Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 09.06.2006 між нею та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір за №СМ-302/142/2006 на суму 330\~000,00 доларів США. 08.05.2007 між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №СМ-SME302/100/2007. В забезпечення виконання зобовязань того ж дня між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки №PCL-302/142/2006, згідно з яким позивач передала в іпотеку Банку належну їй частину адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект імені Газети «Правда», 35 а в м. Дніпропетровську. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 2032. 16.05.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під №2888, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - адміністративну будівлю цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект імені Газети «Правда», 35 а в м.Дніпропетровську. Також, даним виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №СМ-302/142/2006 від 09.06.2006 та №СМ-SME302/100/2007 від 08.05.2007 у загальному розмірі 2\~655\~343,86 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки не зазначено строку за який провадиться стягнення, не підтверджено безспірність заборгованості. Так, на день вчинення виконавчого напису між позивачем та відповідачем існував судовий спір щодо суми заборгованості за кредитним договором, що виключає факт безспірності заборгованості для вчинення виконавчого напису, а саме, 19.06.2012 позивач зверталася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання договорів недійсними. 31.07.2012 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до того ж суду із зустрічною позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2014 у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг-Україна» були задоволені частково. Постановою Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2014, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. На підставі зазначеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 16 травня 2013 року, реєстраційний № 2888 виконавчий напис про звернення стягнення на майно, а саме частину адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект імені Газети «Правда», 35 а в м. Дніпропетровську, та за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «Факторинг Україна» за кредитними договорами №СМ-302/142/2006 від 09.06.2006 та №СМ-SME302/100/2007 від 08.05.2007 у загальному розмірі 2\~655\~343,86 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала письмові пояснення на позов та просила суд вирішити справу відповідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки до суду не сповістили. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.06.2006 між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір за №СМ-302/142/2006 на суму 330\~000,00 доларів США. 08.05.2007 між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №СМ-SME302/100/2007. В забезпечення виконання зобовязань того ж дня між тими самими сторонами було укладено договір іпотеки №PCL-302/142/2006, згідно з яким позивач передала в іпотеку Банку належну їй частину адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект імені Газети «Правда», 35 а в м. Дніпропетровську. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 2032. 16.05.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під №2888, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект імені Газети «Правда», 35 а в м.Дніпропетровську. Також, даним виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №СМ-302/142/2006 від 09.06.2006 та №СМ-SME302/100/2007 від 08.05.2007 у загальному розмірі 2\~655\~343,86 грн. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2014 у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг-Україна» були задоволені частково. Постановою Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2014, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від03 лютого 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України «Про нотаріат»\~ нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~\~22 лютого 2012 року\~\~№ 296/5\~ та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Таким чином, оскільки станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису між сторонами існував спір, який розглядався в суді з приводу суми заборгованості, що не свідчить про безспірність розміру заборгованості, підстав для вчинення виконавчого напису не було, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а позов підлягає задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved