Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із уточненою в процесі розгляду позовною заявою до [PERSON] визнання її такою, що втратила право користування. В обґрунтування позову зазначав, що йому належить 35/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 06.11.2000р. приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №3314. Вказував, що відповідач не є власником квартири, а лише є зареєстрована в цій квартирі з 17.12.2003р. та є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2009р., яке набуло чинності. Зазначав, що вже більше 11 років відповідачка у квартирі не проживає, однак з реєстраційного обліку не знімається, що перешкоджає позивачу здійснювати користування власністю. Тому просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання [PERSON], [INFO], - у квартирі [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі. Третя особа - Київський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області до залу суду не з'явилась, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Так у ході судового розгляду було встановлено, що позивач - [PERSON] є власником 35/100 квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 06.11.2000 року (а.с.4) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.36). Судом досліджено, що відповідач зареєстрований за зазначеною в позовній заяві адресою. Так, відповідно до відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.12.2003 року. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше 11 років, її речей за зазначеною адресою не має. Крім того, судом вбачається, що відповідач позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved