Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 вересня 2011 року стала власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], як член сім'ї колишнього власника житла, не знялася з реєстраційного обліку за його адресою, чим порушує права позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Разом з цим, позивач та її представник до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Одночасно позивач [PERSON] у заяві вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві (а.с.30-34). Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON] та її представника. Представник третьої особи - Куйбишевського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується із положеннями статті 169 ЦПК України (а.с.36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила (а.с.16,35). За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 07 листопада 2005 року за реєстровим №3486, [PERSON] належав житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] Зазначений житловий будинок з усіма будівлями та господарчими спорудами за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 13 вересня 2011 року за реєстровим №2993, був відчужений [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.6-11). За позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний вище будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 вересня 2011 року (а.с.7). Після продажу будинку відповідач [PERSON], як член сім'ї колишнього власника житлового будинку, добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою вищевказаного будинку не забажала (а.с.6,6а,12,13,16). Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Права власника житлового будинку, квартири, які визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється (крім інших випадків) у разі відчуження власником свого майна. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (стаття 405 ЦК України). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи із системного аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що разом з припиненням права власності у самого власника будинку у зв'язку з його відчуженням, припиняється і право користування цим будинком у членів його сім'ї. В даному випадку право користування відповідача [PERSON] об'єктом власності, а саме житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] є похідними від прав самого власника, що узгоджується із частиною першою статті 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд дійшов висновку, що у даному випадку перешкодою у використанні придбаного позивачем будинку є небажання відповідача добровільно знятися з реєстраційного обліку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved