Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким, з урахуванням уточнень, поданих у жовтні 2015 року, і які отримані позивачкою, просив стягнути суму боргу за договором позики від 07.08.2014 року, а саме основну заборгованість в сумі 23\~365,53 грн., відсотки за користування позикою в сумі 15\~968,25 грн., три відсотки річних в сумі 131,25 грн., інфлцяційні збиткі 2\~275,72 грн, а також витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові та з урахуванням останньої редакції заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач повторно не зявилась у судове засідання, хоча була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у звязку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача щодо заочного розгляду справи, на підставі положення ст. 168 ЦПК України, в порядку ст. ст. 224, 225 ЦПК України, протокольно, ухвалив розгляд справи в заочному порядку без участі відповідача. Суд враховує, що в раніше проведених судових засіданнях відповідач заперечувала щодо позову, вважала позовні вимоги безпідставними, оскільки ніяких грошових коштів [PERSON] не винна, просила в позові відмовити. Також відповідач стверджувала, що не підписувала розписки, і підпис, який виконаний від її імені, їй не належить. Суд неодноразово в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України, наполегливо, розяснював необхідність призначення по справі почеркознавчої експертизи, проте відповідач такою можливістю не скористалась з власної ініціативи, пославшись на відсутність у неї грошових коштів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступні правовідносини: Судом встановлено, що позивач 07.08.2014 року уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 3\~000 грн, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 230 доларів США, та зобовязалась повернути їх до 01.12.2014 року. Крім того, відповідач зобовязувалась сплачувати позивачу за цим договором 1 % пені за кожний день прострочення платежу, починаючи з 01 грудня 2014 року. Однак, у визначений законом строк, відповідач прийняті на себе обовязки по поверненню позичених грошей не виконав. На підтвердження укладення договору позику та його умов, позивачем до суду було представлено оригінал розписки позичальника, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Між сторонами виникли правовідносини які регулюються ЦК України та виникають з зобовязального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленого Національним банком України станом на 16.10.2015 року 230 доларів США еквівалентна 4\~990,08 грн. (100 доларів США еквівалентно 2169,06 грн.) Таким чином, позовні вимоги в частині повернення основного боргу за договором позики від 07.08.2014 року в розмірі 4\~990,08 грн., правомірні. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з зарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних із простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Таким чином вимоги в частині стягнення інфляційних в сумі 2\~275,72 грн., а також 3% річних в сумі 131,25 грн. є правомірними і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання. Оскільки неустойка у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу передбачена умовами договору позики, і розрахунок неустойки є вірним, суд знаходить вимоги обгрунтованими. Вирішуючи питання розподілу витрат, повязаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з квитанцією № 72-11413/1 від 03.12.2014 року року позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 243,60 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судового збору підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved