Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 00 копійок на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 червня 2011 року позивач з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований у Пісочинській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис №13 від 02.06.2011. [INFO] у сторін народилась спільна донька - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на спільні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. У червні 2018 року сторони розійшлися та розпочали проживати окремо один від одного. У зв`язку з чим, позивач у серпні 2018 року подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Спільна донька залишилась проживати разом з позивачем, яка самостійно, власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітню доньку, а також виконує всі інші обов`язки, необхідні для належного утримання дитини. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання спільної доньки у сумі 500 гривень на місяць, яка не відповідає потребам дитини. Позивач не володіє інформаціє щодо постійного місця роботи відповідача та його доходу, однак їй відомо, що відповідач нещодавно повернувся із заробітків закордоном. Відповідач на обліку в регіональному відділенні Державної фіскальної служби зайнятості не перебуває та офіційного доходу не має. Відтак, оскільки згоди про утримання дитини між сторонами не досягнуто, відповідач не має постійного доходу позивач вважає, що розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 2027, 00 гривень щомісячно. 04 лютого 2019 року на адресу Харківського районного суду Харківської області надійшла інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) позивача та відповідача, отримана в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, прийнята до розгляду, провадження відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 червня 2011 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 13 (а.с.4). Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітньою доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 07 жовтня 2011 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 171 (а.с.3). Дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що зокрема підтверджено довідкою виданою виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за вих.№318 від 10.02.2019 (а.с.27). Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно частин першої та другої статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривні, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, суд вважає за можливе відступити від рівності часток і встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2027 гривень. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 05 грудня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 00 копійок на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 05 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону. Щодо встановлено аліментів в твердій грошовій сумі суд зазначає. Статтею 184\~СК України чітко визначені обставини при яких суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі. З 08 липня 2017 року діє нова редакція вказаної статті, якою передбачено право одержувача аліментів визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Підстави, умови і порядок стягнення аліментів, визначення їх розміру істотно змінився на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, зокрема, можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не пов`язано з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержання частини доходу в натурі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимог\~ частини\~шостої статті\~141 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень в дохід держави.

Outcome: approved