Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 2002 року він є власником квартири №14 за адресою: вул. Гасанова, 2 в смт Турійськ Волинської області. За цією ж адресою проживала та зареєстрована відповідач [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]В.), яка є його колишньою дружиною. У 2013 році шлюб між сторонами розірвано. З 2009 року відповідач у спірному житлі не проживає, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання. Оскільки відповідач зареєстрована у квартирі, належній позивачеві, останній не може належним чином скористатись своїм правом власності. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом, розташованим за адресою: вул. Гасанова, 2/14 в смт Турійськ Волинської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоч була вчасно і належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена їй відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України за адресою, за якою вона зареєстрована у встановленому законом порядку згідно відомостей Турійського РС УДМС України у Волинській області (а. с. 15). Зі згоди позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 2002 року позивач [PERSON] є власником квартири №14 за адресою: вул. Гасанова, 2 в смт Турійськ Волинської області (а. с. 8). Відповідно до відомостей, зазначених у будинковій книзі (а. с. 5-7) за вказною адресою зареєстроване також місце проживання [PERSON] Згідно заяви про видачу паспорта та інформації Турійського РС УДМС України у Волинській області від 04 грудня 2015 року за №0726/642, наданої на запит суду, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] та зареєстрована за адресою: [INFO] (а. с. 15, 16). Відповідно до актів Турійської селищної ради від 18 лютого 2014 року, від 18 березня 2015 року, від 09 вересня 2015 року відповідач за вищевказаною адресою зареєстрована, проте з 2009 року там не проживає (а. с. 9-11). Про вказані обставини в судовому засіданні ствердив свідок [PERSON], вказуючи, що у спірному житлі проживає позивач [PERSON], який є його сусідом. Відповідач же у 2009 році добровільно залишила спірне житло у звязку з проживанням за іншою адресою, та з того часу у спірному житлі не проживає, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як передбачено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів його сім'ї. За змістом ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у квартирі за адресою: вул. Гасанова, 2/14 в смт Турійськ Волинської області зареєстрована відповідач [PERSON], проте не проживає за місцем реєстрації з 2009 року із власної волі. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач із власної волі залишила спірне житло та не проживає за місцем реєстрації понад рік, поважних причин відсутності не навела, а наявність її реєстрації порушує права позивача як власника, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем за його заявою.

Outcome: approved