Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У вересні 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Перша київська державна нотаріальна контора, у якому просила скасувати запис у Державному реєстрі речових прав щодо арешту всього нерухомого майна, [PERSON] , реєстраційний номер обтяження:1695652; Зареєстрованого: 18.02.2005 15:51:17 за №1695652 реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора; Підстава обтяження: Лист, 10/2-1390, 24.03.1995, СУ ГУ МВС України, Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Додаткові дані: р.2063-23, вх. 857 від 24.03.1995; Заявник: Перша київська державна нотаріальна контора. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26.06.2020 року звернувшись до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, що належать їй на праві власності вона дізналася, що на все належне майно накладено арешт. Згідно з інформації отриманої від приватного нотаріуса 18.02.2005 року арешт на все належне [PERSON] нерухоме майно накладено Першою київською нотаріальною конторою на підставі листа слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України за № 10/2 -1390 від 24.03.1995 року. Позивач зверталася до Головного управління Національної поліції у м. Києві та Головного слідчого управління Національного поліції України із заявами про надання інформації щодо підстав накладення арешту на її майно, надання копії листа № 10/2 -1390 від 24.03.1995 року та/або іншого процесуального документа, яким було накладено арешт на її нерухоме майно та з проханням вжити заходів для зняття арешту з майна. Також представником [PERSON] - [PERSON] надсилались запити до Національної поліції м. Києва, Міністерства внутрішніх справ України, Першої київської державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву м. Києва для отримання інформації та документів, які стали підставою для накладення арешту на майно позивача. Згідно з отриманих відповідей вбачається, що відомості про накладення арештів, заборон щодо майна [PERSON] в ході досудового розслідування в кримінальних провадженнях відсутні так само як і відомості щодо направлення листів слідчим управлінням Головного управління МВС України, кримінальні провадження відносно [PERSON] не розслідуються. Перша київська державна нотаріальна контора у своїй відповіді зазначила, що вона не може повідомити ні про підстави накладення арешту на майно позивача, ні надати копію листа, на підставі якого накладався арешт на майно, оскільки термін зберігання документів складає 3 роки та на момент звернення сплив. З урахуванням того, що [PERSON] не була та не є ні обвинуваченою, ні підозрюваною у жодному кримінальному провадженні, тому її майно не могло бути піддано конфіскації та не підлягало арешту для забезпечення цивільного позову потерпілого у кримінальній справі, крім того, належнепозивачу майно придбане нею після 1995 року, вважає, що відсутні будь-які правові підстави для арешту нерухомого майна [PERSON] , а тому він, як і запис про нього, підлягають скасуванню. Посилаючись на викладені обставини та, що іншим чином не можливо відновити порушене право власності, представник позивача просила позов задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 52-53). Ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.08. 2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про заміну відповідача, замінено відповідача Першу Київську державну нотаріальну контору та залучено її у якості третьої особи у справі, закрито підтовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 118 - 119 та 121-122). Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, подали заяву про проведення розгляду справи без їхньої участі та з урахуванням пояснень, поданих позивачем 28.09.2021 року, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідача повідомлено належним чином. Відповідно до поданого відзиву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та що позовні вимоги до Міністерства внутрішніх справ України є безпідставними, оскільки відповідач не вчиняв будь-яких дій/бездіяльності та не приймав жодних рішень стосовно спірного нерухомого майна позивача, а відтак не є належним відповідачем у даній справі (а.с.129-132). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи заперечення відповідача, пояснення позивача на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 22.09.2020 року [PERSON] належить на праві власності наступне майно: - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3210700000:11:016:0071, площею 0.05 га, розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Здорівка; Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгоровою М. Є.; - квартира, загальною площею 232,4 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] ; Підстава для державної реєстрації:договір купівлі-продажу квартири від 20.03.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгоровою М. Є.; - садовий будинок, загальною площею 120,3 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] ; Підстава виникнення права власності: свідоцтва про право власності, [NUMBER] , 10.08.2011, Данилівська сільська рада. 18.02.2005 року реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, зареєстровано обтяження - Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Підстава обтяження: Лист, 10/2-1390, 24.03.1995, СУ ГУ МВС України; Додаткові дані: р.2063-23, вх. 857 від 24.03.1995; Заявник: Перша київська державна нотаріальна контора. Як вбачається з відповіді Першої київської державної нотаріальної контори від 06 лютого 2021 № 892/01-16 надати копію листа слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24.03.1995 року, на підставі якого Першою київською нотаріальною конторою 24.03.1995 р. вх. №857 до електронної бази було внесено відомості про накладення арешту, а саме на майно [PERSON] , неможливо в зв`язку з його відсутністю. Крім того, у своїй відповіді Перша київська державна нотаріальна контора звертає увагу на те, що 18.02.2005 р., зазначене обтяження було перенесено в автоматичному режимі до новоствореного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.72). Також листом від 19 лютого 2021 №1253/01-16 Перша київська державна нотаріальна контора повідомила суд про те, що державна нотаріальна контора до 2013 року була реєстратором заборон та арештів об`єктів нерухомого майна, а не обтяжувачем, та що нотаріус не є державним реєстратором, який перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав (а.с. 87). Як вбачається з листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 23 березня 2021 року № 9226/24/12-2021, станом на 18.02.2021 року відомості щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , відсутні. Надати інформацію щодо підстав накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] та листа слідчого управління Головного управління МВС України від 24.03.1995 року за № 10/2-1390 не має можливості, оскільки окремі відомості щодо прийнятих у кримінальних провадженнях (справах) рішеннях, у тому числі стосовно накладення арешту на майно окремих осіб, не узагальнюються та відповідні обліки не ведуться, а збереження документів обліку вихідної кореспонденції мають тимчасовий строк зберігання 5 років і до галузевого державного архіву МВС на зберігання не передаються (а.с.89-90). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Як встановлено судом, через наявність обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо арешту всього нерухомого майна позивач обмежений у праві здійсненні свого права на розпорядження власністю. Підставою обтяження - арешту всього нерухомого майна [PERSON] став лист слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24.03.1995 року згідно з яким Першою київською нотаріальною конторою 24.03.1995 р. вх. №857 до електронної бази було внесено відомості про накладення арешту на майно [PERSON] . Лист слідчого управління ГУ МВС України №10/2 -1390 від 24.03.1995 року, на підставі якого було внесено відомості про накладення арешту на майно [PERSON] , взагалі відсутній. Обтяження щодо арешту всього нерухомого майна [PERSON] до новоствореного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було перенесено в автоматичному режимі. Реалізувати своє право на звільнення майна з-під арешту шляхом звернення до Головного управління Національної поліції у м. Києві та Головного слідчого управління Національного поліції України з відповідними заявами позивач не має можливості в зв`язку з відсутністю відомостей як щодо накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] так і направлення листа слідчим управлінням Головного управління МВС України про накладення арешту на майно позивача. Крім того, відомості про те, що [PERSON] притягувалась до кримінальної відповідальності, та/або була обвинуваченою чи підозрюваною у кримінальному провадженні, також відсутні. За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає їй вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що нею обрано, за наявних обставин не вбачається, враховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, наявні підстави для задоволення позовних вимог про скасування обтяження щодо арешту всього майна, що належить [PERSON] . Посилання відповідача на те, що [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства не заслуговує на увагу з огляду на таке. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року в справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19). Отже, заявлена позовна вимога про скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів [PERSON] та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Твердження відповідача про те, що ним не вчинялось будь-яких дій/бездіяльності та не приймалось жодних рішень щодо спірного нерухомого майна позивача не спростовують того факту, що Міністерство внутрішніх справ України є належним відповідачем у даній справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved