Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що 17.03.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. На її неодноразові звернення надавати щомісячно допомогу на утримання дітей відповідач не реагує. Оскільки, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.03.2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 60, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] I-ОК № 037581. (а.с.4). Від даного шлюбу, мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження [PERSON] I-ОК № 076797, від 17 серпня 2007 року та [PERSON] I-ОК № 169072, від 26.10.2010 року (а.с 3, 15). Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~ Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. Згідно зі ст. 200 СК України\~аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, відповідач по справі не надає допомоги на утримання неповнолітніх доньки та сина, у зв'язку з чим порушуються інтереси дітей. Приймаючи до уваги матеріальне становище дітей, які потребують матеріальної допомоги, та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 02.12.2016 р., а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 02.12.2016 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат повязаних з наданням юридичної допомоги, задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Так, наявна в матеріалах справи квитанція до прибуткового касового ордера не може вважатись належним документальним підтвердженням, здійснення позивачем таких витрат. Суд не може вважати квитанцію без номера, від 1 грудня 2016 року, на суму 200 гривень, видану адвокатом [PERSON], такою яка видавалася за правову допомогу, оскільки ніяких підтверджень того, що позивач сплатила дану суму адвокату, суду не надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial