Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У вересні поточного року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, після збільшення позовних вимог, просив стягнути з останнього на його користь кошти в рахунок відшкодування компенсації за договором позики в сумі 80000 грн., індексу інфляції в сумі 55656 грн. на суму компенсації, та 3% річних в сумі 7200 грн. на суму компенсації, за період з квітня 2014р. по квітень 2016р.. В судовому засіданні позивач, його представник [PERSON] в обгрунтування позовних вимог, посилалися на те, що відповідач [PERSON] на підтвердження боргових зобовязань між ними, які виникли ще у 2010 році, щодо виплати грошових коштів та процентів, у січні 2014 році надав йому боргову розписку на 80000 грн. компенсації, в якій зобовязався повернути борг до квітня місяця 2016 року. Відповідач починаючи з січня 2014 року частково повертав борг, про що вони виконували записи у розписці від 01.01.2014р., копія якої наявна в матеріалах справи, та зазначали в ній дату, місяць в якому здійснено оплату, без року, в якому такі здійснені. Проте відповідач свої зобов'язання за договором позики повністю не виконав, суму боргу не повернув, в звязку з чим на його, позивача, вимогу написав нову боргову розписку на залишок суми боргу 80000 грн., який зазначив в розписці як компенсація. Натомість оригінал попередньої розписки, копія якої наявна в матеріалах справи, він повернув відповідачу [PERSON], в обмін на нову на 80000 грн. компенсації, правова природа якої - залишок суми боргу, проценти нараховані на основну суму боргу. Окрім того, як на підтвердження вимог посилався на копію розписки від 01.01.2014р. у верхньому правому куті якої виконано запис «буду дол.. 80000 грн.». Відповідач [PERSON] з представником [PERSON] заперечив проти задоволення позову, підтвердив факт отримання, в січні 2014р., коштів в сумі 90000грн. у борг, два рази по 45000 грн. та визнав факт наявності між ними первинних боргових зобовязань, на погашення яких він виплатив [PERSON] основну суму боргу з нарахованими на неї процентами, всього в сумі 329717 грн. Інфляцію і 3% річних на суму боргу не сплачував, так як позивач не вимагав. В основній розписці від 01.01.2014р.. копія якої наявна в матеріалах справи, робили відмітку про оплату боргу з процентами, його суму, під час кожного проведення оплати. Додатком до розписки від 01.01.2014р., копія якої надана позивачем, також був другий аркуш, на якому мало місце продовження здійснення відміток на виплату боргу. Після виплати всієї суми боргу позивач повернув йому оригінал первинної розписки, яку він втратив. Позивач також вимагав сплатити йому 80000 грн., викликаних знеціненням гривні та підвищенням курсу долара, на що він, під піддиктовку позивача написав розписку на 80000 грн. компенсації, без дати, та правову природу якої він сам не розуміє. Запис у верхньому правому куті розписки «буду дол.. 80000 грн.». від 01.01.2014р. виконаний не ним. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти: 01.01.2014р. [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 329717 грн. під 6875 грн. процентів щомісячно, без зазначення строку повернення, що оформили розпискою (копія розписка від 01.01.2014 року, показання позивача та відповідача в якості свідка); [PERSON], згідно боргової розписки від 01.01.2014р., проводив оплату заборгованості, про що сторони робили відмітки у розписці, з зазначенням суми внесеної на оплату заборгованості, без визначення її правової природи (проценти, тіло, тощо), а також з зазначенням числа та місяця проведення оплати, без зазначення року в якому воно здійснено (копія розписка від 01.01.2014р., показання позивача та відповідача в якості свідка); Оригінал боргової розписки від 01.01.2014р. позивач [PERSON] повернув відповідачу [PERSON], на розяснення суду вимог ст. 10 ЦПК України, оригінал розписки не надав (показання позивача, відповідача в якості свідків); Згідно наданого позивачем оригіналу розписки, без дати, відповідач [PERSON] зобовязався віддати [PERSON] 80000 грн. компенсації, до квітня 2016 року, яка не містить умови отримання відповідачем в борг грошових коштів, їх правову природу та дату їх отримання (розписка на 80000 компенсації); Розрахунок 3% річних на суму компенсації 80000грн., строк повернення якої встановлений до квітня 2016р., а також інфляційних втрат на вказану суму проведений позивачем, починаючи з квітня 2014р. по квітень 2016р. (розрахунок інфляційних втрат та 3% річних від 21.10.2017р.) При прийнятті рішення суд керується: \~Ст. 1046 ЦК України, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України\~передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 та ч. 3\~ст. 545 ЦК України\~якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості\~\~повернення боргового документа кредитор повинен вказати це у розписці, яку він видає. Наявність\~\~боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У правових позиціях Верховного Суду України викладених у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~\~Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. З наведеного тексту розписки, без дати, на 80000 грн. компенсації, не зрозуміло, що сума грошей яку відповідач зобовязується віддати позивачу, є боргом, отриманим за договором позики, процентами нарахованими на основну суму боргу, оскільки відсутні умови щодо отримання цих грошових коштів у борг, дата їх отримання. Тоді як сам термін компенсація передбачає відшкодування, зрівноважування, винагороду за що-небудь, а також суму, яку сплачують як відшкодування, винагороду, а не борг чи нараховані на нього проценти. \~\~\~\~ Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів не можливо встановити дійсну, фактичну природу спірних правовідносин, які склалися між сторонами, а саме - встановити, що між ними було укладено договір позики, та що виникло прострочене грошове зобовязання, на яке було нараховано 3% річних, інфляційні втрати. \~\~\~\~ За такого суд приходить до висновку про недоведеність факту укладення між сторонами по справі договору позики, та відповідно просрочення відповідачем грошового зобовязання. При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача, його представника, що правова природа розписки на 80000 грн., це залишок суми боргу, що виник з попереднього договору позики від 01.01.2014р., та нараховані на основну суму боргу проценти, а також зроблений ними розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, за період з квітня 2014р. по квітень 2016р., як такі, що: -суперечать встановленим у справі обставинам, нормам цивільного законодавства відповідно до якого 3% річних та інфляційні втрати нараховуються на основну суму боргу, та право на їх нарахування виникає у особи, за та з моменту прострочення грошового зобов'язання, за ввесь час прострочення; -та спростовуються показаннями позивача, відповідача, в якості свідків, в яких вони зазначили про повернення оригіналу розписки від 01.01.2014 року боржнику [PERSON], та самою розпискою без дати, в якій зазначено про забовязання повернути саме компенсацію. \~\~\~\~ З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed