Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про вилучення її персональних даних з бази ПАТ КБ «ПриватБанк» та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що 24.12.2014 року невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи її грошовими коштами з її карткового рахунку, за зазначеним фактом 25.12.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 12014040350004696 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України. Позивач також вказувала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно відкрив на її ім'я додатковий рахунок за № 88002603527985 від 12.05.2015 року, про існування якого, остання дізналася лише 24.06.2016 року. Крім того, [PERSON] також вважає, що відповідач порушив ЗУ «Про захист персональних даних» , використавши її особисті дані в шахрайських цілях. Зважаючи на викладене, позивач просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» завдану їй моральну шкоду, яка полягає в погіршенні здоров'я на фоні постійного стресу, а також вилучити свої персональні дані з бази ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про вилучення персональних даних з бази ПАТ КБ «ПриватБанк» та відшкодування моральної шкоди передано для розгляду до Печерського районного суду м. Києва на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву, у встановлений законом строк, не надходило. Відповідно до ст. 11ч.1,2 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків,визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійніпереконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297-VI, використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних; поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зі змісту відповіді щодо проведеної перевірки (виконавець DN180366VJA1) вбачається, що несанкціонованих входів співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» в особистий кабінет клієнта [PERSON] не зафіксовано ( а.с. 16). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є протиправна поведінка відповідача, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли документального підтвердження, не встановлений факт неправомірного використання персональних даних позивача співробітниками ПАТ КБ «ПриватБанк», суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed