Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (правонаступником якого є [PERSON] ) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просив: визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до довідки з місця проживання склад сім`ї та прописку від 01.01.2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] 1941 року народження, син [PERSON] 1969 року народження, наймач (колишня невістка наймача) [PERSON] 1974 року народження, онук [PERSON] 1994 року народження, наймач [PERSON] 2004 року народження. 25.03.1997 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З моменту розірвання шлюбу [PERSON] забравши сина [PERSON] та речі, які знаходилися в спірній квартирі змінила своє місце проживання. В 2014 році [PERSON] звернувся з заявою до відділу приватизації на приватизацію спірної квартири, де йому було відмовлено у праві на приватизацію спірної квартири, оскільки за вказаною адресою були окрім нього та його сина [PERSON] зареєстровані ще три особи. [PERSON] в зв`язку з тим, що пошуки вище зазначених осіб для того, щоб вони добровільно знялись з реєстрації успіху не дали звернувся за відновленням свого порушеного права на приватизацію спірної квартири до суду з позовом. В матеріалах справи міститься довідка, видана [PERSON] про те, що він дійсно проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та його донька [PERSON] за зазначеною адресою не проживає, дана довідка датована 17.10.2006 року. А вже 15.12.2006 року батько [PERSON] . [PERSON] не заперечує проти прописки за вказаною адресою, що в свою чергу свідчить про те, що батьки неповнолітньої [PERSON] , а саме відповідачка по справі [PERSON] та [PERSON] без повідомлення наймача спірної квартири зареєстрували свою доньку без його згоди, хоча батько [PERSON] має окреме житло та може забезпечити гідне проживання своїй доці. Після розлучення [PERSON] з [PERSON] в 1997 році, остання без будь якого утиску добровільно залишила спірну квартиру, від другого шлюбу народила доньку [PERSON] та спеціально зареєструвала її за адресою своєї реєстрації після того як більше шести місяців була відсутня за місцем своєї реєстрації без права на житло та втратила право на користування спірною квартирою. Позивач зазначає, що реєстрація останньої містила формальний порядок без надання права на житло, тобто не створювала правових наслідків для неповнолітньої [PERSON] . Також відповідно до акту огляду квартири [ADDRESS] які містяться в матеріалах справи чітко зазначено, що [PERSON] з моменту реєстрації в вище зазначеній квартирі не проживала. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2015 року (у складі судді Нев`ядомський Д.В.) відкрито судове провадження по справі за позовною заявою [PERSON] . Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2015 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2017 зупинено провадження за заявою відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 21.04.2015 року по цивільній справі № 640/22731/14-ц до прийняття спадщини заявником. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 відновлено провадження у справі за заявою відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 21.04.2015 року по цивільній справі № 640/22731/14-ц. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.06.2017 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 21.04.2015 року задоволено, заочне рішення Київського районного суду від 21.04.2015 року №640/22731/14-ц скасовано. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2017 року позовну заяву про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №640/22731/14-ц передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьовій Л.І. Рішенням Вищої Ради правосуддя №924/0/15-20 від 09.04.2020 року [PERSON] звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 10.04.2020 року справа №640/22731/14-ц передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2020 року (у складі судді Лях М.Ю.) прийнято до розгляду цивільну справу №640/22731/14-ц, розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі,та призначено справу досудового розгляду по суті. У відзиві на позов [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 11.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився [PERSON] 1997 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13.03.1996 року у справі №2-1319/6 [PERSON] поновлено порушене право на користування спірною квартирою шляхом вселення в неї. 16.10.1996 року рішенням Київського районного суду міста Харкова зобов`язано Харківський Центр приватизації державного житлового фонду оформити приватизацію квартири [ADDRESS] , передавши її у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також задоволено позов [PERSON] - відновлено її порушене право користування житловими приміщеннями спірної квартири, вселивши її в цю квартиру та зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] не перешкоджати їй в користуванні жилими приміщеннями вказаної квартири. Зазначене рішення залишене в силі ухвалою Харківського обласного суду від 26.11.1996 року. Однак, незважаючи на винесені рішення суду, [PERSON] та [PERSON] продовжували перешкоджати [PERSON] у праві користування вказаною вище квартирою. Таким чином, [PERSON] була позбавлена, встановленого судом, права користування жилим приміщенням у зв`язку з чим фактичне користування житловим приміщеннями квартири було неможливим. Щодо прописки [PERSON] у зазначену вище квартиру [PERSON] та [PERSON] не заперечували, що підтверджується особистими підписами останніх, у зв`язку з чим [PERSON] на законних підставах була прописана у спірній квартирі. На підставі ст. 65 ЖК України до вказаного житлового приміщення було прописано і [PERSON] сина [PERSON] та [PERSON] . Отже, [PERSON] та [PERSON] не проживали в зазначеній квартирі у зв`язку з наявними перешкодами з боку [PERSON] , [PERSON] . Виселення відповідачів з квартири тим більше, без надання іншого жилого приміщення, буде порушувати їх права наймачів. Крім того, виселяючи [PERSON] з квартири, буде порушено його право на участь в її приватизації. У наданих до суду письмових поясненнях на позов представник відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради просив прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи, що рішення суду, які набрали законної сили, та подані до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії, є обов`язковими до виконання, тому не потребують додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. У разі звернення позивача до органу реєстрації із рішенням суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посадовим особам Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради буде надано достатньо підстав для прийняття рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача. Також просив справу розглянути без участі представника Департаменту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова не з`явився, у відзиві просив розглянути справу у його відсутність. Представник служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи викладені відповідачем у відзиві на позов, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 11.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено запис акту Київського відділу реєстрації актів громадянського стану міста Харкова №771. Від сумісного проживання у подружжя народився син [PERSON] 1994 року народження. 25.03.1997 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №14 від 01.01.2014 року з місця проживання склад сім`ї та прописку, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] 1941 року народження, який прописаний з 08.12.1976 року (на підставі ордеру № 011703); син [PERSON] 1969 року народження, який прописаний з 25.05.1994 року; наймач (колишня невістка наймача) [PERSON] 1974 року народження, яка була прописана 08.12.1993 року; онук [PERSON] 1994 року народження, який прописаний 19.07.1994 року; наймач [PERSON] 2004 року народження, яка прописана 15.12.2006 року. Позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу [PERSON] забрала речі, які знаходилися у вказаній квартирі, та разом з сином [PERSON] 1994 року народження, змінила місце проживання. [PERSON] уклала новий шлюб з [PERSON] , створила нову сім`ю, у них народилася донька [PERSON] 2004 року народження, а тому відповідачі добровільно не проживали у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] посилається на те, що він та [PERSON] не проживали у вказаній квартирі через те, що позивач перешкоджав їм у проживанні у спірній квартирі. Разом з тим, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі письмові докази в обґрунтування доводів, що відповідачі не проживали у спірній квартирі більше шести місяців через поважні причини. На підтвердження своїх доводів відповідач надав рішення Київського районного суду міста Харкова від 13.03.1996 року у справі №2-1319/6, яким [PERSON] поновлено порушене право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення в неї. Також відповідачем надано рішення Київського районного суду міста Харкова від 16.10.1996 року, яким зобов`язано Харківський Центр приватизації державного житлового фонду оформити приватизацію квартири [ADDRESS] , передавши її у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також задоволено позов [PERSON] - відновлено її порушене право користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS] , вселивши її в цю квартиру та зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] не перешкоджати їй в користуванні жилими приміщеннями вказаної квартири. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Харківського обласного суду від 26.11.1996 року. Також, відповідачем надано довідку Київського РВ МВМ від 20.11.96 №4 03/10, листу Прокуратури Харківської області від 25.06.97 №8/55-97, довідку Київського РВ МВМ від 02.07.97 №102/201. Разом з тим, вказані докази (рішення судів, довідки) датовані 1997 роком, тобто підтверджують обставини, зокрема, перешкоджання відповідачам у користуванні спірною квартирою, станом на 1997 рік. Будь-яких інших доказів того, що відповідачі намагалася повернутися для проживання у спірну квартиру після 2000-х років, суду не надано. Тобто як мінімум з часу створення відповідачкою [PERSON] нової сім`ї та народження в 2004 році доньки - [PERSON] 2004 року народження, є достатні підстави вважати, що відповідачі втратили інтерес до спірної квартири, не претендували на спірну квартиру як на своє житло. При цьому, син позивача - відповідач [PERSON] 1994 року народження, який у 2012 році набув повноліття, також не цікавився спірним житлом, у якому він був зареєстрований. Неповнолітня [PERSON] 2004 року народження, яка була прописана в спірній квартирі з 15.12.2006 року та яка не є членом сім`ї позивача, має інше місце проживання з народження. При цьому, з 11.11.2019 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що додатково свідчить про відсутність інтересу до спірної квартири. При цьому, необхідно врахувати, що її мати - відповідачка [PERSON] фактично втратила право користування спірної квартирою як мінімум до моменту створення нової сім`ї та народження в 2004 році доньки, а тому донька [PERSON] 2004 року народження була прописана в спірній квартирі 15.12.2006 року вже тоді, коли її мати фактично втратила право користування спірною квартирою. При цьому, донька [PERSON] не була членом сім`ї позивача. Також не надано доказів того, що відповідачі будь-яким чином намагалися підтримувати зв`язок зі спірною квартирою чи іншим чином піклуватися спірною квартирою (зокрема, оплачувати свою частку комунальних послуг тощо). Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Вбачається, що всі відповідачі мають інше постійне місце проживання. При цьому, відповідачка [PERSON] створила нову сім`ю, в ході спільного проживання з іншим чоловіком [PERSON] народила доньку - [PERSON] 2004 року народження (відповідачку), яка з 11.11.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований і її батько - [PERSON] . При цьому, до вказаного часу [PERSON] 2004 року народження була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.12.2006 року. Як зазначено у відзиві на позов, відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач у позові, у 2014 році він звернувся з заявою до відділу приватизації Харківської міської адміністрації на приватизацію спірної квартири, де йому було відмовлено у праві на приватизацію спірної квартири, оскільки за адресою: [ADDRESS] , були, окрім нього та його сина [PERSON] , зареєстровані ще три особи (відповідачі). Оскільки відповідачі добровільно не знялися з реєстрації за вказаною адресою, він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985року зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідачі відсутні у спірній квартирі більше шести місяців (як мінімум з 2004 року) без поважних причин, зв`язку з житлом не підтримували більше шести місяців, відносини з приводу найму спірної квартири відсутні, то відповідачі вважаються такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Посилання відповідача на те, що втрачаючи право [PERSON] користування спірним житлом, буде порушено його право на участь в її приватизації, - суд не приймає до уваги, оскільки у цій справі не є предметом спору правомірність приватизації спірної квартири. Відповідач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, беручи до уваги, що відповідачка [PERSON] є неповнолітньою, то судовий збір підлягає стягненню у такому розмірі: з відповідача [PERSON] - у розмірі 162,40 грн., враховуючи, що [PERSON] є неповнолітньою, то частку судового збору покладається на її мати (243,60/3=81,20; 81,20+81,20=162,40); з відповідача [PERSON] - у розмірі 81,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved