Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресом: [ADDRESS] та стягнути з останнього витрати судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить її на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру. Разом з нею в даній квартирі зареєстрований відповідач, а саме - колишній чоловік [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON] Відповідач [PERSON] з травня 2013 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, його місце знаходження та проживання невідоме. Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживає понад шість місяців, значиться зареєстрованим лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України та зняти з реєстрації. В ході розгляду справи позивач повністю підтримав позовні вимоги в та просила суд їх задовольнити. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - ВГІРФО Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, будучи повідомленою в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача й третьої особи та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши позивача, яка не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності серії КВ № 74851, видане 14.08.2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації(а.с. 8). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2013 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Видане рішення набрало законної сили 23 вересня 2013 року (а.с. 10-11). Відповідач інтересу до квартири, як постійного місця проживання не проявляє, комунальні послуги не сплачує, поштову кореспонденцію не отримує за даною адресою, його особистих речей у житловому приміщенні немає, залишив вказане житло добровільно. Судом в судовому засідання достовірно встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання, не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців. За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду )про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду )про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON], є обґрунтованим, доведеним належними доказами, дослідженими в судовому засіданні у справі, а тому підлягає задоволенню про визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку, передбаченими ст. 88 ЦПК України З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved