Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до Біловодського районного суду Луганської області із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 13 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу з яким має сина [PERSON] , [INFO] . Під час існування сім`ї вони з відповідачем, а потім і з сином проживали в основному в належному відповідачу житлі в м. Ясинувата. В липні 2014 року у зв`язку з тим, що в м. Ясинувата йшли бойові дії, перебуваючи на 9-му місяці вагітності, за рішенням [PERSON] вони виїхали в Крим. У зв`язку з тим, що [PERSON] не мав намір залишатися із нею в м. Сімферополі на час пологів і після пологів, а планував повертатися в м. Ясинувата, то з ними поїхала її мати, щоб залишитися із нею в чужому місті на час пологів і в подальшому. До кінця грудня 2015 року вони з новонародженою дитиною по місяцю жили в містах Криму, і 28 грудня 2015 року [PERSON] перевіз їх з сином у своє помешкання в м. Яснувата, де вони і проживали до припинення подружніх стосунків. Ставлення [PERSON] до неї різко змінилось в гіршу сторону перед народженням [PERSON] : він постійно критикував її, висловлювався в її бік принизливо, попрікав тим, що вона не працює, не допомагає йому вести бухгалтерію на його підприємстві, кричав на неї тощо. З народження сина вся опіка дитиною була на неї. Вона розуміла і враховувала, що чоловік працює, але й бачила, що до [PERSON] він не має батьківського інтересу та хвилювання. Вона теж, будучи у декретній відпустці за основним місцем своєї роботи, вела бухгалтерію [PERSON] - ТОВ «СІЛВЕР БЮРО» і займалась сином. Навіть у свій вихідний день [PERSON] не хотів вивести сина на прогулянку на 1-1,5 години, щоб вона могла прибрати у приміщенні та приготувати їжу. Ставлення до неї і до сина все більше погіршувалось: і вона, і дитина піддавались з його боку постійній критиці, попріканням, періодично погрожував мені фізичним насиллям і, знаючи, що в першому шлюбі він бив свою дружину, вона розуміла, що побиття її - це справ лише часу. У вересні 2017 року вона, забравши сина, переїхала у свою квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] регулярно приїздив до сина щотижня і з п`ятниці до ранку понеділка проживав в її квартирі, щоб спілкуватися із сином. Вона навіть погоджувалась на те, щоб він залишався на вихідні дні в її квартирі аби не ускладнювати з ним відносини і не строювати конфлікт, оскільки розуміла, що він приїздить виключно за конфліктом, щоб мати підставу знущатися над нею, ображати і принижувати. Коли хотів [PERSON] забирав сина до м. Ясинувата, щоб провести з ним час. Вона жодним чином не чинила перешкод [PERSON] у спілкуванні із сином, натомість [PERSON] постійно звертався в місцеву поліцію органів окупаційної влади в м. Донецьку зі скаргами на неї, відмовлявся покидати її помешкання після зустрічей із сином. У березні 2018 року [PERSON] переїхав проживати у с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, придбавши там 1-кімнатну квартиру. У серпні 2018 року [PERSON] вчинив спробу відібрати у неї сина, повідомивши, що не поверне їй [PERSON] , а забирає його до себе в с. Гатне, і що вона зможе бути з сином виключно, коли переїде жити до нього. Виключно в силу випадку вона встигла забрати сина у [PERSON] , поки він ще не встиг виїхати і вивезти від неї сина. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до органів окупаційної влади в м. Донецьку - так звану Адміністрацію Кіровського району м. Донецька із заявою, щоб їх син [PERSON] проживав за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не більше 50% річного часу, а саме з інтервалом 2-3 тижні з ним, 2-3 тижні із нею. Не дивлячись на її заперечення, 22 жовтня 2019 року нелегітимний орган окупаційної влади так звана Адміністрація Кіровського району м. Донецька видала [PERSON] розпорядження № 466, яким зобов`язала віддавати [PERSON] сина в с. Гатне на 3 тижні через 3 тижня. Далі [PERSON] в м. Донецьку, прикриваючись вказаним вище розпорядженням нелегітимного органу влади, повністю ігнорував і її думку, і її права як матері. У листопаді 2019 року [PERSON] забрав сина на 1 тиждень, в грудні 2019 року - на 3 тижні і повернув їй дитину перед Різдвом 2020 року. 10 лютого 2020 року [PERSON] знову забрав сина і повернув його вже через місяць. Забираючи сина, він жодним чином не запитував її згоди, а постійно погрожував, що він звернеться до нелегітимного правоохоронного органу - поліцію м. Донецька, і що в нього є розпорядження так званої Адміністрації Кіровського району м. Донецька, тривалість перебування сина в нього [PERSON] визначав виключно на свій розсуд. У зв`язку з тим, що [PERSON] знайшов взаєморозуміння з нелегітимними органами влади самопроголошеної ДНР, - її дитина фактично перетворилась на річ. 10 лютого 2020 року [PERSON] забрав в неї сина в м. Донецьку, а наступного дня вже відвів його до ДНЗ № 726 Управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Фактично [PERSON] не потрібно було часу на спілкування із сином, йому було потрібно виключно забрати від неї [PERSON] , щоб завдати їй страждань. Вона просила повернути їй сина якомога швидше, але він повернув їй [PERSON] виключно коли було оголошено карантин і він зрозумів, що в дитячий садок сина він вже відводити не зможе і йому доведеться бути із дитиною, опікуватись із ним, харчувати і доглядати. У серпні 2020 року до неї звернувся [PERSON] з вимогою, що забере [PERSON] з 14 серпня 2020 року до 5 вересня 2020 року, щоб поїхати з ним на море. Вона відпустила Єгора з батьком, дитину [PERSON] забрав у неї в м. Донецьку. 3 вересня 2020 року їй зателефонував спеціаліст служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області і повідомила, що 4 серпня 2020 року до них звернувся її чоловік [PERSON] із заявою про визначення місця проживання сина [PERSON] з ним в с. Гатне. Ані їй, ані їх синові [PERSON] не повідомив, що не має наміру повертати їй [PERSON] . Лише 7 вересня 2020 року на запитання [PERSON] відповідач повідомив його, що не має наміру повертати [PERSON] до неї. Дитина зараз знаходиться в стані повного нерозуміння свого майбутнього і того, що він знову її побачить. При цьому службі у справах дітей та сім`ї [PERSON] повідомив, що сина повертати їй він не має наміру. Вона з сином роками потерпаю від психологічних знущань [PERSON] , намагалась згладжувати конфлікти, які він породжує, не дивлячись на небажання дитини їхати до батька, вмовляла його це робити, щоб [PERSON] не впав в агресію, намагалась не реагувати на провокації [PERSON] . Далі така ситуація тривати не може, [PERSON] поглиблює свої знущання, в своїх спробах примусити її відновити з ним сімейні стосунки. Вона припинила сімейні стосунки з [PERSON] з вересня 2017 року і відновлювати їх не має наміру. Син [PERSON] проживав із нею і знаходився під її наглядом та опікою з народження. Вона працює з 1 грудня 2007 року на посаді бухгалтера в ТОВ «Євро-Тест» до теперішнього часу, має достатній постійний дохід, є громадянкою України, забезпечена власним житлом - двокімнатною квартирою площею 55 кв.м, в якій її син проживає в окремій кімнаті, забезпечений власним ліжком, меблями, одягом відповідно до сезону, розвиваючими матеріалами та іграшками. Проживаючи із нею, [PERSON] відвідував і за ним зберігається до сьогодні місце в Ясла-садку комбінованого типу № 166 м. Донецька, відвідував Клуб розвитку «Магістр» та секцію «Бушидо - шлях воїна», і за ним зберігається місце в секції, отримував належне медичне обслуговування в ЦПМСД № 5 м. Донецька. [PERSON] ніколи не поцікавився ані станом здоров`я сина, його розвитком, ані успіхами в навчальному процесі, не відвідав жодного святкового ранку за участю сина в дитячому садочку. Єдине, що турбує [PERSON] - щоб випадково не обмежили його 50% часу, які він має право проводити із сином. Відібравши у нього обманом сина [INFO] , [PERSON] зачиняє його в квартирі одного в с. Гатне, йдучи на роботу, а їй телефонує, об вона по відео зв`язку Viber протягом дня спілкувалась із сином, контролювала, щоб він поїв, займалась його розвитком тощо. Протягом дня [PERSON] зачинений один в квартирі. З вересня 2020 року між нею та [PERSON] існує відкритий гострий спір щодо місця проживання їх сина [PERSON] , [INFO] . Вона любить свого сина, дитина постійно проживала із нею з народження і до [INFO] , поки батько оманним шляхом не відібрав його у неї, завжди приділяла і приділяє Єгору максимум материнської турботи, працює, має самостійний заробіток, що дає їй можливість утримувати самостійно себе та свого сина, забезпечена житлом, в якому створені всі умови для проживання, тому вважала, що немає жодних причин, щоб син проживав окремо від неї. З метою отримання допомоги в поверненні сина вона звернулась до служби у справах дітей і до правоохоронних органів та отримала від них єдину відповідь, що без рішення суду про відібрання її сина від батька державні органи позбавлені можливості допомогти їй у поверненні дитини. [PERSON] відкрито повідомляє і їй, і представникам державних органів, що не має наміру повертати їй сина добровільно. На підставі наведеного просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] ; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із нею, матір`ю дитини; відібрати дитину від батька [PERSON] та передати їй (а.с.1-7 т.1). Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 28 грудня 2020 року цивільна справа № 408/2696/20-ц (2/408/1741/20) передана на розгляд за підсудністю до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області (а.с.53-54 т.1). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2021 року роз`єднано вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька у самостійні провадження, виділено в самостійне провадження позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька прийнято до розгляду, відкрито провадження у зазначеній справі (а.с.61 т.1). У встановлений судом строк [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 листопада 2013 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ясинуватським міськрайонним управлінням юстиції у Донецькій області. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин з вересня 2017 року у них з дружиною виникли труднощі у спілкуванні та поглядах щодо подальшого виховання та місця проживання їх сина. 24 вересня 2017 року [PERSON] переїхала жити до себе на квартиру в [ADDRESS] . Для нього розставання з дружиною та розлука із сином була досить болючою. Маючи бажання спілкуватися із сином, він приїжджав до нього на вихідних, але через місяць [PERSON] періодично перестала пускати його в будинок до дитини, обмежуючи його спілкування із сином, постійно вигадуючи нові причини: хвороба сина, його приїзди на всі вихідні як до себе до додому без попередження, що супроводжувалось криками та істериками. На його адресу слідували погрози того, що будуть вигадуватися схеми фінансових махінацій на його підприємстві в момент керівництва нею бухгалтерією, відмовою підписувати документи до суду та відмовою участі в судових засіданнях по спору із забудовником ТОВ «Компанія надійних людей та розвитку». Саме тому у 2018 році я звертався за допомогою для участі в судовому процесі через інших осіб, які також постраждали разом із ним. Він брав активну участь у вихованні їх сина, з метою повноцінного розвитку його особистості, та вважає, що батьки є рівними у своїх правах з приводу участі у вихованні дитини. Він ніколи не налаштовував сина проти матері на відміну від [PERSON] . У період з січня 2018 року по серпень 2019 року [PERSON] жодним чином не сприяла та навпаки заважала його спілкуванню з сином, постійно звертаючи увагу на несвоєчасність та недоречність його дзвінків, вказівки на те, що син не готовий та не має бажання із ним спілкуватися, відсутність часу для допомоги у його спілкуванні із сином, який погано вміє говорити у 3-4 роки. Во моменти його приїзду в м. Донецьк [PERSON] відмовляла йому в наданні оригіналів документів сина для безперешкодного переміщення по непідконтрольній території, а саме свідоцтві про народження [PERSON] , свідоцтві про шлюб, вказуючи, що це її екземпляр, підтверджуючий зміну прізвища. У серпні 2019 року, попередньо отримавши в органах державної реєстрації дублікати вище вказаних документів, приїхавши на день народження сина 9 серпня, виходячи з бесіди з [PERSON] , почувши його питання та зрозумівши відношення до нього, він зрозумів потреби дитини в значно більшому спілкуванні із ним, ніж тому, як було до цього щоденні мізерні спроби йог телефонних розмов на 4-5 приїзди на рік в м. Донецьк на 3-4 дні. Він зрозумів, що син готовий та бажає більше часу для спілкування із ним, саме тому він почав пропонувати [PERSON] шукати компроміси і рівному розподілі з дружиною часу для спілкування з дитиною. У відповідь він отримав категоричну відмову, що супроводжувалось криками та істериками, ненормативною лексикою та тиском з боку її родичів. З метою здійснення на нього тиску [PERSON] подавала заяву в поліцію в м. Донецька про крадіжку дитини. Беручи до уваги те, що він знаходився на непідконтрольній Україні території та неможливості протистояти тому, що відбувається на території Донецька та так званої ДНР, являючись при цьому керівником підприємства на підконтрольній території України, міг як наслідок позбутися можливості в`їзду на територію Донецька та втратити можливість спілкування із сином. Саме для отримання можливості для спілкування із сином він звернувся до служби у справах дітей Кіровського району м. Донецька, співробітники якої винесли розпорядження та надали йому можливість спілкуватися з сином 3 тижні через 3 тижні. [PERSON] чинила перешкоди в його спілкуванні із сином, переховувалася з дитиною в момент його приїзду, вимикала телефон або ігнорувала його дзвінки, не впускала його до сина, і він вимушений був ночувати в машині біля під`їзду. Всупереч його заяви в Державну прикордонну службу України про намір [PERSON] вивезти сина без його згоди за межі підконтрольної України території, [PERSON] 15 січня 2021 року забрала дитину в момент їх слідування із ним до дитячого садка. Невідомий для нього проміжок часу [PERSON] знаходилась на території України, не повідомляючи його про своє місце знаходження. З 17 січня 2021 року невідомим йому способом та маршрутом [PERSON] вивезла сина на непідконтрольну територію в м. Донецьк. Під час проживання із матір`ю син не відвідував дитячий садок, однією із причин він допускає було те, що як сказав син, вихователь в садку на нього сильно кричав. З огляду на те, що дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад, вона відповідно не має щоденного спілкування з однолітками. Як йому відомо син за місцем проживання матері ходить лише два рази на тиждень (по 1 годині) на заняття по математиці та правопису, один раз на тиждень відвідує нецікаві для нього заняття спортом. За час проживання із матір`ю протягом 3 років виїжджав за межі м. Донецька (в м. Бедянськ в серпні 2018 року на 7 днів). Знаходячись вдома, дитина замикається в собі, малює розмальовки та дивиться в телефон. Проживання дитини разом із матір`ю на непідконтрольній території в м. Донецьк ставить під загрозу життя та здоров`я дитини та унеможливлює повноцінний розвиток сина, так як в повній мірі дитина не зможе займатися у розвиваючих секціях, дошкільному навчальному закладі. Перебування на непідконтрольній території зумовлює життя у постійному стресі, відсутності безпеки та впевненості у майбутньому. Відсутність безпечного середовища дитини може негативно вплинути на розвиток його особистості, деформувати свідомість та розуміння дійсності. Після винесення розпорядження головою адміністрації Кіровського району м. Донецька ДНР від 22.10.2019р. № 466, яким встановлено можливість знаходження дитини в рівних частках як матері, так і батьку, він отримав можливість спілкуватися з сином та відвозити його за місцем його проживання у Київській області. За час проживання сина із ним вони разом були на гірськолижному курорті «Буковель» у період з 21.12.2019р. по 27.12.2019р., де він та [PERSON] вперше поїхали на лижах, попередньо пройшовши заняття у гірськолижній школі по 6-8 годин. У 2019 році його син відвідував приватний заклад «Заклад дошкільної освіти «Центр креативного розвитку «САД`ОК». Щоденно його сина відвідував групу у дошкільному навчальному закладі № 726 в м. Києві з викладенням таких предметів як українська мова, математика, англійська мова, праця. Він придбав сину річний безлімітний абонемент в спортивний клуб СПОРТ ЛАЙФ, в якому щоденно [PERSON] відвідує дитячі групові заняття з висококваліфікованими тренерами. Крім фізичного та розумового розвитку він дбає про дозвілля сина. Так, у період з 31.08.2020р. по 03.09.2020р. вони відпочивали з сином в готелі « Аквапарк Затока ». На протязі 2020 року двічі вони були з сином на морі в Одесі для розвитку його кругозору і оздоровлення, в результаті чого, перебуваючи із ним протягом останніх п`яти місяців, дитина не хворіла. Вони із сином постійно відвідують розважальні вистави, ходять в кіно, океанаріуми, парки, зоопарки, дельфінарії, музеї медуз, в теплу та суху погоду він навчив сина їздити на дорослому велосипеді. Крім того, [PERSON] відвідує STEM-школу «Inventor». Завдяки йому були відновлені всі пошкодженні та невиліковні в м. Донецьку зуби, при цьому дитина перестала боятися стоматологічного крісла, лікаря-стоматолога і уколів при лікуванні зубів. Його син [PERSON] за період проживання із ним навчився сам справляти малу потребу, повноцінно митися в душі і витирати себе рушником, одягатися та роздягатися, брати і назад складати на своє місце одяг. Була підписана декларація із сімейним лікарем, за направленням лікаря [PERSON] відвідував басейн, масажі, змінив культуру харчування, що призвело до покращення роботи шлунково-кишкового тракту дитини. За період знаходження дитини із ним мати жодного разу не запитала у нього, які показники вона отримали та які рекомендації лікарів їм надані, завжди розмовляли лише з дитиною, виражаючи негатив на його адресу через незадоволену інтонацію. Цього року дитині необхідно йти до школи. В 5 хвилинах пішки від його місця проживання знаходиться одна із провідних державних шкіл № 132, в якій він гарантовано буде вивчати в необхідному обсязі українську мову крім інших предметів. Отримано довідка внутрішньо переміщеної особи, оновлений біометричний паспорт для виїзду за кордон, відвідана велика кількість місць із сином для його розвитку і розширення кругозору. В останні п`ять місяців він бачить позитивні зміни в їх з сином з динамічно розвиваючими рисами лідера. Проживання дитини разом із ним, на мирній території, без страху та впевненості в завтрашньому дні допоможе дитині стати самостійною особистістю. Він може дати синові все, що необхідно для всебічного, повного розвитку та навчання. У Києві, на мирній території його син почувається захищеним та зможе отримати повноцінне дитинство та розвиток. Він ніколи не чинив перешкод у спілкуванні матері і сина та вважає, що син повинен знати свою матір та проводити із нею час. Він не має наміру вивезти дитину у невідомому напрямку та забрати назавжди. За період проживання сина із ним він постійно тримав зв`язок з [PERSON] , телефонував їй, викладав щотижня велику кількість фотографій та відео на сервісу Google Foto. У нього з сином наразі сформувалися досить теплі відносини, вони з ним - друзі, син завжди може поділитися із ним своїми емоціями або переживаннями. В 2018 році ним створений фотоальбом на хмарному сховищі Google Foto, який містить в собі моменти життя [PERSON] з моменту вагітності [PERSON] до сьогоднішнього дня. Ним додаються фотографії від 5 до 50 штук на тиждень, [PERSON] додає фотографії в маленькій кількості, а останнім часом без геолокації. Він має постійний самостійний дохід, за станом здоров`я є працездатним, володіє нерухомістю, яка придатна для проживання, транспортним засобом, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає. Наразі ним створені всі необхідні і достатні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. За місцем навчання сина його характеризують як відповідального батька, який ретельно ставиться до навчання сина та до його позашкільної освіти та дозвілля. Проживання сина разом із ним у м. Києві створює великі можливості для всебічного розвитку дитини, заняття у найкращих секціях, спортивних клубах, дитячих садках та в подальшому школі. У такому середовищі серед сотні можливостей дитині буде зручніше адаптуватися до життя. Подальше проживання його сина на непідконтрольній території, у можливій небезпеці за його життя та здоров`я суперечить перш за все інтересам самої дитини. У такому середовищі син не зможе повноцінно розвиватися, займатися спортом та проводити своє дозвілля. Життя у постійному страху вплине на його подальше сприйняття життя. У випадку визначення місця проживання сина разом із ним, він жодним чином не буде чинити перешкоди в його спілкуванні із матір`ю, можливості її приїзду до них. Крім того, його син має психоемоційний зв`язок із ним, почуває себе разом із ним комфортно, вони з ним як найкращі друзі, все роблять разом. На підставі наведеного просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із ним, батьком, який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.89-95 т.1). Крім того, [PERSON] у встановлений судом строк подано відзив, який з своїм змістом аналогічний зустрічному позову, в якому він просить в первісному позові відмовити (а.с.72-79, 157-164 т.1). У встановлений судом строк представником позивача [PERSON] - адвокатом Кшевецькою І.В. подано відзив на зустрічний позов, в якому зазначила, що позивач не визнає зустрічний позов з наступних підстав. [PERSON] ніколи сином не опікувався і не опікується й до сьогодні. Той факт, що [PERSON] перебував з батьком з серпня 2020 року до січня 2021 року не свідчить про те, що відповідач проявляв турботу про сина та забезпечував його потреби, дитина просто проживала біля батька. Як [PERSON] повідомив соціальній службі - харчувався він в дитячому садку, тому увечері батько його вже не годував. Дитина з самого народження використовувалась [PERSON] як засіб до махінацій, прикриття для досягнення вигідних виключно йому цілей. З метою отримання громадянства Російської Федерації [PERSON] вивіз вагітну дружину [PERSON] в АР Крим виключно для того, щоб при народженні дитина отримала громадянство РФ. В подальшому 27 жовтня 2015 року [PERSON] також отримав громадянство РФ. В 2015 році [PERSON] , скориставшись ситуацією, отримав добровільно за власною ініціативою, прагненням та бажанням громадянство РФ і протягом більше 5 років активно користується і громадянством України, і громадянством РФ - коли і як йому вигідно. [PERSON] була і залишається виключно громадянкою України, працевлаштована в українському ТОВ «Євро-Тест», сплачує податки та збори до бюджету України, хоча з незалежних від неї причин вимушена проживати на непідконтрольній Україні території, але права громадян України щодо їх дітей є рівними, незалежно від того чи вони проживають на підконтрольній Україні території чи на непідконтрольній. [PERSON] намагається скористатись тим, що [PERSON] з сином проживають у м. Донецьку і вважає, що місце проживання дитини з батьком буде визначено автоматично лише тому, що дружина з сином проживають у м. Донецьку. У зв`язку з тим, що [PERSON] постійно проявляв агресію та психологічне насилля до [PERSON] і використовував свої батьківські права, щоб мати безперешкодний доступ як до дружини, так і до її помешкання, щоб мати змогу продовжувати психологічно знущатися над нею та сином, принижувати та ображати, позивач вимушена проживати на тимчасово непідконтрольній території України у м. Донецьку виключно тому, що там її можуть хоча б захистити від [PERSON] її родичі та близькі друзі. [PERSON] не стримало навіть те, що органи влади у м. Донецьку є незаконними і їх дія та рішення також є незаконними, отримавши розпорядження так званого глави Адміністрації Кіровського району м. Донецька № 466 від 22.10.2019р., викликаючи місцеву поліцію [PERSON] продовжував третирувати свою дружину, сина та родичів дружини. Зробивши сину Єгору окрім громадянства України ще й громадянство РФ і сам отримавши громадянство РФ, [PERSON] має змогу просто «розчинитися» на території АР Крим або РФ, тому [PERSON] вживала всіх можливих дій та заходів, щоб [PERSON] не міг вивезти сина в іншу країну, забравши його від неї. Застосування фізичного та психологічного насильства до своєї сім`ї - це не новин для [PERSON] . Перша дружина [PERSON] [PERSON] та їх спільні дочки також страждали від переслідувань [PERSON] та вчиненого ним фізичного та психологічного насильства. Крім того, [PERSON] має аліментні зобов`язання по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , чийого батька він вбив внаслідок вчиненої ДТП, отримувачем аліментів є [PERSON] . Заборгованість по аліментам [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.12.2020р. становить 63 573,13 грн. У зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що, проживаючи із ним, він дає синові можливість відвідувати ДНЗ, розвиває та оздоровлює сина. Всі ці потреби були забезпечені [PERSON] і під час проживання з матір`ю, й забезпечуються до сьогодні. На підставі наведеного просила відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову (а.с.22-23, 61-64 т.2). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2021 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом (а.с.5 т.2). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2021 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Петрівської районної у м. Донецьку ради (а.с.51 т.2). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2021 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Гатнянської сільської ради, виключено з числа третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (а.с.119 т.2). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.237 т.2). В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали первісний позов, просили його задовольнити та відмовити у зустрічному позові [PERSON] з підстав, зазначених у первісному позові та відзиві. [PERSON] не визнав первісний позов та підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити з підстав, зазначених у відзиві та зустрічному позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Гатнянської сільської ради Фастівського району Київської області надала клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи документами (а.с.2, 46 т.3). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Петровської районної у місті Донецьку ради про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 13 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 13 листопада 2013 року, актовий запис № 266 (а.с.16, 96 т.1). У шлюбі у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження дитини, виданого 24 квітня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 429 (а.с.97 т.1, 65 т.2). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 24 березня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Батько дитини [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.31 т.1). Згідно копій актів обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 30.03.2021р., 28.08.2020р. [PERSON] проживає в квартирі, що розташована в [ADDRESS] . Життєво-побутові умови відповідають нормам та забезпечують нормальну життєдіяльність дитини. Квартира технічно оснащена, укомплектована необхідною технікою та меблями, є дитячі іграшки та речі (а.с.136, 137, 164-167, 173-177 т.2). Згідно копії довідки Дошкільного навчального закладу № 726 від 02.02.2021р. № 19 [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 726 управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з 11 лютого 2020 року по даний час (а.с.104, 185 т.1). Згідно копії довідки Приватного закладу «Заклад дошкільної освіти «Центр креативного розвитку «Сад`Ок» від 04.02.2021р. № 11 [PERSON] , [INFO] , відвідував Приватний заклад «Заклад дошкільної освіти «Центр креативного розвитку «Сад`Ок» в листопаді та грудні 2019 року (а.с.105, 186 т.1). Згідно з копією характеристики [PERSON] , [INFO] , наданою ТОВ «ФІТ-УНО» 09.02.2021р., [PERSON] відвідує групу з плавання «АА Aqua Діти» з 15.09.2020р. у фітнес-клубі Sport Life Гатне два рази на тиждень. На заняття дитину приводить батько [PERSON] , який багато уваги приділяє вихованню сина та його фізичному розвитку, між ними товариські та довірливі відносини (а.с.81, 106-112, 188-193 т.1). Згідно з копією характеристики [PERSON] , [INFO] , наданою ТОВ «ФІТ-УНО» 09.02.2021р., [PERSON] відвідує Дитячу Спортивну Академію Sport Life Гатне з вересня 2020 року. На заняття дитину приводив батько [PERSON] [PERSON] після кожного заняття цікавиться досягненнями і поведінкою [PERSON] (а.с.82, 113, 114, 194, 195 т.1). З 21 грудня по 27 грудня 2019 року [PERSON] разом із сином [PERSON] відвідав курорт Буковель (а.с.99-102, 178-183 т.1), також відвідали океанаріум «Морська казка» в ТЦ Дитячий світ на Дарниці (а.с.117-119, 199-202 т.1), кінотеатр «Багатозальний мультиплекс» (а.с.120, 121, 125, 126, 197, 198, 206-208 т.1), дельфінарій «Немо» (а.с.122-124, 209-213 т.1), кінотеатр «Баттерфляй» (а.с.101 зв., 126 т.1), Музей Медуз (а.с.126 зв., 127, 218-220 т.1), парк (а.с.203 т.1), зоопарк (а.с.204 т.1), Музей авіації (.с.205 т.1), дитина відвідує STEM-школу INVENTOR (а.с.129, 221 т.1). Згідно копії характеристики на дитину [PERSON] , [INFO] , наданою Дошкільним навчальним закладом № 726 02.02.2021. № 20, до садочка Єгора приводить та забирає тато [PERSON] . Хлопчик завжди охайно вдягнений. Батько постійно цікавиться життям та розвитком дитини в садочку. З поведінки [PERSON] можна зробити висновок, що дитина любить свого батька та радіє зустрічі з ним. Захоплення розповідає про активний відпочинок з татом на морі, в Карпатах та спільно проведений час (а.с.103, 184 т.1). Згідно копії довідки, виданої готелем «Аквапарк Затока» від 28.09.2020р., в період з 31.08.2020. по 03.09.2020р. [PERSON] проживав у Готелі «Аквапарк «Затока» в номері категорії «Стандарт А view» з сином [PERSON] , [INFO] (а.с.116, 196 т.1). Згідно копії ату б/н здачі-прийняття робіт (надання стоматологічних послуг) ТОВ «Стоматологія «Посмішка» надавались стоматологічні послуги дитині [PERSON] в період з 10.09.2020р. по 01.11.2021р. (а.с.130-132 т.1). Згідно копії довідки № 4 Гатнянської амбулаторії ЗПСМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради» від 26.01.2021р. [PERSON] звертався до Гатнянської амбулаторії зі своїм сином [PERSON] , уклав декларацію з сімейним лікарем у 2019 році після приїзду дитини до батька; неодноразово звертався стосовно профілактичних щеплень, надавав інформацію щодо архіву вакцинації; був направлений на проходження медичної комісії для оформлення дитини до спеціальної групи ортопедичного профілю дитячого садочку; виконував призначення лікарів - хлопчик відвідував басейн, групи ЛФК, масажі, змінив культуру харчування, що призвело до покращення роботи шлунково-кишкового тракту дитини; вчасно проходив огляди і лабораторні дослідження (а.с.133-136, 226, 225, 227, 228 т.1). Письмові пояснення [PERSON] , правильність підпису якої засвідчена нотаріусом міста Москва Олейник Н.І. 20.05.2021р., судом не беруться до уваги як такі, що отримані в порушення ст.230 ЦПК України. Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає у квартирі матері [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 зв., 38-39, 44-46, 90-91, 83, 96-98 т.2). [PERSON] працює у ТОВ «ЕВРО-ТЕСТ» на посаді бухгалтера з 01.12.2007р., за місцем роботи характеризується позитивно, отримує заробітну плату в розмірі 24000 грн (а.с.31зв.-32, 79, 81 т.2), працювала в ТОВ «СИЛВЕР Бюро» за сумісництвом на умовах строкового трудового договору на посадах бухгалтера-ревізора, бухгалтера з 27.01.2014р. по 02.04.2018р., з 13.04.2018р. по 11.07.2018р. (а.с.168-177 т.1). Згідно копії психолого-педагогічної характеристики на вихованця «Муніципальної дошкільної установи «Яслі-садок комбінованого типу № 166 міста Донецька» від 16.09.2020р. № 05.03/129 [PERSON] , [INFO] , вступив у дошкільний заклад 14.02.2018р. Мати [PERSON] активно бере участь в житті дитини, цікавиться успішністю сина у виховально-освітньому процесі дитини, відповідально підходить до створення всіх умов для повноцінного та всебічного розвитку. Взаємовідносини з дитиною будуються на теплій, доброзичливій основі. За час перебування дитини у дошкільному закладі батько [PERSON] в дитячому садку з`являвся рідко, в житті дитини, в дитячому садку участі не брав, батьківськи збори не відвідував (а.с.33, 82 т.2). Згідно копії довідки «Муніципальної дошкільної установи додаткової освіти дітей «Палац дитячої та юнацької творчості Кіровського району міста Донецька» від 05.11.2020р. № 01.01-25/579с [PERSON] з 02.11.2020р. зарахований у секцію « Бушидо шлях воїна » «Муніципальної дошкільної установи додаткової освіти дітей «Палац дитячої та юнацької творчості Кіровського району міста Донецька» (а.с.33зв., 83 т.2). Згідно копії довідки «Дитячого клуба розвитку «Магістр» від 16.09.2020р. [PERSON] , [INFO] , відвідує заняття в дитячому клубі розвитку « Магістр » з травня 2018 року, пройшов навчальні курси і направлення «Логопед», «Ранній розвиток», «Підготовка до школи (5-6 років)», «Ментальна арифметика», зарахований в групи по курсам «Підготовка до школи (6-7 років)», «Ментальна арифметика» (а.с.34, 84 т.2). Влітку 2020 року [PERSON] , [INFO] , обстежений матір`ю [PERSON] за місцем проживання, за результатами обстеження 03.07.2020р. педіатр зробив висновок, що дитина здорова (а.с.36-37, 88-89 т.2). Малолітній [PERSON] , [INFO] , у лютому 2021 року разом із матір`ю [PERSON] відвідував кінотеатр «Зірочка» (а.с.85 т.2). Згідно копії довідки Державної бюджетної установи «Міська дитяча клінічна лікарня № 4 м. Донецька» № 3888 від 22.09.2021р. [PERSON] , [INFO] , оглянутий лікарем ортопедом дитячим. Діагноз: здоровий. На «Д» обліку не перебуває. Згідно копії договору № 100421092101 про надання освітніх послуг ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 21 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «Центр освіти «Оптіма» та [PERSON] , виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника надати освітні послуги, а саме дистанційне навчання учня 1-12 класів відповідно до державного стандарту загальноосвітньої середньої освіти. У відповідності до висновку психолога [PERSON] від 24.04.2021р., [PERSON] , [INFO] , інструкції засвоює після декількох повторень. Проявляє інтерес до дослідження. Рівень тривоги підвищений і пов`язаний із певним колом ситуацій. Виражені страхи: стати об`єктом агресії, побоювання агресивної поведінки, страх самотності. Спостерігається преневротичний стан. Є вірогідність розвитку неврозу при несприятливій емоційній ситуації або стресі. Проективні методики: зовнішня врівноважена поведінка дається ціною напруження і може стати ґрунтом для розвитку вегетативного дисбалансу та психосоматичних розладів. Загострена та підвищена чутливість до середовому впливу. Потреба в індивідуальному та бережливому підході. Підвищена уразливість. На перший план виходить: підвищений рівень тривоги, напруги, преневротичний стан. Законність наданих позивачем [PERSON] доказів відповідачем [PERSON] під час розгляду справи судом не оспорювалась. Копія розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] за виконавчим листом про стягнення з нього на користь [PERSON] шкоди внаслідок втрати годувальника не береться судом до уваги в якості доказу у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини, так як не стосується предмета спору (а.с.27-31, 77-78 т.2). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «По охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «По охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року № 789-Х11 (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати їх малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвиткові дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавленні та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов поживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із змісту копії висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей та сім`ї про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 24 вересня 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гатнянської сільської ради від 30 вересня 2021 року № 8/9, вбачається, що оскільки згідно п.п.71, 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», згідно яких висновок щодо спірних питань надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, а, враховуючи, що дитина проживає в [ADDRESS] , це унеможливлює прийняття даного рішення органом опіки та піклування Гатнянської сільської ради. На підставі наведеного орган опіки та піклування Гатнянської сільської ради Фастівського району Київської області просив ухвалити рішення в інтересах дитини відповідно до матеріалів справ (а.с.66-68 т.3). Судом неодноразово вживались заходи щодо витребування від органу опіки та піклування Петровської районної у місті Донецьку ради висновку щодо спірного питання, в тому числі звернення до служби у справах дітей Донецької облдержадміністрації з приводу сприяння у витребуванні від Петрівської районної у м. Донецьку ради, юридичною адресою якої у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено: м. Краматорськ Донецької області, вулиця Транспортна, 2, висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно листа служби у справах дітей Донецької облдержадміністрації № 01-13/963/211-21 від 28.10.2021р. інформацією щодо функціонування Петрівської районної у м. Донецьку ради на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, служба у справах дітей не володіє. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (які виконують батьки своєї батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-1У, а також не містить положень щодо набрання не чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 6), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Аналогічні висновки містяться також й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року, винесеної у справі № 542/1428/18 (провадження № 61-18612св19). Проаналізувавши докази по справі, суд зазначає, що обидва батьки мають рівні можливості щодо забезпечення належного виховання та утримання дитини, судом не встановлено обставин, які б категорично унеможливлювали проживання дитини з батьком чи із матір`ю. Між сторонами існує гострий конфлікт з приводу місця проживання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ї чисельними зверненнями до органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, особистою перепискою сторін, їх поведінкою в судовому засіданні. Разом з тим, виходячи насамперед з інтересів дитини, враховуючи вік дитини, в якому він особливо потребує турботи, уваги, ласки, симбіотичного зв`язку, обмаль часу у відповідача у зв`язку із зайняттям керівної посади на підприємстві і наявність такого часу у позивача у зв`язку із роботою в дистанційному режимі, суд приходить до висновку по те, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом із матір`ю [PERSON] . Положеннями ч.1 ст.170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечними для їх життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування (ч.2 ст.170 СК України). Відповідно до п.2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно зі статтею 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обставиною, визнаною сторонами, а тому такою, яка згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, є проживання дитини на час вирішення справи судом разом із матір`ю, а тому підстави для відібрання дитини від батька дитини взагалі відсутні, а тому в цій частині первісного позову необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням первісного позову понесені позивачем [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн підлягають покладенню на відповідача [PERSON] , а у зв`язку з відмовою в зустрічному позові понесені відповідачем [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн відшкодуванню позивачем [PERSON] йому не підлягають (а.с.9-10, 98 т.1). Відповідно до ст.29 ЦК України, ст.ст.19, 141, 161, 170 СК України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial