Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У грудні 2014 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вендор» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Вендор») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказувало на те, що 30 липня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» укладено та в установленому порядку підписано договір про відступлення права вимоги №3, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором №014/ZB8ALU/3/001, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] від 10 квітня 2013 року, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 13 600,00 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,5 % на місяць, на строк 36 місяців. Зокрема, відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 1.4 повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно до 20 (двадцятого) числа кожного місяця відповідно до графіку платежів наведеного в Додатку №2 до Кредитного договору. Крім того, підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Разом з тим, відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, про існування якої банк повідомляв позичальника шляхом надіслання йому листа-вимоги про необхідність погашення боргу від 30.09.2014 року з вимогою виконання договору, який був повернутий на адресу банку у зв'язку із відсутністю адресата. Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав кредитні кошти, однак відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконав, що призвело до того, що станом на 17 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 17 801,33 грн., яка складається із: прострочених нарахованих процентів - 229,71 грн.,боргу за несплаченою частиною кредиту - 13600,00 грн., прострочених нарахованих комісій - 3971,62 грн., просив стягнути з відповідача заборгованістю в розмірі 17801,33 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою місця його проживання, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи, 10 квітня 2013 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено договір №014/ZB8ALU/3/001, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 13600,00 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,5 % на місяць, на строк 36 місяців (а.с. 4). Відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 1.4 повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно до 20 (двадцятого) числа кожного місяця відповідно до графіку платежів наведеного в Додатку №2 до Кредитного договору (а.с. 4). Згідно п. 4.2.5 Правил надання та обслуговування кредиту згідно Кредитного договору з фізичною особою (Споживчий кредит оптимальний) у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк має право достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом, включаючи прострочену та поточну заборгованість Позичальника за Кредитом, прострочену заборгованість Позичальника за процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти за користуванням кредитом та неустойку (пеню, штрафи). При цьому, як встановлено судом, відповідач [PERSON], підписуючи кредитний договір засвідчив, що ознайомився та погоджується з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам й відповідно сторони досягли домовленості щодо строків та порядку дії договору, сплати процентів та повернення кредитних коштів, а також сплати інших платежів та відповідальність сторін за порушення зобов'язання тощо. Крім того, як убачається з матеріалів справи, 30 липня 2014 року ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» укладено та в установленому порядку підписано договір про відступлення права вимоги №3, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором №014/ZB8ALU/3/001, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] (а.с. 17-21). Разом з тим, не зважаючи на те, що банк свої зобов'язання за укладеним кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а позичальник взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком суми боргу (а.с. 13). Правильність наданого банком розрахунку заборгованості, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Зокрема, станом на 17.11.2014 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» становить 17801,33 грн., яка складається із: прострочених нарахованих процентів - 229,71 грн.,боргу за несплаченою частиною кредиту - 13600,00 грн., прострочених нарахованих комісій - 3971,62 грн. При цьому, оскільки відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, банк повідомив позичальника про існування заборгованості шляхом надіслання відповідачу листа-вимоги про необхідність погашення боргу від 30.09.2014 року, однак дана вимога не була виконана та лист повернуто на адресу банку у зв'язку із відсутністю адресата (а.с. 12). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved