Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище заявою, у якій просила: - оголосити померлим [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], селище міського типу [PERSON], вулиця Коцюбинського, 84. В обґрунтування заяви [PERSON] вказувала про те, що [PERSON] є її рідним братом. Після смерті батьків, останній у 1997 році поїхав із постійного свого місця проживання у [INFO] до співмешканки у місто Конотоп Сумської області. З 1997 року вона жодного разу брата не бачила, додому він ніколи не приїздив. З метою встановлення його фактичного місця перебування, вона звернулася до правоохоронних органів, при цьому [PERSON] було оголошено у розшук. Листом від 24 квітня 2015 року Конотопський МВ УМВС України в Сумській області повідомив її про те, що заходи розшуку її брата бажаного результату не дали, місце знаходження останнього невідомо. Заявник змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав, оскільки визнання померлим [PERSON] необхідно їй для прийняття спадщини. У судове засідання заявник [PERSON] не зявилася. Представник заявника [PERSON] надала до суду письмову заяви про проведення слухання справи без її участі, просить її задовольнити. Заінтересована особа Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання свого представника не направили. Надіслала до суду листа, в якому просила розглянути справу у відсутність їхнього представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та копії актового запису про народження 28 квітня 1952 року народився [PERSON]. Його батьками значиться [PERSON] та [PERSON] Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно із записами у погосподарській книзі № 39 особовий рахунок № 3602 є головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, селище міського типу [PERSON], вулиця Коцюбинського, 84. Серед проживаючих значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 грудня 2001 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2001 року [PERSON] належить ? частина житлового будинку № 84 Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 лютого 2017 року [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], селище міського типу [PERSON], вулиця Коцюбинського, 84, крім неї у будинку зареєстрований брат [PERSON], який з 1997 року у будинку не проживає. Даний факт підтверджено сусідами. Відповідно до листа начальника Конотопського МВ (з обслуговування м. Конотоп та Конотопського району) УМВС України в Сумській області від 24 квітня 2015 року [PERSON] перебував у розшуку в Конотопському МВ УМВС як особа, що переховується від органів досудового слідства 03 червня 2014 року за відсутності в діях ознак кримінального правопорушення, на підставі постанови слідчого його розшук припинено. За час перебування у розшуку місце знаходження [PERSON] не було встановлено. За повторною заявою було здійснено перевірку за всіма наявними обліками, інформацією про місце перебування [PERSON] Конотопський МВ УМВС України в Сумській області не володіє. Згідно із листом від 03 квітня 2017 року Конотопського ВП ГУ НП в Сумській області [PERSON], [INFO], перебував у розшуку в Конотопському ВП ГУНП в Сумській області в період часу із 30 травня 1997 року по 03 червня 2014 року як особа, що переховується від органів досудового слідства. 03 червня 2014 року Конотопському ВП ГУНП в Сумській області розшук [PERSON] припинено у звязку із закриттям кримінального провадження. За час перебування у розшуку місцезнаходження [PERSON] не було встановлено. Справи про оголошення фізичної особи померлою відносяться до справ окремого провадження. Згідно із пунктом 3 частини другої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до вимог частини першої й другої статті 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних, або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. З метою зясування обставин, суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Відповідно до частини статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у частині другій статті 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Оскільки у місці постійного проживання [PERSON] вже більше трьох років немає відомостей про місце його перебування та встановити місце його знаходження не представляється можливим, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для оголошення останнього померлим. Відповідно до частини третьої статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Outcome: approved