Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

у грудні 2016 р. позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу. Зазначив, що 19 листопада 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб, між ним та відповідачем, про що складено актовий запис за № 1960. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Шлюбні відносини фактично між сторонами припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В наслідок розмов, подружжя прийшли до висновку, що розлучення не єдиний вихід для побудови нового щасливого життя та збереження нормального бачення про сім'ю їх спільної дитини. Подальше перебування в шлюбі суперечить його інтересам, просить шлюб розірвати. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов підтримує, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач через канцелярію суду надала заяву, про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила про визнання позову повністю та безумовно. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб сторін, про що складено актовий запис за № 1960. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. За змістом ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач подала до суду заяву, в якій визнає позов повністю та безумовно. Визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,21 грн. (а.с. 1). На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved