Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У грудні 2017 р. позивач звернувся із зазначеними позовними вимогами, просить суд відібрати у відповідача її малолітню дитину без позбавлення її батьківських прав, стягнути аліменти з відповідача на користь того закладу або фізичної особи, які будуть опікуватися дитиною у розмірі ? частини доходу з усіх видатків заробітку для утримання малолітньої [PERSON], [INFO]; передати малолітню дитину Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, посилаючись на ті підстави, що відповідач є матір'ю-одиночкою, однак через хронічне нервове-психічне захворювання вона перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, а також згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення її до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, оскільки у неї часто виникають загострення психічного захворювання у зв'язку із чим її поведінка є неадекватною, що становить небезпеку для її неповнолітньої дитини. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засіданні не з'явилася, про дату і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила (а.с. 29). Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є матір'ю-одиночкою відносно малолітньої дочки [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьківство згідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 5). Згідно довідки від 11.09.2017 Київського міського психоневрологічного диспансеру №4 [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання (а.с. 6). Відповідно до рапорту Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 09.09.2017 [PERSON] була затримана працівниками правоохоронних органів за вчинення нею кримінального правопорушення та психіатричною бригадою госпіталізована до психіатричного закладу (а.с. 13). 09.09.2017 [PERSON], [INFO], було влаштовано до дитячої клінічної лікарні №5 Святошинського району м. Києва, для проведення медичного обстеження (а.с. 9). 11.09.2017 було проведено обстеження умови проживання малолітньої дитини на підставі скоєння матір'ю [PERSON] кримінального злочину з метою обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається із витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 15.12.2017 за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8). 20.09.2017 малолітню дитину передано до центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» на підставі висновку №40-2146 від 19.09.2017 про доцільність передачі м/л дитини у центр (а.с. 7). На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2017 до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення її до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Київської міської психоневрологічної лікарні №3 Київської області, Васильківського району, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7 (а.с. 12). 19.12.2017 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва до [PERSON] було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (а.с. 15, 16). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Святошинської РДА у м. Києві від 21.12.2017 №107-40/9341 було прийнято рішення про доцільність відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] у матері громадянки [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 17, 18). Згідно ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, віна ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 1 ст.11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч.1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 155 цього ж Закону здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов'язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини на особу або установу в якій буде перебувати дитина з огляду на наступне. На час звернення з цим позовом до суду малолітня [PERSON], [INFO] перебуває у центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей». На даний час опіка над дитиною не встановлена і опікуна не призначено. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на особу або установу в якій буде перебувати дитина. У той же час визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини або установи, є визначальним та залежить від встановлення над дитиною опіки. Чинним законодавством визначено порядок встановлення опіки над малолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, та регламентовано права та обов'язки опікуна. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, тому за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана малолітня дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] або зробить неможливим його виконання в цій частині, а відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved