Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних, суму інфляційних втрат та пеню. В обгрунтовання позову вказує, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 28.07.2012 року між сторонами було укладено Договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг». Разом з тим, відповідач не виконує покладені на неї Договором зобов`язання, у зв`язку з чим, за період з 01.10.2019 по 31.07.2020 виникла заборгованість у розмірі 7730,98 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу 45,81 грн., 3 % річних 17,83 грн., пені 1084,74 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та вирішити питання розподілу судових витрат. 14.09.2020 року на судовий запит, поданий у відповідності до частини шостої статті 187 ЦПК України, надійшла відповідь щодо відсутності відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 18.09.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.07.2012 року між сторонами було укладено Договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг», предметом якого є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить власнику на праві приватної власності. Згідно п. 5 Договору, встановлено, що платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР та п. п. 5,10 ст. 20 Закону № 1875, п. 2.2.4 Договору, Боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним грубо порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови Договору. Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що ТОВ «Рада 6» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала будинок [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом, та була виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, станом на 17.03.2019 року, за період з 01.10.2019 по 31.07.2020 у відповідача виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7730,98 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу 45,81 грн., 3 % річних 17,83 грн., пені 1084,74 грн. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved