Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що він з 30 листопада 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зарічного районного суду м.\~Суми від 28 лютого 2019 року шлюб між ними було розірвано. На підставі заочного рішення Зарічного районного суду м.\~Суми від 18 квітня 2020 року з нього було стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання синів у розмірі 3000 грн на кожного щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26\~лютого 2019 року. Позивач зазначає, що вказаний розмір аліментів на даний час є для нього занадто обтяжливим. Зокрема, він офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, оскільки займає посаду муляра за основною формою працевлаштування у ТОВ «БВК компанія «Федорченко». Середній розмір заробітної плати з серпня 2019 року по жовтень 2020 року становив 8842 грн 33 коп. Однак, вказаного розміру заробітку недостатньо для сплати аліментів у визначеному судом розмірі, тому сплачуючи 50\~% зі своєї заробітної плати, заборгованість лише зростає. Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2020 року сукупний розмір заборгованості складає 69510 грн 91 коп. Позивач звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, однак постановою Сумського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено. Посилаючись на обставини того, що на даний час сторони разом з дітьми спільно проживають в одній квартирі, продовжують вести спільний побут, він сплачує всі комунальні послуги та фактично продовжує утримувати дітей, окрім аліментів, але його борг на утримання дітей перед відповідачкою щомісячно збільшується, позивач просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягнути з нього аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідачка просить позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. При цьому, зазначає, що позивач має можливість надавати гідне матеріальне забезпечення власним дітям, оскільки є абсолютно здоровою особою, має офіційне працевлаштування, стабільну достатню заробітну плату, немає на своєму утриманні інших осіб. Заборгованість виникла лише у результаті небажання позивача витрачати достатні кошти на власних дітей, а наразі позивач має намір значно погіршити матеріальне забезпечення неповнолітніх синів. При цьому, відповідачка категорично заперечила проти зміни способу стягнення аліментів та задоволення позовних вимог [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог повністю. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 30 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народилися двоє спільних синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.\~6, 7). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2019 року у справі №\~591/1239/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 3000 грн на кожного щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26 лютого 2019 року (а.с. 15). На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2020 року у справі №\~591/5724/19 змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500 грн на кожного щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. 11-12). Однак, постановою Сумського апеляційного суду від 26 червня 2020 року вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено (а.с. 13-14). Із довідок про доходи від 23 листопада 2020 року та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України вбачається, що [PERSON] з 14 травня 2019 року працює муляром у ТОВ «БВК компанія «Федорченко», його дохід за період з серпня 2019 року по жовтень 2020 року становить 132635 грн 49 коп. (а.с. 17, 100). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Суми) від 27 жовтня 2020 року за № 113683 станом на 01 жовтня 2020 року сукупний розмір заборгованості складає 69510 грн 91 коп. (а.с. 16). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] , а також на праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 103-104). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів. Вказаного висновку щодо застосування норм права дійшов також Верховний Суд у постанові від 24\~лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. У той же час, матеріалами справи доведено, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан позивача не змінився, а навпаки, покращився, оскільки, як він пояснив у судовому засіданні, станом на день ухвалення заочного рішення від 18 квітня 2019 року він був офіційно непрацевлаштований, а з 14 травня 2019 року працевлаштувався у ТОВ «БВК компанія «Федорченко», де має постійний стабільний заробіток. Інших даних щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я позивач не надав, а матеріали справи не містять. Посилання у позовній заяві на те, що сторони разом з дітьми проживають в одній квартирі та позивач сплачує комунальні платежі і фактично продовжує утримувати дітей не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки факт добровільного утримання позивачем своїх дітей не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти. Крім того, відповідачка у відзиві на позовну заяву категорично заперечила проти зміни способу стягнення аліментів, тому у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Таким чином, враховуючи, що відповідачка, як одержувач аліментів, не погоджується на зміну способу їх стягнення, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів та враховуючи, що з 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у сумі 2395 грн, наявність рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дітей, а також з огляду на те, що позивач офіційно працевлаштований, отримує постійний дохід, який не зменшився порівняно з тим, який він мав на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам дітей, і є безпідставно заниженим. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в позові відмовлено, тому судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed