Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просила визнати за собою право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтувала тим, що вона та відповідач є співвласниками квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 1997 р. вони та ще двоє членів їх сімї набули квартиру спільну сумісну власність, а потім договором від 31 серпня 2009 р. визначили частки в праві власності на квартиру рівними. У 2010 р. [PERSON] як фізична особа підприємець був визнаний господарським судом банкрутом і в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатор [PERSON] уклав із позивачкою нотаріальний попередній договір про продаж їй до 01 лютого 2013 р. ? частки квартири, що належала [PERSON], попередньо ціну вона сплатила. Проте укласти власне договір купівлі-продажу не було змоги, оскільки на всю квартиру було накладено арешт слідчим податкової міліції Голосіївського району м. Києва, хоча ще 26 грудня 2012 р. господарським судом при провадженні ліквідаційної процедури було знято арешт з ? частини квартири. Проте державна реєстраційна служба відмовилася виконувати ухвалу про зняття арешту. Вважаючи, що ціну за частину квартири сплачена, вона фактично є реалізованою, що зазначено в постанові господарського суду, то просила визнати за собою право власності на зазначену частину квартири. Ухвалою суду від 19 лютого 2016 р. до участі в справі залучено співвідповідачем [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідач - ліквідатор [PERSON] позов визнав, суду пояснив, що іншого шляху ніж визнання за позивачкою права власності на частину квартири немає, оскільки його повноваження скінчилися, а арешт не знятий. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Суд заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав від 19 лютого 2016 р. право власності на зазначену квартиру належить: [PERSON] на ? частину на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1997 р., [PERSON] на ? частину на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1997 р. [PERSON] на ? частину на підставі свідоцтва про право власності від 28 лютого 1997 р. і також їй належить ? частина квартири на підставі нотаріального договору дарування від 16 березня 2010 р. Нотаріальним договором від 31 серпня 2009 р. між співвласниками були визначені частки рівними по 1/4 за кожним. 26 серпня 2010 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна була зареєстрована постанова слідчого СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 04 серпня 2010 р. про арешт нерухомого майна належного [PERSON], при цьому обєктом обтяження зазначена квартира [ADDRESS] в цілому.(а.с. 25-29). Зі змісту ухвали господарського суду Миколаївської області по справі №18/204/09 вбачається, що фізична особа [PERSON] був оголошений банкрутом постановою від 22 січня 2010 р., відкрито ліквідаційна процедуру і ліквідатором призначено [PERSON] Суду надано копію ухвали господарського суду Миколаївської області від 26 грудня 2012 р. якою скасовано арешт накладений постановою від 04 серпня 2010 р. СВ ПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва на майно [PERSON] ? частку вказаної квартири та зобовязано реєстратора вчинити дії щодо скасування зазначеного арешту та скасовано будь-які арешти зареєстровані в к КП «Миколаївське МБТІ» стосовно цього ж майна. 06 червня 2013 р. державний реєстратор реєстраційної служби у м. Києві відмовив у реєстрації заяви поданої [PERSON] про зняття арешту з ? частини квартири, оскільки арешт накладено на цілу квартиру (а.с.5). 24 вересня 2013 р. господарський суд Миколаївської області постановою припинив підприємницьку діяльність ФОП [PERSON], затвердив звіт ліквідатора, провадження у справі про банкрутство припинив та припинив повноваження ліквідатора [PERSON] При цьому в описово мотивувальній частині постанови судом зазначено, що ціну за 1/4 частину квартири що належить [PERSON] ліквідатор отримав та розподілив між кредиторами і зроблено висновок, що ? частина квартири, що належить [PERSON] є реалізованою, а реєстрації на нового власника перешкоджає накладений на цю частку арешт. 15 квітня 2016 р. державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції постановою відмовив у знятті арешту з ? частини у звязку із тим, що в реєстрі міститься запис про обтяження на цілу квартиру, в якому частка не виділена. Підставою позову позивачка вказує попередній договір від 21 грудня 2012 р. між нею та ліквідатором ФОП [PERSON] [PERSON], погодженого протоколом комітету кредиторів від 19 листопада 2012 р., за яким сторони домовилися укласти в термін до 01 лютого 2013 р. договір купівлі-продажу ? частини, що належить [PERSON] Ціну продажу як забезпечувальний платіж [PERSON] передала [PERSON] у день підписання попереднього договору (а.с.4). Втім, відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором. Тому правовідносини засновані на попередньому договорі від 21 грудня 2012 р. припинилися і не можуть бути підставою для задоволення позову. Крім того, ч. 2 цієї ж статті передбачено лише можливість відшкодування збитків в разі ухилення винної сторони від укладання основного договору. Тому позов не ґрунтується на законі, висновок господарського суду Миколаївської області викладений в постанові від 24 вересня 2013 р. про фактичну реалізацію частини квартири дійсно має преюдиційне значення згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, але не зазначає ані власника реалізованого майна ані ним час набуття ним права власності. Однак позивачка не позбавлена можливості захистити свої права в інший спосіб, враховуючи що ? спірна частина квартири та її власник існування не припинили. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed