайлівською сільською радою Машівського району Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30 липня 2008 року (а.с. 4). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 07.10.1993 [PERSON] , відповідач по справі, купив у КСП «Славутич» с. Михайлівка Машівського району Полтавської області квартиру в двоквартирному житловому будинку, які він займає, в с. Михайлівка Машівського району Полтавської області (а.с. 6). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 05.07.1996 шлюб між сторонами розірваний (а.с. 7-8). Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом вказувала, що вона проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 16.07.1996 року по 01.07.2020 року. Як повідомили сторони, в цей період у зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно з п.1 розділу V11 Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану ( ч.2 ст.6 цього Кодексу). Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з настанням певних юридичних наслідків цивільно-процесуальним законодавством, на той час не передбачалося. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках, встановлення фактів проживання однією сім`єю, у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено. Майнові права та обов`язки членів сім`ї, до яких відносилися і названі вище особи, регулювалися ст. 17 ЗУ «Про власність». Можливість встановлення бажаного позивачем юридичного факту, вперше передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2004 року. Таким чином, норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому у встановленні такого факту у період з 16.07.1996 року до 31.12.2003 року потрібно відмовити. Розглядаючи період часу після 01.01.2004 року, суд зазначає, що положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебуваютьу шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази того, що сторони не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Такийже висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 337-5266/15-ц. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною, підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Так, як убачається з довідки Михайлівської сільської ради № 02-45/202 від 06 липня 2020 року, позивач [PERSON] , 1964 р.н., зареєстрована в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані: чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] (а.с. 9). За повідомленням Михайлівської сільської ради від 19.01.2021 року, наданого на запит адвоката Бульбах Н.М. (а.с.112), на момент видачі довідки № 02-45/202 від 06 липня 2020 року відомості про розірвання шлюбу між вказаними громадянами у сільській раді були відсутні. Згідно з довідкою Михайлівської сільської ради № 02-45/205 від 07 липня 2020 року, житловий будинок квартирного типу № 5, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з двох квартир [ADDRESS] та № 2, розміщений на земельній ділянці комунальної власності Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області (а.с. 10). За повідомленням Михайлівської сільської ради № 1098 від 07.12.2020, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). З наданої позивачем трудової книжки убачається, що [PERSON] в період часу з 30.07.1982 року по 16.04.2009 року працювала медсестрою Жирківської дільничної лікарні, з 22.05.2009 року по 30.04.2012 року, з 23.03.2017 по 27.12.2007 року та з 17.04.2018 року по 27.11.2018 року медичним працівником ТОВ «Востокстройгаз», з 18.03.2019 року по 18.11.2019 року у вказаному підприємстві працівником по благоустрою (а.с.11,12). Відповідач [PERSON] з 1976 року по 18.02.2000 рік працював шофером в КСП «Славутич», з 19.02.2000 по 06.03.2003 шофером в ТОВ «Агрофірма «Батьківщина», з 07.03.2003 по 25.01.2005, 11.04.2005 по 06.11.2008, 14.04.2009 по 02.11.2009, з 09.04.2011 по 08.11.2011, з 05.03.2012 по 23.03.2012, з 03.04.2012, з 05.04.2013 по 15.04.2013, 17.04.2013 по 02.12.2013, з 02.04.2014 по 04.12.2014, з 05.02.2015 по 11.02.2015, з 18.03.2015 по 09.11.2015, з 02.03.2016 по 09.03.2016, з 02.04.2016 по 12.12.2016 , з 03.03.2017 по 10.03.2017, з 17.03.2017 по 06.11.2017, з 18.12.2017 по 22.12.2017, 14.03.2018 по 10.12.2018, з 16.03.2019 по 22.03.2019, з 03.04.2019 по 31.10.2019, з 08.12.2019 по 20.12.2019 та з 08.04.2020 по 28.12.2020 року працював водієм ТОВ «Востокстройгаз» за строковим трудовим договором (а.с.68-78). За доводами позивача, за час спільного проживання вони з відповідачем побудували біля квартири господарські будівлі і споруди, де разом вели спільний побут та господарство, проводили ремонт, також за час спільного проживання придбавали побутову техніку, меблі, автомобіль, трактор та сільськогосподарський реманент до трактора тощо. Натомість відповідач, не заперечуючи факт придбання у вказаний позивачем період часу побутової техніки, меблів, автомобіля, трактора, проведення будівельних і ремонтних робіт, наполягав на тому, що майже все придбано за його кошти, оскільки він працював, отримував заробітну плату, яку самостійно використовував на придбання майна, ремонтні роботи та ведення господарства, водночас колишня дружина завжди мала кредити. Позивач також придбавала деякі меблі, речі, робила ремонти, але окремо. Багато речей, що є в квартирі, належать сину. Документів, які би свідчили про належність сторонам майна, суду не надано. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона тривалий час проживала в с.Михайлівка, а саме з 1999 року та з 2002 року по 2008 рік вона мешкала по сусідству з сім`єю [PERSON] та не знала, що вони розлучені, жили як сім`я, виховували разом дітей, господарювали та разом відпочивали. До цієї сім`ї часто приїздили гості, [PERSON] була гарна господиня, на подвір`ї та в будинку в них був завжди порядок. Всі думали, що одружені, про розлучення вона дізналася від [PERSON] років п`ять тому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству, з сім`єю [PERSON] , а саме по [ADDRESS] , товаришує з [PERSON] з 2004 року та бачила, що подружжя разом робили ремонт в будинку, постелили бруківку на подвір`ї, біля господарства поралися і чоловік і жінка. Сім`я обробляла городи та один город знаходиться біля її будинку і вона бачила, що [PERSON] садила та поралася, а також з городу, що розташований далі від її будинку, їздив на тракторці чоловік. Також свідок [PERSON] показала, що вона проживає на одній вулиці з сім`єю [PERSON] та товаришувала з [PERSON] , оскільки мали спільне захоплення вишивкою бісером. [PERSON] жили разом, вели спільне господарство, на сторонній погляд були зразковою сім`єю, а тому було дивно, коли [PERSON] поїхала в Київ. Подружжя виховало двох дітей - придбали синові будинок, доньку вивчили в Києві, купували до хати все разом, робили ремонти, тримали корову, свиней, бройлерів та продавали вирощене. Вона купляла інколи в них картоплю та свинину, біля свіжини поралися разом. [PERSON] говорила, що вони придбали трактор, інше майно, за чиї кошти не знає. Також завжди разом їздили до [PERSON] батьків. Свідок [PERSON] повідомила, що знайома з сім`єю [PERSON] , які жили по [ADDRESS] , мають двох дітей, придбали синові будинок, донька живе в м.Києві. Чула від людей що [PERSON] тримали господарство та свиней, вона купляла в [PERSON] м`ясо. Знає [PERSON] як хорошу господиню та медсестру. [PERSON] повідомила суду, що з 1988 року по 2005 рік вона проживала по сусідству з подружжям [PERSON] , в одному будинку, який має дві квартири, разом тримали корову, [PERSON] ніколи [PERSON] не ображав, але гроші не були спільними, бо [PERSON] не вміла коштами розпоряджатися. Коли [PERSON] в 2003 році пішов на роботу в ТОВ «Востокстройгаз» та почав гарно заробляти, стосунки погіршилися, [PERSON] скаржилася, що чоловік не дає грошей, але казала, що платить комунальні послуги, продукти. Їй відомо, що подружжя [PERSON] розлучилося, але продовжували жити в одній хаті, [PERSON] виїжджала в Жирківку, на квартиру, а потім вони з [PERSON] з`їхалися, діти жили з ними, нічого в побуті не змінилося, доглядали за господарством, [PERSON] займалася городом, [PERSON] виконував важку роботу на городі, тримали кожний окремо господарство. Ремонти робив [PERSON] , платив ком послуги, купляв техніку. [PERSON] казала, що її діло кухня, а все інше це [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона товаришувала з [PERSON] з 1996 року по 2019 рік, тобто до того часу, коли [PERSON] виїхала з села до дочки в м.Київ. Після того їхні стосунки розладилися. Після розлучення в 2005 році, про що вона дізналася в 2006 році, [PERSON] та [PERSON] жили в одному будинку, але в кожного було своє господарство, гроші, ремонти робили за [PERSON] кошти, [PERSON] купляла меблі, часто брала кредити. З 1996 року по 2005 рік жили як подружжя, тримали корову, доглядали городи. Свідок [PERSON] повідомив, що він проживає по [ADDRESS] та дізнався про те, що подружжя [PERSON] розлучилися від [PERSON] , коли спитав в нього за гроші, які позичила [PERSON] . На що чоловік сказав, що вони розлучені і за борг він нічого не знає. [PERSON] років 10 тому назад віддавав за дружину кредит в банк. Також повідомив, що [PERSON] та [PERSON] жили разом, тримали господарство, але подробиць він не знає, в гості не ходив. Аналізуючи зібрані у справі докази, оскільки сторони зареєстровані та в період з 01 січня 2004 року до 31 жовтня 2019 року проживали за однією адресою у квартирі, яка придбана ними у шлюбі на ім`я відповідача, спільні діти сторін до повноліття та закінчення навчання проживали також з батьками, які їх утримували, виховували та навчали разом, позивачка та відповідач придбавали речі домашнього вжитку та побутову техніку в дім, проводили ремонтні роботи та тримали домашнє господарство, догляд за яким здійснювали обоє, враховуючи публічне висвітленням спільного проживання сторін у спірний період 2004-2019 років та позиціонування їх як сімейної пари, яка проживає разом, суд доходить висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 31 жовтня 2019 року в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з чим в цій частині позов потрібно задовольнити. В іншій частині позов задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що з 01.11.2019 року позивач виїхала з квартири [ADDRESS] та припинила спільне проживання з відповідачем, що підтверджується актами про встановлення факту проживання громадян на території Михайлівської сільської ради (а.с.55-67), в яких зазначено, що позивач [PERSON] з 01 листопада 2019 року в квартирі [ADDRESS] , не проживає. Відповідно до змісту ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial