Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

у грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 10 травня 2017 року померлим [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач вважає даний заповіт недійсним, оскільки на момент складення заповіту його батько [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керуватись внаслідок психічного захворювання, а також за життя не мав наміру складати заповіт на випадок своєї смерті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Заслухавши пояснення, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . 10 травня 2017 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право заповів [PERSON] . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Юрієм Олександровичем за №450. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2018 року визнано [PERSON] , 1953 року народження, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - недієздатним та встановлено над ним опіку. Відповідно до інформації Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 01.10.2020, [PERSON] , 1953 р.н. дійсно лікувався у ЧОПНЛ 1 раз у 2005 році. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №580 від 29.10.2019 у [PERSON] , який помер [INFO] , на час складання заповіту [INFO] мала місце судинна деменція (FO1.8 - за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), яка позбавляла його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусід [PERSON] , пояснив, що останній з 2004 почав приймати спиртні напої та з кінця 2014 вів себе неадекватно та втрачав пам`ять, не знав якого він року народження та адресу свого мешкання. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ст. 225 ЦК України). Згідно роз`яснень, які містяться у п.п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений особою до визнання її недієздатною, не може бути змінено чи скасовано її опікуном. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що заповідач [PERSON] на час складання заповіту 10 травня 2017 року перебував у стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, тобто не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, що є підставою для визнання заповіту недійсним. При ухваленні рішення про задоволення позову, всі судові витрати понесені сторонами покладаються на відповідача в силу положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved