Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просила розірвати шлюб, зареєстрований 23.01.1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 80; після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «Степаненкова»; неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], залишити з матірю; стягнути з відповідача судові витрати, державне мито, необхідне до сплати при реєстрації розірвання шлюбу покласти на відповідача. В свою чергу [PERSON] у грудні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 23.01.1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області. Сторони подали письмові заяви про розгляд справи у свою відсутність. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.05.2015 року обидва позови обєднані в одне провадження. Розглянувши доводи позовів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON], та задоволення позовоу [PERSON], виходячи з наступного: 23.01.1995 року між [PERSON] та Надюк (шлюбне прізвище «Степаненкова») І.Г. укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис про шлюб № 80. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖД № 277917, повторно видане 26.11.2011 року виконавчим комітетом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. У судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина донька [PERSON] проживає разом з матірю, знаходиться повністю на її утриманні, спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матірю між сторонами немає, що підтверджується довідкою виконкому Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 08.12.2014 року за вих. № 1632. Встановивши виниклі між сторонами правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 16 Конвенції про дискримінацію жінок забезпечує на основі рівності чоловіків та жінок рівні особисті права чоловіка і дружини, в тому числі вибір прізвища, професії, заняття. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу залишення їй прізвища «Степаненкова» грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. З цих же правових підстав підлягає задоволенню позов [PERSON] Вирішуючи питання розподілу витрат, повязаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з квитанцією № 124-11419/1 від 09.12.2014 року [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позову в частині розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн. Що стосується вимог в частині визначення місця проживання дитини, суд враховує, що 09.04.2015 року дитина досягла повноліття, і, в силу ст. ст. 28, 30, 34 ЦК України, вправі самостійно визначати своє місце проживання. Тому в цій частині позовні вимоги не засновані на законі і не підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про покладення на [PERSON] витрат в органах РАЦС щодо реєстрації розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до Розділу 3 ч. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5, рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а саме 27.07.2010 року, надсилається судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Аналогічне положення викладене у Розділі 3 ст. 15 ч. 7 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року за № 2398-VІ. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 15 Розділу 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Таким чином, вищевказаними положеннями діючого законодавства, яке регулює порядок державної реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, не передбачено стягнення зі сторін судового процесу витрат в органах РАЦС щодо реєстрації розірвання шлюбу у судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: partial