Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна. Уточнивши позовні вимоги, остаточно просили суд поновити їм строк із зверненням до суду, визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного на біржі, та визнати за ними право власності. Свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2001 р. вони придбали у відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (який діяв і від імені інших співвласників) будинок [ADDRESS]. Оскілки умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, але нотаріально не завірено (договір має запис що подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає) позивачі просили позов задовольнити. Позивачі в судовому засіданні 06.02.2016 р. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду свої пояснення, 13.02.2016 р. просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] придбали у відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будинок [ADDRESS], загальною площею - 158,8 кв. м., житловою площею - 93,7 кв.м. Договір було зареєстровано у представництві Бесарабської товарної біржі 22.11.2001 р. за № 325.01. Договір має запис, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає (а.с.12). На час розгляду справи договір нотаріально не посвідчено. Згідно державному акту на право сумісної власності серії [NUMBER] земельна ділянка площею 0,0988 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить позивачам по ? частки кожному (а.с.13). Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Враховуючи вищевикладене, та, оскільки, вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, а позивач про порушення свого права дізнався нещодавно, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved