Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 20 грудня 2014 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». У встановленому законом порядку він звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав відшкодування в межах полісу в розмірі 14 940 грн. Разом з тим, страхова компанія не відшкодовував у повному обсязі завдану матеріальну шкоду, яка становить 30 644,42 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду. Вказав, що через неправомірні дії відповідача він поніс додаткові витрати по оплаті за послуги експерта в розмірі 1200 грн., витрати на повідомлення телеграфом відповідача в розмірі 202,94 грн. та йому заподіяно моральної шкоду, яку він оцінює в розмірі 2500 грн. Просив суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 15 704,42 грн., на відшкодування за оплату авто товарознавчого дослідження в розмірі 1200 грн.; на відшкодування поштових витрат в розмірі 202,94 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 2500 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач обставини та підстави, вказані в позові підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Суду пояснив, що отримані механічні пошкодження автомобілів в дтп були не значними. Його відповідальність була застрахована, тому страхова компанія має все відшкодувати. Вважав позов необґрунтованим, тому просив відмовити в його задоволенні. У судове засідання представник ПрАТ «СК «ВУСО» не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив суду клопотання про розгляд справ в їх відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 20 грудня 2014 року о 12 год. 50 хв. в м.Вишневе Києво-Святошинського району Київської області по вул. Чорновола [PERSON], керуючи автомобілем марки Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки Citroen Jumpy, держаний номерний знак [NUMBER]. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 13.1 ПДР. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Citroen Jumpy, держаний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За цим договором забезпечений транспортний засіб - автомобіль Renault Logan, державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 14 940 грн. У судовому засіданні позивач підтвердив факт сплати страховою компанією страхового відшкодування. Згідно висновку за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження КНДІСЕ №7178/15-54 від 10 червня 2015 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Citroen Jumpy, держаний номерний знак [NUMBER], становить 30 644,42 грн. Ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого . Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У ст. 9.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом розяснено право сторін на призначення судової експертизи для вирішення спірних питань та які потребують спеціальних знань. Клопотань про призначення експертизи сторони не заявляли. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 14 940 грн., а розмір матеріальної шкоди становить 30 644,42 грн., тому до стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає 15 704,42 грн.. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні позивач повинен довести також, що понесені ним поштові витрати є наслідком неправомірних дій відповідача, що стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його усталеного способу життя та понесення витрат. Витрати на повідомлення відповідача є добровільними та не повязаними з заподіяною шкодою. Тому в цій частині суд відмовляє. Також позивачем не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє. Суд оцінює критично пояснення позивача, що через неправомірні дії відповідача він зазнав сильних душевних хвилювань, що вплинуло на його психологічний стан, зявлення чи загострення хвороб, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між дією та наслідком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача суд стягує витрати п сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. В частині стягнення витрат на проведення дослідження, суд відмовляє, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат подано лише акт 37178/15-54 від 10 червня 2015 року, що не є платіжним документом та не належним доказом понесених витрат.

Outcome: approved