Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на будинок. 06 лютого 2015 року позивачка звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій уточнила позовні вимоги та просила встановити факт, що свідоцтво про укладення шлюбу № [NUMBER], видане 19.10.1973 року [PERSON], [INFO], с. Степанівка Харовського району, Вологодської області - належить [PERSON], [INFO], уродженці с. Степаниха Хоровського району Вологодської області, визнати за [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]) право власності на ? частину житлового будинку (А-1) 1978 року, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у [ADDRESS] яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку (А-1), 1978 року будівництва, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON], а всього на цілу частку будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. В судовому засідання представник Ленінської районної у м. Полтаві ради позовні вимоги визнав. Представник відповідача Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, але надала суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою в позові не наведено жодних обставин та фактів, які підтверджували порушення відповідачем Територіальною громадою м. Полтави в особі Полтавської міської ради прав позивачки. Поряд з цим, в своїх запереченнях останньою вказувалось на те, що позивачкою [PERSON] не надано правовстановчих документів, які б підтверджували право власності померлого [PERSON] на житловий будинок , який є предметом даного спору, тому дане нерухоме майно не може відноситись до спадкової маси. В судове засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна не з'явилась, але надала суду письмову заяву, в якій проти позовних вимог не заперечувала, та просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] не з'явились, але надали суду письмові заяви, в яких вказували, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, та просили проводити судовий розгляд справи у їх відсутність. В судове представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавського відділу РАЦС не з'явився, але надали на адресу суду письмову заяву в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд вислухавши пояснення представника позивача по справі, представника відповідача - Ленінської районної у м. Полтаві рад, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19 жовтня 1973 року Полтавським міським Палацом шлюбів, 19 жовтня 1973 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюбу, про що здійснено актовий запис № 2552 у Полтавському міському Палаці шлюбів. Після реєстрації шлюбу присвоєно подружжю прізвище - [PERSON] ( а.с.13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19 липня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, [INFO] року помер [PERSON], про що здійснено актовий запис № 1700 (а.с.7). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] зазначив, що позивачка разом зі своїм чоловіком - [PERSON] до його смерті проживали у будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку (А-1), 1978 року будівництва, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гаражу літ. Б 1982 року будівництва, колодязя пробивного № 1, огорожі № 2. Як було зазначено останнім в судовому засіданні, після смерті чоловіка позивачка [PERSON] прийняла спадщину за законом, оскільки за життя чоловіком не було складено заповіту. Поряд з цим, судом встановлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження останніх, де батьками останніх вказані: батько - [PERSON], матір'ю - [PERSON] ( а.с.5,6). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого Новоселівською сільською радою народних депутатів від 30 жовтня 1987 року, житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів № 378 від 29.10.1987 року ( а.с.60). Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено, що зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру часток співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2» При цьому, даною постановою визначено, що визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлим суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч.1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012 року, яким встановлено, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України). Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця ( статті 1218,1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов'язків, нерозривно пов'язаних з особою спадкодавця. З наведених положень випливає, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Таким чином, зважаючи на наведені вище обставини та норми закону, які регулюють дані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] у м. Полтаві, є спільною сумісною власністю подружжя і належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах і їх частки є рівними. Після смерті - [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини будинку. У відповідності до положення ст. 1261 ЦК України право на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] виникло у позивачки дружини померлого - [PERSON], сина померлого - [PERSON] та сина померлого - [PERSON]. Так, судом встановлено, що 11 листопада 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] при зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав після померлого, [INFO] року чоловіка [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS], не надано правовстановчого документа ( а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29059319 від 14.12.2011 року, вбачається, що після померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], який проживав у [ADDRESS], заведено спадкову справу № 58 за 2011 рік. В спадковій справі наявні: заява про прийняття спадщини згідно закону від імені дружини померлого - [PERSON] та заява про відмову від спадщини від імені сина померлого - [PERSON]. Інших заяв та документів необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось ( а.с.75,76). При цьому, в ході судового розгляду справи сини померлого [PERSON] та [PERSON] надали заяву, в якій не заперечували проти визнання права власності за матір'ю - [PERSON] після батька [PERSON].( а.с.17). Таким чином, згідно ст.1261 ЦК України, позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та являється спадкоємцем першої черги на спадкове майно останнього. Наведені вище обставини та факти спростовують твердження представника відповідача Полтавської міської ради, оскільки останні є такими, що узгоджуються з дійсними, встановленими судом обставинами та фактами. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. З зазначених вище обставин вбачається, що положення ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, відповідачем порушені. Поряд з цим, позивачка в позові вказала, що в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем вона перебувала з 19 жовтня 1973 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], з даного свідоцтва про одруження вбачається, що після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «[PERSON]» і місце народження позивачки зазначено - « с. Степанівка Харовського району Вологодської області», що є помилковим, оскільки згідно паспорту громадянина України, виданого на ім'я [PERSON], місце народження останньої вказано « с. Степаниха, Хоровського району Вологодської області», тому зважаючи на дані обставини позивачка змушена була звернутися до суду з вимогою про встановлення факту належності їй свідоцтва про укладення шлюбу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в добровільному порядку зверталась до органів РАЦС щодо виправлення помилки, допущеної в актовому записі № 2552 від 19.10.1973 року, вчиненому Центральним відділом РАЦС, але Ленінським відділом ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції надано висновок про відмову у внесенні змін до актового запису, у зв'язку з розбіжностями відомостей про прізвище заявниці у представлених документах, відмовлено у внесенні зміни прізвища чоловіка до і після реєстрації шлюбу, дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» на «[PERSON]» в актовому записі про шлюб № 2552 від 19.10.1973 року, складеному Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції ( а.с.90). За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved