Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У грудні 2018 Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства з позовом до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 18 сесії 06 скликання № 8/12 від 30.08.2012 [PERSON] було видано державний акт на право власності серія [NUMBER] на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0800 га за кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано 21 листопада 2012 року в книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 022240001009270. Вказав, що рішення сільської ради прийнято поза межами компетенції, тому подальша видача державного акту на право власності на земельну ділянку, подальше відчуження земельної ділянки здійснено з порушенням вимог законодавства. Факт віднесення спірної земельної ділянки, з кадастровим номером [NUMBER] , до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» 2015 року, Проектом організації та розвитку лісового господарства Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2004 року, Планом лісових насаджень Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» Київської області лісовпорядкування 2003 року, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісонасаджень, картами-схемами розподілу території лісгоспу. Крім того, відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 20.12.2018 № 599 спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів лісовпорядкування за 2004 та 2013 роки, відноситься до 1 кварталу Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-733 від 18.09.2017 спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку ДП «Київське лісове господарство» (квартал 1, виділ 9 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство»), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме: планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу. Згідно відповіді ДП «Київське лісове господарство» № 02-02/817 від 17.10.2018 спірна земельна ділянка накладається на земельну в кварталі 1 Васильківського лісництва постійним користувачем якої є ДП «Київське лісове господарство», а межі та площа кварталу 1 Васильківського лісництва ДП «Київське лісове господарство» згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року відповідає межам та площі згідно матеріалів лісовпорядкування за 2004 рік. Також в позовні заяві було зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] знаходиться в кварталі лісництва, відноситься до земель лісогосподарського призначення, та щодо неї не надавалося погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Київське лісове господарство». Тому спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. Всупереч чинним на час передачі земельної ділянки норм законодавства, Крюківщинською сільська рада передала у власність землі лісового фонду, що вказує про перевищення сільською радою її повноважень. Крім того, всупереч вимогам ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ч. 3 ст. 57 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) відповідачем на підставі оспорюваного рішення від 30.08.2012 відведено у приватну власність спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером [NUMBER] з порушенням порядку зміни цільового призначення, за відсутності погодження зміни цільового призначення органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Також Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури вказав, що про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2017 році за результатами системного аналізу інформацій різних органів державної влади, установ та організацій. Наведені у позовній заяві факти свідчать, на думку позивача, про об`єктивні обставини, пов`язані зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та захисту інтересів держави. Позивач просив суд визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право; визнати незаконним та скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 18 сесії 6 скликання № 8/12 від 30.08.2012 на підставі якого [PERSON] отримала державний акт на право власності серія [NUMBER] на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0800 га, за кадастровим номером [NUMBER] , що розташована у Київській області, Києво-Святошинський район, с . Крюківщина ; витребувати на користь держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» з чужого незаконного володіння [PERSON] ( [INFO] ) земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,0800 га, яка розташована в адміністративних межах Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.12.2018 було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. 01.02.2019 в.о. сільського голови Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 4034, відповідно до якого зазначив про необґрунтованість пред`явлення даного позову прокурором в інтересах держави та пропуск останнім строку позовної давності, передбаченої ст. 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, зазначив що, прийняте Крюківщинською сільською радою (як суб`єктом владних повноважень) рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки. Також, у відзиві вказано, що з доданих до позовної заяви доказів по лісовпорядкуванню не можливо встановити, що спірна земельна ділянка на момент видачі оскаржуваного рішення перебувала в постійному користуванні державного підприємства. Лист ДП «Київське лісове господарство» від 17.10.2018 № 02-02/817, що спірна земельна ділянка перебуває на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Васильківського лісництва, на думку відповідача, суд не може брати до уваги, оскільки дана довідка видана особою, яка є заінтересованою у даній справі. Більш того, позивачем не доведено факту передачі земель лісового фонду до ДП «Київське лісове господарство», як новоствореному підприємству з 09.01.1992 та погодження проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 07.02.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано відповідні докази. 11.02.2019 начальник Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарстваподав до суду клопотання за вх. № 5245 з проханням слухати справу без участі представника управління, позов підтримав у повному обсязі. 22.02.2019 [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 7151 та відзив на позовну заяву за вх. № 7148, відповідно до якого зазначила про відсутність у прокурора права звертатись з позовом до суду в інтересах Державного підприємства «Київське лісове господарство» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, пропуск строку позовної давності та не доведеності факту, що земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] відноситься до земель лісогосподарського призначення та належить ДП «Київське лісове господарство» або Київському обласному та по м. Києву управлінню лісового та мисливського господарства. Просила відмовити у задоволенні позову. 27.02.2019 в.о. сільського голови Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області подав до суду заяву про застосування строку позовної давності за вх.7653. 15.03.2019 директор ДП «Київське лісове господарство» подав до суду додаткові пояснення по справі, зазначивши при цьому, що спірна земельна ділянка лісового фонду перебуває у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» і документом, що підтверджує таке право, до одержання державного акту про право постійного користування ними, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Просив розглядати справу без участі представника ДП «Київське лісове господарство» за наявними матеріалами. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 08.07.2019 Першим заступником керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області була подана відповідь на відзив відповідачів. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 18 сесії 06 скликання № 8/12 від 30.08.2012 [PERSON] було видано державний акт на право власності серія [NUMBER] на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0800 га за кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано 21 листопада 2012 року в книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 022240001009270. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії листа директора ДП «Київське лісове господарство» листом від 18.09.2017 № 02-733, останній повідомив прокуратуру Київської області про здійснення на відповідних земельних ділянках лісогосподарського призначення , включаючи спірну, різних будівельних робіт. До цього листа додано копії планшету кварталу 1 (лісовпорядкування 2013 р.) з відміткою про розміщення земельних ділянок відповідно до кадастрових номерів, таксаційний опис із проекту організації та розвитку лісового господарства Васильківського лісництва в кварталі 1. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-152 від 29 жовтня 2014 року, № 6-17 цс 17 від 22 лютого 2017 року. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 № 907/238/15). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15). Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачами неодноразово зазначалось про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зокрема шляхом подання окремих заяв, так і вказівкою на дану обставину у відзивах проти позовної заяви. Суд зазначає, що ДП «Київське лісове господарство» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства за умови належного виконання покладених на них державою функцій повинно було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, починаючи з 2012 року. Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області пред`явив позов в інтересах держави 22 грудня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. А отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed