Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 7 червня 2002 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у них народились син [PERSON] та дочка [PERSON] . Однак відповідач припинив приймати участь в утриманні дітей. [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з ним, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання сина [PERSON] та дочки [PERSON] разом з нею, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] не з`явився у судове засідання та надіслав заяву (а.с.23), в якій він визнає позов в повному обсязі та просить розглянути цивільну справу в його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 7 червня 2002 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВРАГС Бориспільського МУЮ Київської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №129. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 7 червня 2002 року (а.с.12). [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28 лютого 2003 року та серії [NUMBER] від 24 вересня 2008 року (а.с.13-14). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Встановлено, що [PERSON] не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.2 ст.160 цього Кодексу місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на отримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дітей з позивачем. Ця обставина свідчить про те, що сторони дійшли згоди з приводу місця проживання їх сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] приймає участь в утриманні дітей. Відповідач не подав жодного доказу на підтвердження того, що він має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, а також на його утриманні перебувають інші діти або непрацездатні батьки. З огляду на це суд вважає, що місце проживання сина [PERSON] та дочки [PERSON] належить визначити з позивачем та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов`язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1681 гривні 60 копійок. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1-2). Пред`явлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1681 гривні 60 копійок.

Outcome: approved