Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У грудні 2016р. [PERSON] Сеяр Огли звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 01 лютого 2016 року він уклав з відповідачем договір позики у письмовій формі, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг 2000000,00грн., які позичальник зобовязувався повернути в строк до 25 травня 2016 року. Позивач зазначав, що в порушення умов договору позики, відповідач суму позики у розмірі 2000000,00грн. вчасно не повернув, посилаючись на те, що він не в змозі повернути борг, а потім почав ухилятися від виконання зобовязань. Вказував, що пунктом 4 укладеного між ними договору позики передбачено, що у разі якщо позичальник, по закінченню строку договору, не поверне позикодавцеві позику в повному обсязі, то позикодавець вправі предявити цей договір позики до стягнення в строки та в порядку передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2000000,00грн., три відсотків річних у розмірі 29589,00грн., втрати від інфляції в розмірі 82553,44 грн. та судовий збір в сумі 6890,00грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, розглянути справу за його відсутністю (а.с. 35). Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, якою визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, розглянути справу за його відсутністю (а.с.38). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16\~\~розділом четвертим книги першої, главою сорок восьмою розділу першого та главою сімдесят першою розділом третім книги п'ятою\~\~Цивільного кодексу\~\~України. Судом\~\~встановлено, що 01 лютого 2016 року [PERSON] Сеяр Огли передав [PERSON] у борг 2000000,00грн., які позичальник зобовязувався повернути у строк до 25 травня 2016року, що підтверджується договором позики, укладеним у письмовій формі 01 лютого 2016р. (а.с. 9). Отже, позивач свої зобовязання за договором позики виконав та передав відповідачу у борг кошти в сумі 2000000,00грн. Відповідно до п.2 договору позики від 01 лютого 2016 року відповідач зобовязувався повернути позику у повному розмірі або частинами, згідно умов цього договору, у строк до 25 травня 2016 року. Отже, строк повернення відповідачем коштів за договором позики настав 25 травня 2016р. Відповідно до п.6 договору позики від 01 лютого 2016 року, позика вважається повернутою у момент передання всіх грошових коштів та видачею позикодавцем розписки про одержання коштів. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Договір позики від 01 лютого 2016р. містить перелік суттєвих умов договору, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 2000000,00грн., а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернено у встановлений договором термін, оскільки в матеріалах справи відсутня розписка позивача про одержання від відповідача суми боргу, що передбачено пунктом 6 договору позики. Встановлено, що станом на 25 травня 2016 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 2000000,00грн. Пунктом 4 договору позики від 01 лютого 2016 року, укладеного між сторонами, передбачено, що у разі якщо позичальник, по закінченню строку договору, не поверне позикодавцеві позику в повному обсязі, то позикодавець вправі предявити цей договір позики до стягнення в строки і в порядку передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 2082553,44грн., а також 3% річних за період з 26 травня 2016 року по 22 листопада 2016 року, що складає 29589,00грн. (2000000,00грн. х 3% : 12 х 6). Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~ Судовий збір у справі складає 6890,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду, та підлягає до стягнення з відповідача (а.с.1).\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved