Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ «Банк «Таврика» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] Посилався на те, що 12 квітня 2005 року між АТ «Таврика» (АТ «Таврика» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АТ «Таврика») та [PERSON] було укладено договір про кредитну лінію № 257-Ф. Відповідно до умов цього договору банк відкрив [PERSON] відкличну поновлювальну кредитну лінію в сумі 70000 доларів США строком користування до 10 квітня 2009 року та сплатою за користування кредитними коштами 16 % річних. Відповідно до додаткової угоди № 5 строк користування кредитними коштами продовжувався до 19 квітня 2013 року включно та встановлена процента ставка по кредиту в доларах США в розмірі 16,5 % річних. Пунктом 6.2. кредитного договору визначено, що за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення, від простроченої суми за кожний день. Станом на 12 грудня 2013 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені становить 121420 доларів 28 центів США, що за курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 970512 гривень 30 копійок, з яких: - 86931 долар 89 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 694846 гривень 60 копійок - прострочена заборгованість по кредиту; - 26300 доларів 01 цент США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 210215 гривень 98 копійок - прострочена заборгованість по процентам; - 5977 доларів 04 центи США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 47774 гривні 48 копійок - заборгованість по сплаті пені по простроченому кредиту; - 2211 доларів 34 центи США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 17675 гривень 24 копійки - заборгованість по сплаті пені по простроченим процентам. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 213). З письмових пояснень відповідача, які містяться в матеріалах справи (а.с. 195-199), вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначено, що 24 жовтня 2013 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Банк «Таврика» про визнання кредитного договору недійсним. При цьому, зазначеним рішенням встановлено, що кредитний договір № 257-Ф від 12 квітня 2005 року є неукладеним, тому він не може бути визнаний судом недійсним. Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року набрало законної сили. Таким чином, між сторонами не виникли взаємні права та обов'язки, тому він не є зобов'язаною особою перед ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним договором № 257-Ф від 12 квітня 2005 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 квітня 2005 року між АТ «Таврика» та [PERSON] було укладено договір про кредитну лінію № 257-Ф. Відповідно до умов цього договору банк відкрив [PERSON] відкличну поновлювальну кредитну лінію в сумі 70000 доларів США строком користування до 10 квітня 2009 року та сплатою за користування кредитними коштами 16 % річних (а.с. 6-9). Відповідно до додаткової угоди № 5 строк користування кредитними коштами продовжувався до 19 квітня 2013 року включно та встановлена процента ставка по кредиту в доларах США в розмірі 16,5 % річних (а.с. 16). АТ «Таврика» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АТ «Таврика». Пунктом 6.2. кредитного договору визначено, що за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на день прострочення, від простроченої суми за кожний день. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд вважає, що не є підставою для відмови в задоволенні позову посилання відповідача у своїх письмових поясненнях на зазначення в мотивувальній частині рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року щодо визнання кредитного договору неукладеним. Предметом спору при розгляді справи Ріпкинським районним судом Чернігівської області була позовна заява [PERSON] до ПАТ «Банк «Таврика» про визнання кредитного договору недійсним. За таких обставин, посилання на неукладеність договору в рішення суду не можна вважати обставиною, яка встановлена судовим рішенням. Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2013 року задоволено позов ПАТ «Банк «Таврика» до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за невиконання зобов'язань по кредитному договору № 257-Ф від 12 квітня 2005 року. Правомірність вимог банку судом перевірялась. Станом на 12 грудня 2013 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені становить 121420 доларів 28 центів США, що за курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 970512 гривень 30 копійок, з яких: - 86931 долар 89 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 694846 гривень 60 копійок - прострочена заборгованість по кредиту; - 26300 доларів 01 цент США, що за офіційним курсом Національного банку України на 12 грудня 2013 року становить 210215 гривень 98 копійок - прострочена заборгованість по процентам; - 47774 гривні 48 копійок - заборгованість по сплаті пені по простроченому кредиту; - 17675 гривень 24 копійки - заборгованість по сплаті пені по простроченим процентам. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 12 грудня 2013 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 177-178). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 3441 гривня судового збору.

Outcome: approved