Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилався на те, що вночі 03 серпня 2013 року в результаті ДТП він був госпіталізований в Артемівську ЦРЛ з отриманими травмами, де йому була надана медична допомога і проведено огляд на наявність алкоголю в крові. В провадженні Артемівського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «СК «Аско-Донбас-Північний» до нього про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної ДТП. Підставою для подачі такого позову є довідка Бахмутської ЦРЛ про те, що він знаходився в момент скоєння ДТП в стані алкогольного сп'яніння. В ході розгляду даної справи судом були витребувані з ЦРЛ матеріали огляду його на наявність алкогольного сп'яніння. Лише 29.12.2016 року він ознайомився із протоколом та актом медичного огляду,з якого йому стало відомо що під час скоєння ДТП він перебував в стані алкогольного спяніння. Однак він був тверезим і вважає,що відповідач надав неправдиві висновки огляду на наявність алкоголю в крові. З наведених причин ним було пропущено строк на оскарження даного висновку, який він просить поновити. Посилаючись на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, медичний огляд було проведено з порушенням Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів, просив визнати протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 32 та акт № №00032 Бахмутської центральної районної лікарні про його перебування в стані алкогольного спяніння 03.08.2013 року в момент ДТП, недійсними. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд безпідставно вважав, що позивач не надав доказів, які б спростували висновки, зазначені в оскаржених документах, виходячи з наступного. Вважає, що оскаржувані ним документи мають юридичне значення, тому має принципіальне значення те, яким чином вони були оформлені та яким чином була проведена процедура огляду на стан спяніння. Результати, зазначені в цих документах можуть бути законними тільки тоді, коли відповідачем процедура огляду на стан спяніння проведена згідно встановленим законодавством нормам. Порядок проведення огляду на наявність спяніння передбачений «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого спяніння або таких, що знаходяться під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджених Наказом МВС України та МОЗУ №400/666 від 09.09.2009 року, зареєстрований Міністерстві Юстиції України 06.10.2009 року №931/16947, діючий станом на 03.08.2013 року. В порушення вказаної Інструкції не були складені акт медичного огляду та Висновок про результати огляду на стан алкогольного спяніння. Відповідач надав наступні документи: 1) протокол №32 від 03.08.2013 року, який не має висновку про огляд; в ньому відсутній підпис оглянутої особи. Інформація у п.10 протоколу про те, що напередодні випито 5 пляшок пива, не підтверджено підписом оглянутої особи, не складався також акт про відмову від підпису. Інформація про вживання 5 пляшок пива не відповідає епікризу карти стаціонарного хворого №2652/650, в якому відсутня інформація про те, що в нього в момент прибуття в травматологічне відділення були ознаки алкогольного спяніння. На вказаному протоколі від 03.08.2013 року був штамп та печатка КУОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня», незважаючи на те, що у 2013 році існувала «Артемівська» ЦРБ, а не «Бахмутська». Цей факт вказує на те, що цей протокол складався не у 2013 році, а напередодні його предявлення до суду у 2016 році. В цьому протоколі також виправлено по батькові особи, яка оглядалась на стан спяніння, що не виключає помилку по відношенню до особистості оглянутої особи., оскільки у позивача дуже поширене імя «Дмитро» та прізвище «Гончаров». Крім того, цей протокол форми №129/о, яка була не діючої станом 03.08.2013 року. 2) Акт №00032 не має дати складання та дати ознайомлення з ним особи була оглянута на стан спяніння. Зі змісту акту незрозуміло де, коли та за яких обставин він складався та ким підписаний. Прибором «алкотест» він не перевірявся 03.08.2013 року та акт №00032, за твердженням апелянта, він ніколи не підписував., тому готовий на проведення судово-почеркознавчої експертизи. 3) З результатами токсилогічного дослідження №1333 від 08.08.2013 року відповідач його не ознайомив, тому даний факт не оспорюється. Через те, що відповідач не ознайомив з його з результатами огляду на стан спяніння , його позбавив права на повторне токсилогічне дослідження, оскільки забор крові був зроблений в 2 пробірки, інша пробірка з кровю зберігалась у відповідача ще 90 днів та призначалась для повторного дослідження у випадку незгоди з результатами дослідження. Таким чином, велика кількість порушень було допущено відповідачем при проведенні його огляду на стан спяніння, що призвело до того, що були порушені його права. Вважає, що доказом того, що в момент ДТП він був тверезий є той факт, що кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України по відношенню до нього закрито в звязку з відсутністю в його діях складу злочину. В судове засідання зявилися представники КУОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» за дорученням- Божко Л.М. та [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою особисто [PERSON] (а.с.124) . Відповідно до ч. 2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б спростували висновки медичної установи. Проте, такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Способи захисту цивільних прав визначені в ст. 16 ЦК України . Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із таких способів відповідно до ст. 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вбачається з позовної заяви, позивач просив визнати недійсним протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 03.08.2013 року та акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції , якими зафіксовано зовнішній вигляд обстежуваної особи, поведінку і т. д., а також заключний діагноз. Судом першої інстанції установлено, що 03.08.2013 року сталося ДТП за участю [PERSON],його було госпіталізовано до лікарні та проведено медичний огляд для визначення факту вживання алкоголю і стану сп'яніння. За результатами обстеження [PERSON] у протоколі №32 та акті №00032 медичного огляду зазначено наявність алкоголю 1, 42 о/о . Відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 вересня 2009 року № 400/666, за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. п. 3.15 - 3.16). Отже, акт медичного огляду є способом фіксації при обстеженні, а оформлення результатів медичного огляду здійснюється шляхом складання відповідного висновку. Таким чином висновки медичного обстеження КУОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» щодо встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, оформлені протоколом та актом, є лише фіксацією стану [PERSON] і не носять характеру обов`язкових для виконання ненормативних актів. Сам по собі акт та протокол, про визнання яких недійсними заявлені вимоги, не порушують суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси [PERSON] та не породжують для позивача будь-яких прав чи обов'язків і не стосуються визнання або заперечень прав позивача. Зазначені документи можуть бути доказами на підтвердження перебування особи у стані алкогольного сп'яніння та прийняття певних рішень в т. ч. про стягнення з позивача суми шкоди,заподіяної в результаті ДТП, у зв'язку з його перебуванням в нетверезому стані. Із пояснення [PERSON] вбачається,що існує спір в суді відносно нього про стягнення з нього в порядку регресу шкоди,спричиненої в результаті ДТП. Згідно долучених до справи матералів вказані акт та протокол були надані в якості одного з доказів при вирішенні спору про стягнення з нього шкоди, спричиненої в результаті ДТП. Отже, доводи на їх спростування підлягали поданню і перевірці при розгляді цієї справи. Оспорення таких доказів, що подані на підтвердження обставин, шляхом звернення до суду з окремим позовом цивільним процесуальним законодавством не передбачено. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що положеннями Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України № 400/666 від 9 вересня 2009 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2009 року за № 931/16947, на яку посилався позивач, спірних правовідносин не регулюють та не можуть бути застосовані за аналогією при вирішенні справи, яка була предметом розгляду. Крім того, Інструкцією також не передбачена можливість оскарження акта медичного огляду особи та висновку щодо результатів медичного огляду, який складається за результатами огляду на стан сп'яніння. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як визнання недійсним протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння та акту районної лікарні про перебування в стані алкогольного спяніння. Оспорюваним документам може бути надана оцінка судом в сукупності з іншими доказами при вирішенні спору про відшкодування шкоди. За таких обставин та з урахуванням вищевказаних вимог закону позовні вимоги про визнання недійсним протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 03.08.2013 року та акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як вказані протокол та акт не є ні правочином, який можна визнати недійсним, ні актом органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який можна визнати незаконним, а також не впливає на права та обов'язки позивача. Таким чином права позивача не підлягають захисту в обраний ним спосіб, а тому у задоволенні позову слід відмовити з цієї підстави. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем обрано не той спосіб захисту.

Outcome: partial