Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті їі матері [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 0,1010 га під№78, що розташована на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не склала. У встановлений законом термін вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Інші спадкоємці за законом відсутні. Оскільки спадкодавець набув право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним. Тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1010 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Іподром». У судове засідання позивачка та її представник зявилися. Направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов. У судове засідання представник Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представники третіх осіб Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, Громадської організації садівницьке товариство «Іподром» та [PERSON] не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та третіх осіб та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 09 січня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК №283902, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві. На час відкриття спадщини спадкоємцем за законом була [PERSON]. Померла [PERSON] була матір`ю для позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Чорнобильським райвідділом РАЦС Київської області серія ІІ-БК №369734. За життя [PERSON] заповіту щодо належного їй майна не склала. З матеріалів спадкової справи майна померлої 09 січня 2014 року [PERSON] вбачається, що 17 квітня 2014 року до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] 24 липня 2014 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири за №61 у будинку 13/9 по вул. Почайнинській у м.Києві. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1010 га для ведення садівництва, що розташована в садівницькому товаристві «Іподром», с.Бобриця Києво-Святошинського району Київської області було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку також у зв`язку з тим, що померла [PERSON] не завершила процедуру реєстрації права власності на спадкову земельну ділянку, що підтверджується постановою державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №9046/02-31 від 25 грудня 2014 року. Так, рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради №97 від 27 вересня 1996 року передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 70 членам садового товариства «Іподром» загальною площею 6,13га( по землевласникам І в розмірі угідь згідно із додатком №1). Згідно додатку №1 до рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради №97 від 27 вересня 1996 року вбачається, що земельна ділянка під №78 має загальну площу 0,1022 га, цільове призначення для ведення садівництва (а.с.25). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] входила до списку членів садового товариства «Іподром», за якими закріплено право власності на земельну ділянку в садовому товаристві (а.с.26). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №436 від 21 грудня 1996 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,1010 га для ведення садівництва, що розташована на с.Бобриця Києво-Святошинського району Київської області,садове товариство «Іподром» (а.с.17) . Згідно інформаційного повідомлення садівницького товариства «Іподром» від 23 червня 2003 року вбачається, що по земельній ділянці, яка належить [PERSON] №78 утворилась заборгованість в сумі 79,22 грн. Станом на 02 березня 2016 року заборгованість по членським внескам щодо земельної ділянки [PERSON] №78 ліквідовано, що підтверджується відповідною довідкою садівничого товариства «Іподром». Окрім того, у документах архівного відділу «Бобрицька сільська рада» зберігається рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 27вересня 1996 року №97, згідно якого у списку, що додається до рішення, за №68 члену садового товариства «Іподром» [PERSON] ,що проживає заадресою [ADDRESS] передана безкоштовно у првиатну власністьземельна ділянка №78 для ведення садівництва площею 0,1022 га, що підтверджується архівною довідкою архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київськоїобласті №06-04/267 від 11 березня 2016 року. Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved