Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив визначити частки в праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] по ј частині кожному із її співвласників. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.1986 року згідно Ордеру №898 на житлове приміщення, виданого виконкомом Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу, позивачу та членам його родини, якими є відповідачі по справі, надали право на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS] . 22.12.1999 року згідно Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів сторони по справі стали співвласниками вищевказаної квартири. При цьому, при видачі вказаного Свідоцтва частки за кожним із співвласником не визначалися, а відтак такі частки є рівними. Однак, на даний час між співвласниками виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього нерухомого майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Таким чином необхідно вирішити житлову проблему, розпорядитися своєю частиною квартири, а тому необхідно визначити частки у праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позов. Ухвалою судді від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 23.01.2020 року. 23.01.2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні, розгляд справи відкладено на 17.03.2020 року. 17.03.2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні, розгляд справи відкладено на 22.04.2020 року. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про визнання вимог позивача в повному обсязі та про проведення розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого 22.12.1999 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 04.11.1999 року №т937 (а.с. 11). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Нормами ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки між позивачем та відповідачами немає домовленостей про розмір часток, а також за відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, суд приходить до висновку, що частки визначаються рівними, таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому вважає можливим визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,5 кв.м, встановивши, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/4 частини спірної квартири кожному. У такому разі у відповідності до положень ст. 372 ЦК України право спільної сумісної власності на майно припиняється. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач наполягає на задоволенні позову, а відповідачі не заперечують проти цього та визнають позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У прохальній частині позовної заяви [PERSON] не заявляв до відшкодування з відповідачів будь-яких понесених ним судових витрат. У зв`язку з викладеним, та враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved