Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна в якому вказувала, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли: - ј частка квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1993 року; - ј частка квартири [ADDRESS] , що була прийнята спадкодавцем, проте не оформлена нею в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] . Позивачка, як спадкоємець за правом представлення, прийнявши спадщину, звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті бабусі. Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо спірного майна з тієї підстави, що постановою Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 17 листопада 2009 року в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання позивачки та [PERSON] на нерухоме майно боржника (в тому числі спірну квартиру в цілому) накладено арешт, який станом на дату оформлення спадщини не знятий. В той же час, виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно спадкодавця, [INFO] завершене у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, а матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, а тому припинення чинності арешту в межах виконавчого провадження неможливе. Враховуючи вказані обставини, виходячи з того, що позивачка, прийнявши спадщину та фактично ставши власником спадкового майна, позбавлена можливості її оформити відповідно до вимог закону, а тому [PERSON] просила в судовому порядку зняти арешт зі спірної квартири. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та проведено заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог - Вознесенського МРВ ДВС ПМРУ МЮ (м. Одеса) в підготовче засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації, необхідної для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позовних вимог у підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] (а.с. 7, 18, 21, 22). Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли частка в квартирі [ADDRESS] , що належала спадкодавцю відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1993 року та частка у вказаній квартирі, що була прийнята спадкодавцем, проте не оформлена нею в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] (а.с. 9, 15-17). Позивачка, як спадкоємець за правом представлення, прийнявши спадщину, звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті бабусі (а.с. 48-50). Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо спірного майна з тієї підстави, що постановою Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції від 17 листопада 2009 року в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання позивачки та [PERSON] на нерухоме майно боржника (в тому числі спірну квартиру в цілому) накладено арешт, який станом на дату оформлення спадщини не знятий (а.с. 5-6, 10, 53). В той же час, виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно спадкодавця, [INFO] завершене у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, а матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, а тому припинення чинності арешту в межах виконавчого провадження неможливе (а.с. 53). Аналізуючи вимоги позивачки, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Не входять\~до складу\~спадщини права\~та обов`язки,\~що нерозривно\~пов`язані\~з особою\~спадкодавця,\~зокрема:\~особисті немайнові\~права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608\~цього Кодексу, згідно якої зобов`язання\~припиняється смертю\~боржника,\~якщо воно\~є нерозривно\~пов`язаним\~з його\~особою і\~у зв`язку\~з цим\~не може\~бути виконане\~іншою особою(ст. 1219 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 50, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту) арешт майна є однією зі стадій примусового звернення стягнення на майно боржника. Арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 49, ч.ч. 1-3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Таким чином, закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення було безумовною підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах такого виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, а також інших випадків), а обов`язок особи по сплаті аліментів є нерозривно пов`язаним з особою платника, тобто не входить до складу спадщини та не переходять до правонаступників (спадкоємців) боржника. З матеріалів вбачається, що на час розгляду справи на виконанні Вознесенського МРВ ДВС ПМРУ МЮ (м. Одеса) відсутні будь-які виконавчі документи, в тому числі щодо стягнення з боржника [PERSON] виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, а виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання позивачки та [PERSON] знищене у зв`язку із закінченням строку його зберігання. Згідно ч.ч. 1, 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки згідно зі\~статтею 126\~ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. З урахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що [PERSON] , яка не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт, та не може оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набула у власність належну спадкодавцю частку спірної квартири, проте не може її оформити у зв`язку з накладенням арешту, який підлягає зняттю, проте не може бути знятим державним виконавцем у межах виконавчого провадження з підстави закінчення строку зберігання та знищення матеріалів виконавчого провадження, а тому вказаний арешт підлягає зняттю в судовому порядку.

Outcome: approved