Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] пред'явила позов до ПП «Щорський райсількомунгосп», у якому, після уточнення позовних вимог, просила стягти з відповідача 16222 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі, 25450 грн. 00 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і 1000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в період роботи [PERSON] у ПП «Щорський райсількомунгосп» останнє не виплачувало їй зарплату, внаслідок чого утворилася вищевказана заборгованість, яку по цей час не виплачено. Тому за період затримки остаточного розрахунку - з 29.12.2014 р. по 01.12.2015 р. (дата звернення до суду з позовом) їй слід компенсувати середній заробіток у названій вище сумі. Внаслідок невиплати позивачеві коштів у встановлені законом строки вона зазнала моральної шкоди у вигляді страждань, нервування, незручностей в улаштуванні свого побуту та ускладнення виконання нею зобов'язань перед іншими особами, приниження ділової репутації. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: з відповідача на користь позивача стягнуто 16222 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі, у задоволенні решти позову відмовлено; з відповідача на користь держави стягнуто 487 грн. 20 коп. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення в частині відмови у задоволенні її вимог і задовольнити ці вимоги. Доводи скарги зводяться до того, що оскільки відповідач не провів остаточного розрахунку з позивачем по цей час, то висновок місцевого суду про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку і відшкодування моральної шкоди є хибним. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення в оскаржуваній [PERSON] частині, суд І інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди. Ці висновки суперечать нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, місцевим судом на підставі належних та допустимих доказів по справі вірно встановлено наступне. [PERSON] працювала у ПП «Щорський райсількомунгосп» з 07.06.1985 р.; 29.12.2014 р. її було звільнено з посади директора цього підприємства. В день звільнення з роботи відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку, у зв'язку з чим по цей час їй не виплачено заборгованість по зарплаті у загальній сумі 16222 грн. 80 коп. Судом І інстанції відкинуто доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позову з тих підстав, що позивач у повному обсязі отримала компенсацію від продажу належної їй частки у статутному капіталі підприємства і що він (представник відповідача) не довіряє відомостям підписаної позивачем та наданої суду довідки про заборгованість їй підприємства по зарплаті, т.я. працюючи на посаді директора підприємства, позивач мала можливість виписати собі довідку про зарплату у будь-якій сумі. Цей висновок суду є вірним і належно вмотивованим. Проте, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ПП «Щорський райсількомунгосп» на користь [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні й відшкодування моральної шкоди, місцевий суд не врахував роз'яснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». В даному пункті зазначається, що у разі непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, перебіг передбаченого ст. 233 КЗпП України 3-місячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення роботодавцем остаточного розрахунку з працівником незалежно від тривалості затримки розрахунку. Тож оскільки по справі встановлено, що відповідач не провів остаточного розрахунку з позивачем по цей час, то висновок суду про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди є хибним. Заперечуючи проти задоволення позову, ПП «Щорський райсількомунгосп» не посилалося на те, що затримка остаточного розрахунку з [PERSON] сталася з вини останньої, та що наявні обставини, які унеможливили проведення з нею остаточного розрахунку у день звільнення. Крім того, у справі нема доказів, що підтверджували б факт затримки остаточного розрахунку з [PERSON] з її вини. Тому в силу ст.ст. 303 ч. 2, 304 ч. 1 і 11 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд вважає доведеним факт затримки ПП «Щорський райсількомунгосп» остаточного розрахунку з [PERSON] з вини підприємства. Отож відповідно до ст. 117 КЗпП України з ПП «Щорський райсількомунгосп» на користь [PERSON] слід стягти середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у вказаній нижче сумі. Відповідно до абз. 3 п. 2, п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабміну України від 08.02.1995 р. № 100, належну [PERSON] суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід обчислити виходячи з її заробітку за жовтень-листопад 2014 р. У наданому позивачем розрахунку належного їй середнього заробітку за затримку ПП «Щорський райсількомунгосп» розрахунку з нею при звільненні вказано, що у листопаді 2014 р. нею відпрацьовано 16 робочих днів (а.с. 6), проти чого представник відповідача заперечень не виказував. Але даних про кількість відпрацьованих нею робочих днів у жовтні 2014 р. ні у цьому розрахунку, ні в інших наявних у справі доказах нема. За таких обставин для обчислення середнього заробітку позивача слід виходити з того, що відповідно до листа Мінсоцполітики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14/-13/13 нормативна кількість робочих днів у жовтні 2014 р. становить 23. Таким чином, кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у жовтні-листопаді 2014 р. слід прийняти за 39 (16 + 23 = 39 робочих днів). Згідно з наданими УПФУ в Щорському районі індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON], сума заробітку, з якої обчислено внески до цього фонду, становить: у жовтні 2014 р. - 2126 грн. 91 коп., у листопаді 2014 р. - 1295 грн. 28 коп. (а.с. 52). Таким чином, середній заробіток позивача становить: - (2126 грн. 91 коп. + 1295 грн. 28 коп.): 2 = 1711 грн. 10 коп. - середньомісячний заробіток, - 1711 грн. 10 коп.: 39 (кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у жовтні-листопаді 2014 р.) = 43 грн. 87 коп. - середньоденний заробіток. Отож за 303 робочих дні затримки відповідачем розрахунку з позивачем за період з 30.12.2014 р. (наступна після звільнення позивача дата) по 15.03.2016 р. (дата постановлення рішення апеляційним судом) з відповідача на користь позивача слід стягти середній заробіток у сумі: 43 грн. 87 коп. х 303 = 13292 грн. 61 коп. (обов'язкові платежі з цієї суми не утримано). Виконані позивачем розрахунки середньоденного заробітку (а.с. 6) та на його підставі середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку (який наведено у позовній заяві, а.с. 2) не відповідають приписам згаданого вище Порядку обчислення середньої заробітної плати, т.я. позивачем взято в розрахунок зарплату за грудень 2014 р., що суперечить абз. 3 п. 2 цього Порядку. Твердження [PERSON] про те, що внаслідок невиплати їй ПП «Щорський райсількомунгосп» коштів у встановлені законом строки вона зазнала моральної шкоди у вигляді страждань, нервування, ускладнення виконання нею зобов'язань перед іншими особами та незручностей в улаштуванні свого побуту, ПП «Щорський райсількомунгосп» не спростувало. Тож апеляційний суд вважає ці обставини доведеними. Розмір шкоди, про яку йдеться, [PERSON] визначено без порушення принципів розумності, виваженості й справедливості і він є адекватним встановленим по справі та описаним вище характеру й способу завдання цієї шкоди, а також тривалості її перетерплювання. З викладеного випливає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з постановленням рішення про їх часткове задоволення. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку задоволенням апеляційної скарги: - рішення в частині стягнення з ПП «Щорський райсількомунгосп» до бюджету судового збору слід змінити шляхом збільшення його розміру до 2436 грн. 00 коп. - пропорційно до задоволеної частини вимог і за ставкою судових витрат, що встановлена п/п 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». - з ПП «Щорський райсількомунгосп» на користь [PERSON] слід стягти 1071 грн. 84 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, - [PERSON] належить повернути з бюджету переплачену нею суму судового збору 140 грн. 80 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial