Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

у вересні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] по Генеральному договору про надання кредитних послуг №BL1581 від 31.01.2008 та Додатковій угоді №BL1581/К1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1581 від 31.01.2008 у розмірі 2992065 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі шістдесят п`ять) грн 98 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №225) (літ. А), що знаходяться за адресою [ADDRESS] та належать [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2011 та зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 18.04.2011 за реєстраційним №32010588, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання на стадії виконавчого провадження та покласти судові витрати на відповідача. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 31.01.2018 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1581 та додаткову угоду до нього від 31.01.2008 №BL1581/К-1 за умовами якого позивачем надано позичальнику кредит у розмірі 370000 доларів США 00 центів на строк до 01.01.2028 із процентною ставкою 11,5% річних, а у випадку прострочення, починаючи з 01.03.2008 встановлюється підвищена кредитна ставка у розмірі 23% річних, крім цього з метою виконання зобов`язань за Генеральним договором сторони уклали договір іпотеки/нерухомого майна нежитлової нерухомості від 31.08.2008 за яким відповідач передала в іпотеку нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літера А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в подальшому 14.05.2020 Деснянським районним судом м. Києва у справі №2-508/10 було постановлено рішення, яким було стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 400661 дол. США 19 цен., 19.08.2013 було реалізовано 1/2 частину предмета іпотеки по Генеральному договорі №BL1581 від 31.01.2008, тобто 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по 12 (групи приміщень №255) (літера А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в результаті чого заборгованість по Генеральному договорі була частково погашена у розмірі 183534 грн 55 коп., внаслідок чого сума заборгованості склала 2992065 грн 98 коп., при цьому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження №59022695 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-508 виданого Деснянським районним судом м. Києва від 03.09.2020, також 21.03.2011 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва по справі №2-27/11 було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] за якою до останнього перейшла у власність 1/2 частина нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (літера А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстровано 18.04.2011 за реєстраційним №32010588, при цьому особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі, і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. 01.10.2019 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження (а.с. 54). 03.09.2020 на адресу суду надійшов відзив від відповідача по справі в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач безпідставно вважає вказане нерухоме майно обтяження іпотекою та намагається у спосіб і на підставах не передбачених законом задовольнити свої майнові інтереси за боргами зовсім іншої особи за рахунок відповідача, який до порушення прав позивача не причетний, крім цього позивач всупереч вимогам, як й встановлено вже рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2010 та умов вказаного договору протиправно та незаконно змінив в однобічному порядку істотні умови як кредитного, так і відповідно іпотечного договору, що є підставою для звернення до суду з вимогами щодо розірвання вказаного договору іпотеки, що є підставою для звернення до суду з вимогами щодо розірвання вказаного договору іпотеки, так як зміна істотних умов договору є підставою за приписами ст. 651, 652 ЦК України для розірвання договору, також відповідач заперечуючи проти пред`явленого позову посилається на здійснення банком нечесної підприємницької діяльності, що також є підставою для врахування цього судом та відмови у задоволенні позову, оскільки вводить споживача в оману шляхом встановлення в односторонньому порядку процентної ставки, що збільшило суму зобов`язання, не булита не є узгодженими й з позивачем, як особою, яка на даний час несе зобов`язання за вказаним кредитним договором іпотеки, крім цього на даний час державна реєстрація змін умов обтяжень позивачем також не здійснена, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, при цьому одночасно відповідач зазначає, що позивач вже скористався своїм правом та добровільно на власний розсуд ще в 2009 шляхом пред`явлення позову про стягнення грошової суми заборгованості з позичальника, у подальшому позивач також використав своє право на звернення стягнення з даним позовом іпотеки так як звертався до суду з аналогічним позовом й реалізував своє право ще в 2013 році на звернення стягнення на той же самий предмет іпотеки, оскільки існує вже рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги заявлені позивачем вдруге, що є підставою для закриття провадження у справі, одночасно позивач у своїй позовній заяві наводить невідомі та такі, що не підтверджені жодними доказами складові частини заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у розмірі 2882999 грн 84 коп. та заборгованість зі сплати процентів у розмірі 109066 грн 14 коп., однак вказане не підтверджено жодними доказами, що є власними припущеннями позивача, а тому враховуючи вищезазначені доводи відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 171-175). 11.09.2020 ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 178). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позицію представника відповідача, просив застосувати строки позовної давності. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1581 згідно умов якого позивач зобов`язався надавати кредитні послуги у валютах, в межах встановленого ліміту у розмірі 370000 доларів США 00 центів, а позичальник повинна виконати свої зобов`язання по поверненню використаної суми не пізніше 01.01.2028 і виконати всі зобов`язання (а.с. 10-15). 31.01.2020 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №BL1581/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL1581 від 31.01.2008 яким визначено, що за використання кредитних коштів у межах встановленого ліміту встановлюється процента ставка 11,5% річних (п. 3.1), а у разі користування кредитними коштами понад строк, встановлений Генеральним договором та/або цією індивідуальною угодою та/або у разі прострочення термінів сплати процентів та/або винагороди, визначених такими договорами, сторони узгодили настання правові наслідки (п. 3.2) (а.с. 16, 17). 31.01.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нежилі приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №255 (літера А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору, засвідченого ПН КМНО 31.01.2008,площа якого становить 131,60 км.м (а.с. 18-201). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2010 позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 400611 доларів США 19 центів, що за курсом НБУ складає 3175600 грн 53 коп., витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 1700 грн 00 коп. та 120 грн 00 коп. відповідно, позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання генерального договору та додаткової угоди від 31.01.2008 задоволено, Генеральний договір №BL1581 та додаткову угоду №BL1581К-1 від 31.01.2008 укладені між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] розірвано та стягнено з ПАТ «Універсал Банк» та користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 08 грн 50 коп. та 37 грн 00 коп. відповідно (а.с. 22-26). 21.03.2011 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва між [PERSON] та [PERSON] визнано мирову угоду на підставі якої [PERSON] добровільно погоджується прийняти у власність 1/2 частину нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) літера А, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 131, 6кв.м. (а.с. 27). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відомостей КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» про держану реєстрацію прав встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності на підставі ухвали суду від 21.03.2011 Святошинський районний суд м. Києва 1/2 частина нежилих приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (в літ. А) загальною площею 131,60 кв.м за адресою: [ADDRESS] , номер запису: 8373-П в книзі : 152п-100 (а.с. 28). Згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 01.07.2015 постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 01.07.2015 накладено арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а саме 1/2 частина нежилих приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №255) (в літ. А) загальною площею 131,60 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 29, 30). У силу положень розділу 2 Договору Іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 31.01.2008 зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за будь-яким з вищезазначених основного договору, що утворюють основне зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі право перед іншими кредиторами. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору іпотеки). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 23 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодержателя до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім цього в ході судового засідання представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, але навіть після відновлення провадження та виходу із нарадчої кімнати для з`ясування обставини початку перебігу строку позовної давності на запитання суду сторони не надали обґрунтованої відповідді саме коли було порушене право відповідачем. Судом у нарадчій кімнаті із власної ініціативи було оглянуто архівну справу за № 759/12846/14-ц з метою встановити точний строк, однак у заяві позивача та у клопотанні про заміну третьої особи на відповідача, а відповідача на третю особу є лише повідомлення, що у ході судового засідання стало відомо, при цьому точної дати немає, також у жодній заяві відповідача по справі та його представника не зафіксовано жодної дати, а лише посилання, що: «у ході судового засідання», при цьому доводи з приводу позовної давності, що викладені у відзиві не підтверджуються будь-якими доказами, внаслідок чого суд їх вважає недоведеними. Отже, суд обмежений правом застосування строків позовної давності, так як відповідачем не надано доказів саме коли у позивача почався перебіг строків позовної давності, а суд відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України не може із власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору. У запереченнях на позов чи зустрічному позові можливо викладати вичерпний зміст заяви про застосування строку позовної давності з відповідною прохальною частиною (у тому числі по тексту), а не лише здійснити загальне посилання на норми ст. 267 ЦК України чи посилання на сплив позовної давності (ухвала ВССУ від 16.09.2015 р. (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 51750151; ухвала ВССУ від 13.05.2015 (336, 337 ЦПК) - 44244082; ухвала ВССУ від 22.04.2015 (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 49451954, ухвала ВССУ від 17.07.2014 р. (поперед. 332 ЦПК) - 39840132; ухвала ВССУ від 19.11.2014 р. (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 41558908; ухвала ВССУ від 11.06.2014 (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 39256352; ухвала ВССУ від 11.12.2013 (поперед. 332 ЦПК) - 36204188, ухвала ВССУ від 19.12.2012 р. (нов. розг. 336, 338 ЦПК) - 28309681, лист ВССУ від 16.01.2013 р. N 10-70/0/4-13). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України). З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved