Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У грудні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі позивач, товариство) із позовною заявою до [PERSON] . Позивач вказував, що 03 жовтня 2012 року між відповідачем та ПАТ «Актабанк» було укладено кредитний договір № 0861072001/Т/972130. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Актабанк» відступив шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні банку права вимоги, а позивач набув в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до боржників, включаючи вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців тощо, які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням всіх змін та доповнень, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 12\~425,00 грн., з яких: - 5000,00 грн. заборгованість за основним боргом; - 6825,00 грн. заборгованість за комісією; - 600,00 грн. штрафи та пені. Позивач направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору. За кредитним договором позичальник повинен був повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, свого обов`язку відповідач не виконала та припинила повертати наданий їй кредит. Товариство просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12\~425,00 грн., з яких: з яких: - 5000,00 грн. заборгованість за основним боргом; - 6825,00 грн. заборгованість за комісією; - 600,00 грн. штрафи та пені та судові витрати. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвського О.О. від 14 січня 2020 року цивільну справу було передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука (а.с. 34). Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Рибалка Ю.В. від 12 березня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду (а.с. 39). Ухвалою суду від 16 червня 2020 року (головуючий-суддя Рибалка Ю.В.) було витребувано у позивача оригінал заява, підписаної відповідача на видачу готівки № 65414 від 03.10.2012 року (а.с. 69). Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року (головуючий-суддя Рибалка Ю.В.) було повторно витребувано у позивача оригінал заява, підписаної відповідача на видачу готівки № 65414 від 03.10.2012 року (а.с. 77). 15 вересня 2020 року до суду від позивача, на виконання ухвали суду, надійшли витребувані документи (а.с. 83-85). Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року (головуючий-суддя Рибалка Ю.В.) було витребувано у позивача письмові докази по справі (а.с. 99). 12 січня 2021 року до суду від позивача, на виконання ухвали суду, надійшли витребувані документи (а.с. 110-118). Розпорядженням керівника апарату суду від 14 січня 2021 року було здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із відрядженням судді Рибалка Ю.В. до іншого суду, головуючим у справі було визначено суддю Нестеренка С.Г. (а.с. 122-123). Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року було залучено до участі у справі третьою особою ПАТ «Актабанк», призначено справу до розгляду (а.с. 133). У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника. Заявлений позов підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих причин, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляла. Клопотання про повторне відкладення розгляду справи до суду не подавала. Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи ПАТ «Актабанк» у судове засідання не прибув з невідомих причин, керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки представника суд не повідомили. У зв`язку з цим, суд згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 та ст. 280, 281 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом достовірно встановлено, що 03 жовтня 2012 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861072001/Т/972130, відповідно до якого банком останній було надано кредит в розмірі 5000,00 грн. на споживчі потреби під 0,01% річних, строком користування до 02 жовтня 2013 року (а.с. 112-113). Відповідно до п. 2.1.3. позичальник щомісячно зобов`язувалася погашати кредит, сплачувати нараховані проценти до 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 591,69 грн. і остаточно розрахуватися із банком 02 жовтня 2013 року. Укладаючи договір споживчого кредиту, сторони досягли між собою згоди з усіх істотних умов договору, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив право вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 19-20). За п. 2.1. цього Договору банк відступив шляхом продажу новому кредитору належній банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів боржників, включаючи права вимоги до боржників. Згідно п. 2.2. цього Договору до нового кредитора перейшло паво вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, штрафних санкцій, неустойок тощо. 23 березня 2018 року за вих. № 002413392-1 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» направило на адресу відповідача письмове повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 0861072001/Т/972130 від 03 жовтня 2012 року та із вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 12\~425,00 грн. та повідомило реквізити для сплати такої заборгованості (а.с. 16). У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі - 12\~425,00 грн. з яких: - 5000,00 грн. заборгованість за основним боргом; - 6825,00 грн. заборгованість за комісією; - 600,00 грн. штрафи та пені (а.с. 15, 21). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач не скористалась своїми правами, передбаченими ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не надала суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved