Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 липня 2015 року між ним та [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до якого позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 231\~500 (двісті тридцять одна тисяча пятсот) грн., які останній зобовязувався повернути не пізніше 30 листопада 2015 року Однак, у визначений строк і на даний час відповідач позику не повернув, ігнорує всі вимоги позивача про повернення боргу. У звязку із зазначеним, позивач змушений звернутися до суду про стягнення із відповідача грошової позики у розмірі 231\~500 (двісті тридцять одна тисяча пятсот) грн., також просить стягнути із відповідача на свою користь судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про місце, час та дату судового засідання повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник [PERSON] [PERSON] надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до п. 1.1. якого останній отримав від позивача у позику грошові кошти у розмірі 231\~500 (двісті тридцять одна тисяча пятсот) грн. Згідно із п. 2.1. вказаного Договору позики відповідач зобовязався повернути позивачу розмір позики у строк до 30 листопада 2015 року. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Як передбачено ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідність до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. При цьому, закон не вимагає укладення такого договору при свідках. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 231 500 (двісті тридцять одна тисяча пятсот) грн., які передані [PERSON], що підтверджується умовами договору та підписами сторін у договорі. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 231\~500 (двісті тридцять одна тисяча пятсот) грн. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved