overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

У грудні 2017 р. представник ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив наступне. В провадженні Міськрайонного ВДВС по Харківському району та м. Люботину ГТУ перебуває виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк». 16.05.2017 р. між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» укладено договір факторингу № 16.15.17-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та відступленого 20.04.2015 р. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі Договору факторингу №17 перейшло до ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ». Як вказано у заяві, ухвалою Оболонського р/с м. Києва від 10.02.2016 р. у справі № 2-6329/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості змінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Тому посилаючись на вищевикладені обставини представник ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» просить суд замінити стягувача - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» у цивільній справі № 2-6329/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Жоден представник в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясовано судом, у провадженні Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботину ГТУ перебуває виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк». 16 травня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» укладено договір факторингу №16.15.17-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та відступленого 20.04.2015 р. ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі Договору факторингу №17 перейшло до ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ». При цьому ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року у справі 2-6329/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості змінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Згідно ст. 512 ЦК України, однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином. У відповідності до ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, повно та всебічно оцінивши письмові докази, прийшов до висновку, що заява представника ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» про заміну сторони виконавчого провадження є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , заявник) звернувся до суду із заявою про призначення його опікуном недієздатного [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ). Заява обґрунтована такими обставинами. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2006 двоюрідного брата заявника [PERSON] визнано недієздатним, а 25.10.2007 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішенням про призначення його опікуном матері [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Незважаючи на те, що [PERSON] знаходиться у Київському психоневрологічному інтернаті, заявник та його мати [PERSON] (далі - [PERSON] ) постійно його навідують, піклуються, забезпечують усім необхідним, у зв`язку з чим звернулися до органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про призначення їх опікунами над недієздатним родичем. 01.10.2018 опікунська рада Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації ухвалила подання про доцільність призначення [PERSON] та [PERSON] опікунами над недієздатним [PERSON] Усі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зі змісту заяви заінтересованої особи [PERSON] вбачається, що вона не підтримує раніше подане до органу опіки та піклування прохання про призначення її опікуном [PERSON] , оскільки не може виконувати обов`язки опікуна за станом здоров`я. З урахуванням психічного стану [PERSON] суд вважав за можливе розглянути справу без його виклику в судове засідання. Нез`явлення учасників справи є підставою для її розгляду без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2006 [PERSON] визнано недієздатним. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи від загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково, постійно проживає в Пуща-Водицькому психоневрологічному інтернаті, страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефектний стан, і за своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, у зв`язку з чим є потреба встановленні над ним опіки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2007 над недієздатним [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном матір [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Згідно положень статей 41, 58, 60 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, суд встановлює опіку і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що інших родичів, окрім тітки [PERSON] та двоюрідного брата [PERSON] , у [PERSON] немає. Спір щодо опікунства над недієздатним [PERSON] відсутній і обставин, які перешкоджають [PERSON] виконувати обов`язки опікуна, не встановлено, а отже дану заяву та подання органу опіки та піклування про призначення заявника опікуном суд визнає обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.08.1991 Палацом одружень «Дарницький», актовий запис № 1931. Подружжя має сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки і відсутність взаєморозуміння. Подружні відносини між сторонами припинилися з середини липня 2013 р. з ініціативи відповідача. З того часу спільне господарство не ведеться. За таких обставин можливості зберегти сім'ю немає і подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача та інтересам дітей. Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, а від відповідача - про визнання позову. Одночасно відповідач подала клопотання відновлення її дошлюбного прізвища [PERSON]. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, а відтак клопотання відповідача є обґрунтованим. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.08.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 942. [INFO] у подружжя народився син [PERSON]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2018 р., з того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяв сторін вбачається, що понад три роки їх сім'я існує лише формально: разом вони не проживають, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.08.2010 Виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 337. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] . Спільне подружнє життя не склалося. Відносини між сторонами мають негативний характер, між сторонам відсутнє нормальне спілкування. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо. Відносини між сторонами зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяв сторін вбачається, що протягом тривалого часу їх сім`я існує лише формально: вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева Ірина Іванівна про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], [INFO]. Зазначав, що після смерті матері, у встановленому законом порядку, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте, у зв'язку з виявленими обставинами виникли труднощі у прийнятті спадщини, а саме у зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища заявника у паспорті, а саме: «[PERSON]» і прізвища його матері у свідоцтві про смерть, де вказано «[PERSON]». Заявник у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою просив суд задовольнити її заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, та розглянути справу за його відсутності. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І. у судове засідання не з'явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістила. За наявних підстав, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд приймає рішення за наявними в справі доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], прізвище заявника та його батьків - [PERSON] та [PERSON] російською мовою зазначені як «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом встановлено, що [INFO], [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.10.2017 р., актовий запис № 10491, посвідчене Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Встановлено, що заявник вчасно звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [INFO] матері - [PERSON] Проте, на підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2018 року йому було відмовлено у зв'язку із наявністю розбіжностей у написанні прізвища в поданих документах, що підтверджують родинний зв'язок (свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть спадкодавця). Пленум Верховного Суду України в постанові №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в п.7 роз'яснив, що суди вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У грудні 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований його племінник [PERSON], який там не проживає з серпня 2016\~р., місцеперебування його невідомо. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходили. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86 (а.\~с.\~6 7). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є племінником [PERSON] (а.\~с.\~10, 11, 14). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86, не проживає більше півтора року (а.\~с.\~11). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86, відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Аширбекова,\~86, який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У грудні 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна,\~59, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований його племінник [PERSON], який там не проживає більше двадцяти років. Від [PERSON] заява про визнання позову або відзив не надходили. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна (попередня назва вулиці Кіма),\~59 (а.\~с.\~7, 8). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є племінником [PERSON] (а.\~с.\~9, 10). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна,\~59 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна,\~59, не проживає більше двадцяти років (а.\~с.\~9) Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна,\~59, відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Зоряна,\~59, який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80\~грн.

Outcome: approved