Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У вересні 2019 року адвокат Горобець С.О., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог від 5 листопада 2019 року просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] , з часу звернення ним до суду, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 вересня 2019 року і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 липня 2004 року [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. еркаси від 14 жовтня 2013 року. За час перебування у шлюбі в сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 липня 2013 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дочки в розмірі 1/3 всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27 березня 2013 року і до повноліття дитини. Водночас із серпня 2019 року [PERSON] з власної ініціативи переїхала до батька, постійно проживає з позивачем у його будинку та перебуває на повному його утриманні. Позивач зазначає, що він самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини і при цьому ще продовжує сплачувати аліменти [PERSON] на утримання дочки згідно рішення суду. За таких обставин, на думку позивача, наразі відсутні підстави для нарахування та подальшого стягнення з нього аліментів на користь відповідача, оскільки таке стягнення суперечитиме правовим нормам щодо цільового призначення аліментів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 грудня 2019 року [PERSON] подала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечує. Відзив обґрунтовано тим, що насправді дочка проживає з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вона не розпоряджається аліментами, які сплачує позивач, оскільки вказані кошти надходять на карту, що відкрита на ім`я дочки та перебуває в повному розпорядженні дитини. У вступному слові в судовому засіданні 14 травня 2020 року позивач та його представник - адвокат Горобець С.О. позов підтримали та просили такий задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що банківська картка, на яку він сплачує аліменти, заблокована з ініціативи [PERSON] , а отриманні останньою характеристики й довідки не відповідають дійсності. Відповідач та її представник - адвокат Демиденко А.І. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Відповідач пояснила, що в лютому 2020 року в неї з дочкою виникло непорозуміння, після чого дочка пішла до батька. Дочку вона любить і бажає для неї найкращого. Банківська картка, на яку надходять аліменти, заблокована у зв`язку із закінченням строку її дії, водночас сильна зайнятість на роботі не дозволяє їй переоформити картку. У судовому засіданні представник служби у справах дітей Черкаської міської ради Івангородська Л.А. просила ухвалити рішення в інтересах дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача та його представника, відповідача та її представника, представника третьої особи, думку неповнолітньої, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом установлено, що заочним рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси (справа № 712/3803/13ц) від 16 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27 березня 2013 року і до повноліття дитини. Відповідно до акта опитування сусідів № 3018 від 23 серпня 2019 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14) Згідно з актом обстеження умов проживання №334 від 14 серпня 2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради, неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в будинку загальною площею 180 м2.. Дитині виділена окрема облаштована кімната. В будинку створено умови для проживання та розвитку неповнолітньої [PERSON] . Під час бесіди спеціалістами встановлено, що неповнолітня [PERSON] сама виявила бажання проживати разом з батьком. (а.с.13) Заперечуючи доводи позивача, відповідач надала такі документи: акт опитування №219 від 17 грудня 2019 року, затвердженого головою правління ОСББ «Родина-К-17», згідно з яким неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з травня 2014 року і по теперішній час проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; акт обстеження умов проживання № 606 від 18 грудня 2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради, відповідно до якого в квартирі [ADDRESS] , створено належні умови для проживання, навчання та розвитку для неповнолітньої [PERSON] . Дитині виділено окрему облаштовану кімнату з балконом. Спеціалістами зазначено, що між матір`ю та дитиною склались дружні, довірливі стосунки; характеристику, затверджену класним керівником та директором Черкаської гімназії №9, згідно з якою [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; мати приділяє належну увагу вихованню учениці та бере активну участь у навчанні та житті своєї доньки. Проте надані відповідачем документи спростовуються листом №373 від 26 грудня 2019 року директора Черкаської гімназії №9 та листом служби у справах дітей Черкаської міської ради №46/30-01 від 9 січня 2020 року. Так, відповідно до листа «щодо спростування характеристики в частині постійного місця проживання» №373 від 26 грудня 2019 року за підписом директора Черкаської гімназії №9, випливає, що характеристика на ученицю 9 класу Черкаської гімназії №9 [PERSON] видавалась на прохання її матері [PERSON] , а відомості про постійне місце проживання [PERSON] вносились до характеристики зі слів її матері [PERSON] . За результатами відвідування неповнолітньої [PERSON] встановлено, що вона проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За вказаних обставин характеристика надана [PERSON] в частині постійного спільного проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та в частині мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] спростовується та вважається недійсною. Крім того, згідно з листом служби у справах дітей Черкаської міської ради №46/30-01 від 9 січня 2020 року інформація щодо осіб, які проживають в квартирі [ADDRESS] , що відображена працівниками служби в акті обстеження умов проживання від 18 грудня 2019 року - зазначена зі слів матері, враховуючи при цьому характеристику на дитину, видану Черкаською гімназією №9 ім. О.М. Луценка, і акт опитування сусідів. 28 грудня 2019 року працівниками служби повторно відвідана адреса: [ADDRESS] та складено відповідний акт відвідування. Під час спілкування неповнолітня [PERSON] повідомила, що з серпня 2019 року вона проживає з батьком, спілкується з матір`ю, відвідує її, може на вихідні та святкові дні залишитися у неї з ночівлею. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У судовому засіданні 14 травня 2020 року, за відсутності батьків, з дотриманням ст. 232 ЦПК України була допитана в якості свідка [PERSON] , 2005 року народження. Неповнолітня суду пояснила, що з кінця серпня 2019 року проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Раніше вона дійсно проживала з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але переїхала до батька, оскільки мама часто зловживала алкогольними напоями та підіймала на неї руку без причини. Також вказала, що в листопаді 2019 року мати віддала їй банківську картку, на яку надходять сплачені батьком аліменти. 14 лютого 2020 року свідок спробувала розрахуватись з допомогою цієї картки, однак виявилось, що картка заблокована і дитина карткою не користувалась. Після цього мати їй повідомила, що в картки закінчився строк її дії. За час проживання з матір`ю, остання купувала їй продукти та одяг, але кишенькові гроші давала рідко. [PERSON] також вказала, що має хист до малювання, а до карантинних заходів відвідувала тренажерний зал, що оплачував батько. До лютого 2020 року вона дійсно приходила до матері, однак згодом між ними погіршились відносини із того часу вона не відвідує квартиру матері. Відповідно до наданої відповідачем квитанції від 13 лютого 2020 року, банківська картка, на яку здійснювалось зарахування аліментів, заблокована у зв`язку із втратою картки. Вказані обставини спростовують надані позивачем докази та свідчать про те, що з кінця серпня 2019 року неповнолітня [PERSON] проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Пояснення [PERSON] та вищевказана банківська квитанція свідчать про те, що принаймні з 13 лютого 2020 року дитина була позбавлена права користуватись аліментами, які перераховує на її утримання батько. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Це також кореспондується з положеннями ст.273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, яка з кінця серпня 2019 року проживає з ним. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на викладене, враховуючи те, що з кінця серпня 2019 року дитина проживає з батьком, проживання дитини з батьком на даному етапі відповідає якнайкращим інтересам дитини, проте існує обов`язкове до виконання не скасоване рішення суду, яким із позивача на даний час стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дочки, суд робить висновок про те, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення стягнення з позивача аліментів, починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом, тобто з 9 вересня 2019 року (в межах позовних вимог). Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами, враховувати матеріальне становище сторін, а також має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Відповідач офіційно працює та може сплачувати аліменти на утримання своєї дочки, що вона підтвердила в судовому засіданні. Судом не здобуто доказів, які б давали підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини у меншому розмірі, ніж просить позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, починаючи з 9 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved