Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У грудні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 06.05.1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 330, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17.03.2021 року. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає те, що сторони проживають окремо, позивач більше року проживає у Стамбулі, шлюбні відносини між сторонами зупинені, спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами відсутнє порозуміння, любов та повага, подальше проживання та збереження шлюбу є неможливим, у сторін різні погляди на життя. Вказав, що шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 15.02.2021 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 22.03.2021 року було надано сторонам строк на примирення строком на три місяці. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від12.07.2021 року провадження по справі було поновлено. Призначено справу до судового розгляду на 04.08.2021 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Андрушкевич Т. Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що у шлюбі вони перебувають 22 роки, у сторін є спільне майно, розірвання шлюбу відбувається поза волею позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 06 травня 1999 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 330, про що свідчить повторне свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17.03.2021 року, шо знаходиться в матеріалах справи. Від шлюбу у сторін спільних дітей немає. Позивач зазначає, що стосунки з жінкою розладились, зникло взаєморозуміння, вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сім`я фактично припинила своє існування. Відповідачка, за клопотанням якої судом надався сторонам строк на примирення, не навела доказів того, що рішення [PERSON] про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, оскільки за час, наданий судом для примирення, сторони не примирилися, позивач і надалі наполягає на розлученні, маючи стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), проте позивач в подальшому шлюбні відносини підтримувати не бажає, обставин, що свідчили б про можливість збереження сім`ї судом не встановлено, у зв`язку із чим суд доходить висновку про те, що розлад подружніх відносин між сторонами є остаточним, формальне збереження шлюбу збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача.

Outcome: approved