overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду до відповідачів із наданням в подальшому уточненої позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 26 жовтня 1995 року між ними та відповідачами був укладений договір №2890 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого вони придбали у власність домоволодіння в м.Миколаєві по вул.Веселинівська,10, яке належало відповідачам в рівних частинах на підставі «Договору купівлі-продажу», посвідченого Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 26.05.1995 року за р.№2-2193, зареєстрованого в БТІ за р.№165 від 30.05.1995 року. В рахунок укладеного договору позивачі передали відповідачам відповідну грошову суму, а вони фактично передали їм у власність нерухомість, а саме домоволодіння в м.Миколаєві по вул.Веселинівська,10. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивачі просили визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивачі надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі та третя особа у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 26 жовтня 1995 року між позивачами та відповідачами був укладений договір №2890 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивачі придбали у власність домоволодіння в м.Миколаєві по вул.Веселинівська,10, яке належало відповідачам в рівних частинах на підставі «Договору купівлі-продажу», посвідченого Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 26.05.1995 року за р.№2-2193, зареєстрованого в БТІ за р.№165 від 30.05.1995 року. Договір №2890 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Південній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №2890 від 26.10.1995 року, зареєстрованого в ММБТІ. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначав, що по рішенню суду від 12.07.2007 р. з нього на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходу. 11.10.2008 р. він уклав шлюб з Рута після шлюбу [PERSON] Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час його матеріальний стан погіршився, оскільки на теперішній час він є пенсіонером, дружина звільнена з роботи у звязку з ліквідацією підприємства і знаходиться на обліку у Овідіопольському РЦЗ. З вказаних підстав просив суд винести рішення, яким зменшити розмір стягуваних аліментів з ? частини на 1/6 частину. У письмовій заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідач позов не визнала, оскільки вважала, що її та позивача донька на теперішній час навчається, часто хворіє, а тому потребує матеріальної допомоги у тому розмірі, який стягується з позивача. Заслухавши пояснення відповідача, дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 192 ч.1 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Судом встановлено, що по рішенню Овідіопольського районного суду від 12.07.2007 р. з позивача на користь відповідача, на утримання їх доньки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ? частини усіх видів місячного доходу позивача (а.с.5). 11.10.2008 р. позивач уклав шлюб з Рута, після шлюбу [PERSON]В.(а.с.10). Від вказаного шлюбу у позивача народились діти: [PERSON], [INFO] (а.с.12), та син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Наказом від 28.09.2015 р. начальника ГУМВС України в Одеській області позивач звільнений у запас Збройних Сил України (а.с.16). Відповідно до довідки Овідіопольського РЦЗ дружина позивача [PERSON] знаходиться на обліку у вказаному центрі як безробітна (а.с.21). Відповідно до довідки Овідіопольської с/ради до складу сімї позивача входять двоє вищеназваних дітей та дружина (а.с.23). Таким чином з урахуванням вищевикладених доказів, суд приходить до висновку, що у позивача після рішення суду про стягнення з нього аліментів, у позивача змінився як сімейний так і матеріальний стан, у звязку з чим його позов підлягає задоволенню. Що стосується доводів відповідача в тій частині, що вона несе додаткові витрати як на навчання так і на лікування дитини, то суд їх до уваги взяти не може, оскільки ці доводи не підтвердженні допустимими доказами. Крім того, якщо такі витрати відповідач несе, вона має право звернутись до суду з позовом про стягнення з батька дитини додаткових витрат на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2015 року відповідач позичив у нього /позивача/ грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, які зобов»язався повернути в термін до 02 вересня 2015 року і у разі прострочення сплати суми боргу останній зобов»язався сплатити позивачу неустойку в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення, про що [PERSON] була написана власноручно відповідна розписка, проте до цього часу відповідач борг не повернув. Тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у вказаній сумі 4\~000 дол.США, що станом на 30 листопада 2015 року за курсом НБУ еквівалентно 95\~538,63 грн., та неустойку в розмірі 4000 дол. США, що станом на 30 листопада 2015 року за курсом НБУ еквівалентно 95\~538,63 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 березня 2015 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 4000 дол. США, які зобов»язався повернути в термін до 02 вересня 2015 року, а у разі прострочення сплати суми боргу останній зобов»язався сплатити позивачу неустойку в розмірі 5% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, про що [PERSON] була написана відповідна розписка, проте до цього часу відповідач борг не повернув /а.с.6/. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, ухилився від участі у розгляді справи та жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за борговою розпискою від 2 березня 2015 року у розмірі 4000 дол.США, що за курсом НБУ станом на 30 листопада 2015 року /100 дол. США = 2388,4657 грн./ еквівалентно 95\~538, 63 грн., та неустойку за 90 днів прострочення виконання грошового зобов»язання (з 02 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року) у заявленому позивачем розмірі в сумі 95\~538, 63 грн. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~910,77 грн. /1% х 191\~077,26 грн./.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №609-034/07Р укладеного 06 вересня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-банк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» [PERSON] отримав кредит у розмірі 12331,00 доларів США зі сплатою 13,99 річних. З метою забезпечення зобов'язання [PERSON] по кредитному договору, між банком та [PERSON] 15 вересня 2008 року укладений договір поруки №609-034/07Р, відповідно до якого він несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 04 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 11 616, 12 доларів США. Просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12331 доларів США, що підтверджується копією кредитного договору № 609-034/07Р від 06 вересня 2007 року та додатком №1 до нього (а.с.12-17, 18-19), копією договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20 січня 2009 року (а.с.20). Для забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору, 06 вересня 2007 року укладений договір поруки №609-034/07Р, відповідно до умов якого поручитель [PERSON], зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань, що випливають з вказаного вище кредитного договору, що підтверджується копією договору поруки (а.с.26-27). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9-11) станом на 04 червня 2015 року сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 11 616,12 доларів США в тому числі: 9055,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 2561,12 доларів США - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборговану суму по кредитному договору в сумі 11616,12 доларів США та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 3660,12 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним 22 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] договором №18460/07-П про відкриття зарплатного карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки, [PERSON] отримав кредит на платіжну картку. Відповідач умови кредитного договору належно не виконав і станом на 19 листопада 2015 року має заборгованість в сумі 20195,22 гривень, яку просив стягнути. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит на платіжну картку, що підтверджується копіями договору від 22 жовтня 2007 року (а.с.29-31), розпискою (а.с.32), новою редакцією Статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с.36-38). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7-13) станом на 19 листопада 2015 року сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 20195,22 грн. в тому числі: заборгованість за овердрафтом 7955,86 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за користування овердрафтом та прострочені відсотки за користування дозволеним овердрафтом 12239,36 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно\~ стягнути понесені судові витрати в сумі 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 119 - розірвати. В обґрунтування позову вказує на те, що від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Останній рік їхнє сумісне життя з відповідачем стало носити характер взаємного примушення та нестерпності одне одного в силу повної протилежності їхніх світоглядів та життєвих принципів. На даний час родинні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо. Відновлення подружніх відносин стало не можливим і суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. 22 вересня 2012 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 119, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). Від спільного життя сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого 16 січня 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї стало те, що у сторін різні світогляди та життєві принципи. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з початку 2015 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 26 серпня 1992 року виконкомом Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 06 - розірвати. В обґрунтування позову вказує на те, що подружнє життя не склалося через розбіжності з усіх питань сімейного життя. Розбіжність характерів і відсутність спільних інтересів. Постійні конфлікти в сім`ї призвели до втрати почуття любові та взаєморозуміння. Кожен з сторін влаштовує своє життя за власним розсудом, а тому прагнення до спільного життя у них давно немає, що призвело до розраду сім`ї. Спільне господарство не ведуть. Проживають окремо з жовтня 2008 року. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 1992 року між сторонами виконкомом Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 21). Причиною розпаду сім'ї стало те, що у сторін діаметрально різні характери. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з жовтня 2008 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

\~У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 червня 1990 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 766 розірвати. В обґрунтування позову вказує на те, що від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач та Відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Між ними постійно виникають сварки. Спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Відновлення подружніх відносин стало неможливим і суперечить їхнім інтересам. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 червня 1990 року між сторонами відділом ЗАГС виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб, актовий запис № 766, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ № 339291 (а. с. 9). Від спільного життя сторони мають дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії V-КИ № 481269 виданого 28 січня 1991 року видане відділом ЗАГС виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а. с. 10). Причиною розпаду сім'ї стало те, що у сторін різні погляди на шлюб та сім`ю.. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved