Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) (далі - позивач) звернулася до [PERSON] ([ADDRESS]) (далі - відповідач), третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Саксаганського, 110) про зняття арешту та скасування заборони на його відчуження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року помер батько позивача,йому на праві спільної власності належала 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS], 2/3 цієї квартири належить членам його сім'ї, відповідно 1/3 - доньці [PERSON], та 1/3 - колишній дружині [PERSON]. Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після померлого батька, мати [PERSON] відмовилася від своєї частини спадщини на користь позивача. Під час оформлення спадщини, дізналася про накладення арешту на все майно та забороною на його відчуження. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва від 24.05.2007 року накладено арешт на все належне майно [PERSON]. Відповідно до відповіді Відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва від 28.09.2016 року, станом на 28.09.2016 року виконавчий документ, боржником за яким є [PERSON] до відділу не надходив, на примусовому виконанні не перебуває, у зв'язку з цим неможливо встановити причини накладення арешту на майно [PERSON] Відповідно постанови №673/3 про закінчення виконавчого провадження від 26.09.2007 року, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-2401/1, виданого 04.04.2007 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 3161,34 грн. закінчено внаслідок реального виконання рішення суду, проте арешт з майна боржника не знято. Тому, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд звільнити з-під арешту, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва від 24.05.2007 року, серія АА №119464, майно - квартиру [ADDRESS] та виключити це майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Ухвалою від 12.12.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які позивач усунув, надавши 12.01.2018 року заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою від 15.01.2018 року відкрито провадженні по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 24.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, зазначивши, що зняття арешту її потрібно для оформлення спадщини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, повідомивши, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що журнали виконавчих проваджень переданих державним виконавцям та завершені виконавчі провадження по 2013 рік знищені за строком зберігання, встановити причини накладення арешту на майно, не виявляється можливим. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998 року квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 7). Відповідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, 07.12.1984 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище чоловіка та дружини, після укладення шлюбу - «[PERSON]». Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу залишено «[PERSON]» (а.с. 10). Відповідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємицею майна [PERSON] є його донька [PERSON] (а.с. 20). На заяву позивача від 10.06.2016 року Першою київською державною нотаріальною конторою направлено листа №5131/01-16 від 17.06.2016 року, в якому надано копію постанови ВДВС у Шевченківському районі м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.05.2007 року, відповідно якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с. 14-15). Відповідно постанови №673/3 про закінчення виконавчого провадження від 26.09.2007 року, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-2401/1, виданого 04.04.2007 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 3161,34 грн. закінчено внаслідок реального виконання рішення суду згідно прибуткового касового ордеру №1 від 13.08.2007 року (а.с. 16). Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою ДВС Обухівського районного управління юстиції від 31.01.2006 року, без номеру, накладено арешт на все належне майно позивача (а.с. 3). Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва від 24.05.2007 року накладено арешт на все належне майно [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.02.2018 року, повідомлено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що журнали виконавчих проваджень переданих державним виконавцям та завершені виконавчі провадження по 2013 рік знищені за строком зберігання, встановити причини накладення арешту на майно, не виявляється можливим (а.с. 37). У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Постановою Верховного Суду України від 23.01.2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний\~Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Таким чином, з урахуванням того, що постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду, в рамкам якого було накладено арешт на майно, однак під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна, крім того, у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] та [PERSON], наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні позивачем його права власності на майно та реалізації його законних прав та інтересів, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача - 1/3 частини квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки звільнення майна з-під арешту передбачає виключення нерухомого майна з даного реєстру. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вбачається, що повноваження щодо виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна належать виконавцю. За таких обставин, немає підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду, в рамкам якого було накладено арешт на майно, однак під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна, крім того, у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є [PERSON] та [PERSON], наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні позивачем його права власності на майно та реалізації його законних прав та інтересів, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача - 1/3 частини квартири [ADDRESS], проте, немає підстав для задоволення позову в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей щодо арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки звільнення майна з-під арешту передбачає виключення нерухомого майна з даного реєстру, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial