Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

у грудні 2017 р. позивач звернулася з позовними вимогами про визнання спільним сумісним майном подружжя з [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 109,40 кв.м., житловою площею 56,10 кв.м., автомобіль «Тойота», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , визнання за позивачем права власності на 1/3 частину вищевказаної квартири та Ѕ частини вищевказаного автомобіля. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.06.1994 позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, у період якого народився син [PERSON] , [INFO] . У період шлюбних відносин подружжя за спільні кошти, в інтересах сім`ї придбало автомобіль «Тойота», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та квартиру [ADDRESS] , що були зареєстровані за чоловіком. У вересні 2001 подружжя вирішило подарувати 1/3 частину квартири синові [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2012 шлюб між подружжям розірвано, рішення суду набрало законної сили 30.10.2012. Після розірвання шлюбу позивач з сином проживали у квартирі [ADDRESS] . [INFO] колишній чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якого входить спірне майно. Спадкоємцями за законом є діти померлого: син [PERSON] , донька [PERSON] . З огляду на те, що до спадкової маси включено майно, що є спільною сумісною власністю з позивачем, а тому права останньої підлягають судовому захисту. Ухвалою суду від 03.01.2018 відкрито провадження по справі, призначено підготовче провадження (а.с. 43). Ухвалою суду від 24.09.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с. 87). 30.10.2018 представник третьої особи [PERSON] подав пояснення, зазначив, що спірне майно померлого [PERSON] придбано за його особисті кошти, які були отримані в борг від третіх осіб. Повернення коштів відбувалось з його спільних заощаджень та коштів [PERSON] , а тому позивач не має відношення до спірного майна, зазначене майно не є об`єктом спільної сумісної власності позивача та [PERSON] (а.с. 113-115). 08.11.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав пропуску трирічного строку позовної давності, який, як зазначає, необхідно обчислювати саме з моменту набрання рішення суду про розірвання шлюбу між позивачем та померлим законної сили, тобто, з 30.10.2012. Крім того, позивачем не зазначено суттєві факти та докази, які б підтверджували необхідність обчислення строку позовної давності з іншої дати. Причин поважності пропущення строку позивачем зазначено не було, відповідних клопотань про поновлення такого строку не надходило. Також до матеріалів справи позивачем не додано доказів підтвердження розміру ціни позову (а.с.108-110). 12.11.2018 позивач подала заперечення на пояснення від третьої особи, зазначила, що посилання третьої особи на зазначені обставини є надуманими, не відповідають дійсності. Спірне майно купувалось позивачем та [PERSON] в інтересах їхньої родини та за спільні кошти (а.с. 149-156). 22.03.2019 позивач подала відповідь на відзив, зазначила, що строк позовної давності нею не пропущено, оскільки такий строк обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Після розірвання шлюбу подружжя домовилось, що позивач користуватиметься та володітиме спірною квартирою, а [PERSON] буде володіти та користуватиметься спірним автомобілем. Крім того, у володіння та користування спадкодавця залишилось 2 житлові будинки незавершеного будівництва, що належали на праві особистої власності останньому. Тому в поділі майна, нажитого за час шлюбу не було необхідності. Після смерті [PERSON] ситуація змінилася, право власності позивача підлягає захисту в судовому порядку. Строк позовної давності не порушено (а.с. 196-203). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] у минулому судовому засіданні проти позову заперечувала, обставини, викладені у відзиві на позовну заяву підтримала. Третя особа [PERSON] та її представник у минулому судовому засіданні проти позову заперечували. Представник третьої особи Головне управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 19.02.20188 надіслав прояснення, просив розглянути справу за їхньої відсутності (а.с. 65-67). ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.06.1994 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у період якого народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2012 шлюб між подружжям розірвано. Рішення набрало законної сили 30.10.2012 (а.с. 17). У період шлюбних відносин з позивачем [PERSON] 06.03.2001 отримав свідоцтво про право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , жилою площею 56,10 кв.м., загальною площею 109,40 кв.м. Право власності зареєстровано в БТІ і записано в реєстрову книгу за реєстровим №42026 (а.с. 58). Вказане свідоцтво отримано [PERSON] на підставі інвестиційного контракту про інвестування у житлове будівництво від 23.11.2000, відповідно до якого проінвестовано 100% вартості майна (а.с. 59, 190-194). 04.12.2000 [PERSON] на підставі акту прийому-передачі отримав квартиру [ADDRESS] (а.с. 60). Відповідно до довідки з місця проживання сім`ї та реєстрації від 04.03.2016 у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] (а.с. 22). 20.03.2008 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] на підставі довідки-рахунку від 17.04.2007 (а.с. 63, 176, 184-185) [INFO] [PERSON] помер (а.с. 18). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на вищезазначені норми, до даних правовідносин підлягає застосовуванню в тому числі і положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин щодо квартири, а саме КпШС України. Статтями 22, 28, 29 КпШС України (чинного на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи вбачається, що в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах, останній уклав 20.11.2000 з Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» інвестиційний контракт про інвестування у житлове будівництво, відповідно до умов якого 06.03.2001 [PERSON] отримав свідоцтво про право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , 1/3 частину якої на підставі договору дарування від 24.09.2001 подаровано сину [PERSON] (а.с. 242). Крім того, у період шлюбних відносин придбано автомобіль Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] на підставі довідки-рахунку від 17.04.2007. Враховуючи наведені положення, зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , незалежно від того, за ким було зареєстровано майно, частки майна кожного з подружжя є рівними. Посилання відповідача [PERSON] на пропуск строку позовної давності не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, ч. 4 ст. 267 ЦК України) ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно з п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (Правова позиція Верховного суду України від 23.09.2015 № 6-258цс15). Отже, початок перебігу строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а не з часу розірвання шлюбу. Трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється починаючи з дня, коли один із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу. У даному випадку такий строк розпочався після смерті чоловіка [INFO] , на праві власності якого було зареєстровано нажите майно за час спільного шлюбу з позивачем. А тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Доводи третьої особи [PERSON] про те, що спірне майно придбано [PERSON] за його особисті кошти та кошти, отримані в борг, повернення яких відбувалось зі спільних заощаджень померлого та коштів [PERSON] , не підтвердились в ході судового розгляду, а тому не заслуговують на увагу. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved