Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулись з позовом до суду до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Ярослав Олексійович (далі - приватний нотаріус Дацко Я.О.) про визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Позовна заява мотивована тим, що 23 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . 20 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу від 23 листопада 2007 року, стосовно спірної квартири. Позивач вважає, що договір про розірвання договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року був вчинений під впливом обману та є таким, що не відповідає вимогам закону. У зв`язку з викладеним позивач просить суд, визнати недійсним укладений між сторонами договір від 20 квітня 2012 року про розірвання договору купівлі-продажу. Ухвалою суду від 26 грудня 2014 року відкрито провадження у справі. 16 березня 2015 року до суду надійшли письмові заперечення від приватного нотаріуса Дацко Я.О., у яких останній заперечував проти задоволення позову. Останній зазначив, що ним було посвідчено дійсне волевиявлення сторін на припинення договору купівлі-продажу спірної квартири. 14 червня 2016 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Шум Л.І. справа перерозподілена на суддю Тимошенко Т.І. 15 вересня 2016 року судом ухвалено заочне рішення по справі, яким позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дацко Я.О. про визнання недійсним договору від 20 квітня 2012 року № 653 про розірвання договору купівлі -продажу квартири задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним укладений 20 квітня 2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] договір, посвідчений приватним Дацко Я.О., зареєстрований в реєстрі за № 653, про розірвання договору купівлі-продажу чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 82,5 м2 житловою площею 49,3 м2 від 23 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дацко Я.О., зареєстрований в реєстрі за № 12541. Ухвалою суду від 3 березня 2017 року заочне рішення від 15 вересня 2016 року постановлене Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу по цивільній справі № 212/11904/14-ц 2/212/90/16 скасоване та призначено справу до розгляду з викликом сторін у судове засідання. 23 червня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Тимошенко Т.І. справа перерозподілена на суддю Козлова Ю.В. 26 червня 2017 року суддею Козловим Ю.В. справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 24 листопада 2017 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] . 20 лютого 2018 року представником відповідача адвокатом Голівер П.В. подано до суду письмові заперечення у яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактів викладених у позовній заяві. Вказує, що у період з 23.11.2007 по 20.04.2012 спірною квартирою володіла [PERSON] та вона несла тягар по утриманню вказаного нерухомого майна. 23 березня 2018 року третя особа [PERSON] надав до суду письмовий відзив у якому заперечував проти задоволення позову. Вказав, що [PERSON] не передав повну суму грошей за умовами договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2007. В період з 23.11.2007 по теперішній час володіла та продовжує володіти спірною квартирою відповідач, яка несе тягар по утриманню вказаного нерухомого майна. 1 лютого 2021 року третьою особою [PERSON] надано до суду письмові пояснення у яких остання просила суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що [PERSON] не були виконані умови п. 5 Договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2007 щодо передачі повної суми грошових коштів за придбану квартиру. З огляду на вказану обставину 20.04.2012 вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири було розірвано. 24 вересня 2021 року у зв`язку із закінченням повноважень судді Козлова Ю.В. справа була перерозподілена на суддю Борис О.Н. 29 вересня 2021 року суддею Борис О.Н. справу прийнято до свого провадження. Представник позивача адвокат Амельчишин О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Голівер П.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві, не заперечував факту отримання [PERSON] частини грошових коштів за договором купівлі- продажу у сумі 8072 доларів. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23 листопада 2007 року [PERSON] , як продавець, та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого 06.02.1998 року на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі, зареєстрований за № 151-Н/98; нерухомість зареєстрована за продавцем в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі № 86-123, номер запису № 123 і внесена до державного реєстру прав власності на нерухомість за реєстраційним номером 20899704. У п. 5 вказаного Договору сторони домовились, що продаж квартири здійснюється за ціною 203818,00 грн., що еквівалентна за курсом НБУ, станом на 23.11.2007, сумі 40360,00 доларів США. Грошова сума в розмірі 40763,60 грн., що еквівалентна за курсом НБУ, станом на 23.11.2007, сумі 8072,00 долари США, які сплачені Покупцем Продавцю в момент підписання цього договору. Залишок вартості квартири Покупець зобов`язується платити Продавцю після отримання кредитних коштів у банківській установі не пізніше 17.00 годин - 23.11.2007. Після повного розрахунку Продавець зобов`язується надати Покупцю відповідне письмове підтвердження, підпис на якому має бути засвідчений нотаріусом. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дацко Я.О. 23.11.2007 та зареєстрований у реєстрі за № 12541. (т.1 а.с. 96) 23 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1219/36259/74, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику 32288,00 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] . Умови іпотеки встановлюються іпотечним договором, який Позивальник зобов`язується укласти з Кредитором одночасно з укладенням Позичальником договору купівлі-продажу зазначеного приміщення. (т.1 а.с. 115-122) 23 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 014/08/11-23/071/07, за умовами якого цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає із Кредитного договору № 014/1219/36259/74 від 23.11.2007, предметом іпотеки виступає квартира [ADDRESS] , яка буде належати Іпотекодавцю у майбутньому, після укладення іпотечного договору. (т.1 а.с. 123-128) 20 квітня 2012 року до приватного нотаріуса Дацко Я.О. із письмовою заявою звернувся [PERSON] , у якій просив розірвати Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дацко Я.О. 23 листопада 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 12541. Із змістом вказаної заяви ознайомлена та погодилась [PERSON] (т.1 а.с. 42) 23 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду про розірвання договору купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони домовились про розірвання Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дацко Я.О. 23 листопада 2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 12541. Вказана угода посвідчена приватним нотаріусом Дацко Я.О. та зареєстрована в реєстрі під №653. (т.1 а.с. 10) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 43570710 від 09.09.2015, квартира [ADDRESS] не зареєстрована на праві власності за жодною особою. (т.1 а.с. 90) За інформацією наданою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 214 від 28.01.2016, в архіві установи відсутні будь-які дані щодо належності на праві власності квартири [ADDRESS] . (т.1 а.с. 111) Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до частини першої статт в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. [PERSON] обрав способом захисту своїх прав визнання недійсним укладеного між сторонами договору від 20 квітня 2012 року № 653 про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, спірне майно, вибуло з його володіння на підставі договору від 20 квітня 2012 року № 653 про розірвання договору купівлі-продажу квартири з порушенням чинного законодавства. Судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваного договору недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договору щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком повернення позивачу спірного майна та усунення перешкод у користуванні ним, а тому не відновить порушеного права позивача. За таких обставин задоволення цієї вимоги, заявленої позивачем, не приведе до поновлення майнових прав позивача. Зазначене свідчить про те, що позивачем обрано неналежні способи захисту своїх порушених прав. Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed