Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (який в подальшому уточнив) до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки зі складу земельної ділянки в якому вказував, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 5,4354 га. (що складається з чотирьох окремих ділянок площами 4,4600 га., 0,7701 га., 0,2000 га. та 0,0054 га.), розташована в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 5,4354 га., що складається з чотирьох окремих ділянок: - ділянки, площею 4,4600 га., кадастровий №4822055000:06:000:0055; - ділянки, площею 0,7701 га., кадастровий №4822055000:08:000:0147; - ділянки, площею 0,2000 га., кадастровий №4822055000:07:000:0171; - ділянки, площею 0,0054 га., кадастровий №4822055000:03:000:0260, розташованої в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Водночас, відповідачі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (який разом з [PERSON] у спадкував майно [PERSON] ) набули право власності на іншу 1/2 частку спірних ділянок. У зв`язку з тим, що зазначені ділянки знаходяться у спільній частковій власності, а відповідачі відмовляються провести виділ частки [PERSON] в добровільному порядку, а тому позивач просив в судовому порядку виділити у власність належну йому 1/2 частку земельних ділянок в натурі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також заяву про проведення виділу його частки зі спірних земельних ділянок згідно варіанту №2 висновку судової земельно-технічної експертизи від 21 травня 2020 року №128 шляхом виділення йому в натурі ділянок, графічно зазначених у висновку експертизи після виділу за №№1/1, 2/1, 3/1 та 4/1. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК україни вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за місцем їх зареєстрованого проживання, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи без самостійних вимог Олександрівської селищної ради Вознесенського району в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 5,4354 га. (що складається з чотирьох окремих ділянок площами 4,4600 га., 0,7701 га., 0,2000 га. та 0,0054 га.), розташована в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 5,4354 га., що складається з чотирьох окремих ділянок: - ділянки, площею 4,4600 га., кадастровий №4822055000:06:000:0055; - ділянки, площею 0,7701 га., кадастровий №4822055000:08:000:0147; - ділянки, площею 0,2000 га., кадастровий №4822055000:07:000:0171; - ділянки, площею 0,0054 га., кадастровий №4822055000:03:000:0260, розташованої в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Водночас, відповідачі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (який разом з [PERSON] у спадкував майно [PERSON] ) набули (проте не оформили) право власності на іншу 1/2 частку спірних ділянок. Таким чином, сторони є співвласниками земельної ділянки (що складається з чотирьох окремих ділянок) в наступних частках: [PERSON] Ѕ частки; [PERSON] , [PERSON] по ј частці кожна. [PERSON] бажає провести виділ своєї частки майна, проте сторони не можуть досягти згоди щодо порядку такого виділу, що вказує на наявність між ними спору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 364 ЦК України \~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі\~виділу співвласником\~у натурі\~частки із\~спільного майна\~для співвласника,\~який здійснив\~такий виділ,\~право спільної\~часткової власності\~на це\~майно припиняється.\~Така особа\~набуває право\~власності на\~виділене майно,\~і у\~випадку,\~встановленому законом,\~таке право\~підлягає державній\~реєстрації. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п. в ч. 1 ст. 87 ЗК України). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (ч. 3 ст. 88 ЗК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п.п. «е» п. 18) у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. З висновку судової земельно-технічної експертизи №128 від 21 травня 2020 року вбачається, що спірні земельні ділянки можуть бути розподілені між сторонами за двома варіантами: - шляхом сплати грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності іншими співвласниками особі, яка виділяється або особою, яка бажає виділу, іншим співвласникам (1-ий варіант експертизи); - згідно ідеальної частки співвласника, який виділяється та на якому наполягав позивач (2-ий варіант експертизи). Як вбачається з експертного висновку, при обранні кількості та змісту варіантів виділу ділянок було враховано технічну можливість виділу. При проведенні експертизи пропозицій щодо варіантів виділу ділянок від сторін не надходило. За встановлених обставин, враховуючи те, що виділ частки позивача є технічно можливим, а тому суд вважає, що такий виділ слід провести за 2-м варіантом судової експертизи (що буде відповідати вимогам закону та інтересам сторін) шляхом виділення [PERSON] у власність ділянок, графічно зазначених у висновку експертизи після виділу за №№1/1, 2/1, 3/1 та 4/1. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] (в рівних частках) на користь [PERSON] також слід стягнути необхідні для розгляду справи, понесені та підтверджені належними доказами судові витрати, а саме 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved