overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби України, ТОВ «ЦИТАДЕЛЬ КМД», ПрАТ «Київфундаментбуд», третя особа - ПАТ«Закритий недиверсифікований інвестиційний фонд «Сордант» від імені та в інтересах якого діє ТзОВ «Компанія по управлінню активами «Домініон Капітал» про визнання недійсними результатів проведених 02.09.2015 року електронних торгів з реалізації адміністративно-виробничої будівлі (літ.З загальною площею 1522,00 кв. м. у [ADDRESS] за ціною 6 405 184 грн. (лот №35975), що оформлені протоколом №112973, який сформовано 03.09.2015 року. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі. Разом з позовною заявою [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на нерухоме майно адміністративно-виробничу будівлю (літ. З) загальною площею 1522,00 кв. м. у [ADDRESS] та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб обмежувати право ПрАТ «Київфундаментбуд» на користування зазначеним майном; - заборони нотаріальним органам (нотаріусам), реєстраторам прав на нерухоме майно та відповідним органам Міністерства юстиції України в особі реєстраційної служби та державних реєстраторів здійснювати дії, пов»язані з реєстрацією права власності та іпотеки, та/або реєстрацію переходу чи зміни права власності на нерухоме майно адміністративно-виробничої будівлі (літ. З) загальною площею 1522,00 кв. м. по [ADDRESS]; - заборонити ТОВ «ЦИТАДЕЛЬ КМД» та будь-яким іншим особам відчуження у будь-який спосіб та передачу в іпотеку нерухомого майна адміністративно-виробничої будівлі (літ. З) загальною площею 1522,00 кв. м. по [ADDRESS]; - заборонити ТОВ «ЦИТАДЕЛЬ КМД» у будь-який спосіб розпоряджатися, передавати в іпотеку та укладати будь-які право чини щодо нерухомого майна адміністративно-виробничої будівлі (літ. З) загальною площею 1522,00 кв. м. по [ADDRESS]. Зі змісту ст. 151 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки ініційований вид забезпечення позову фактично є вирішенням справи по суті без встановлення фактичних обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що вид забезпечення позову обраний позивачем не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про визнання [PERSON] недієздатною. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], яка проживає і зареєстрована в [ADDRESS] і доводиться йому бабусею, виявляє стійкі психічні розлади і через свою хворобу потребує стороннього догляду та опіки. В зв'язку з цим, заявник звернувся до суду та просив визнати [PERSON] - недієздатною. Заявник та представник Органу опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації підтримали вимоги заяви в судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи встановив, що [PERSON], [INFO], проживає і зареєстрована в [ADDRESS] доводиться заявнику бабусею, страждає на психічну хворобу, яка істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. По справі була призначена судово - психіатрична експертиза стосовно [PERSON] При цьому, згідно висновку судово - психіатричної експертизи №318 від 26.04.2016 року [PERSON] на даний час страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції поєднаного (травматичного-судинного) ґенезу з параноїдними включеннями і за своїм психічним станом на теперішній час не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За таких обставин, оскільки [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оцінюючи зібрані в справі докази, суд вважає їх достовірними та достатніми для визнання недієздатною [PERSON] У зв'язку із вищевикладеним та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 02 жовтня 1993 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Шлюб було зареєстровано органом ЗАГС Ржищівської селищної Ради народних депутатів, актовий запис № 63 від 02 жовтня 1993 року. Від шлюбу сторони мають троє сільних дітей: [PERSON], 1995 року народження, [PERSON], 2004 року народження, та [PERSON], 2009 року народження. Сімейні відносини між подружжям зіпсувалися, сторони не розуміють одне одного, не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем. Сторони у справі проживають окремо, шлюбні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть. Спору щодо проживання та виховання неповнолітніх дітей між сторонами немає. Позивач вважає, що в подальшому збереження шлюбу недоцільне, тому просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] та сплату судових витрат покласти на нього. Згідно ухвали Ржищівського міського суду Київської області про зупинення провадження у справі від 29 грудня 2015 року позивачу та відповідачу було надано строк для примирення на 3 місяці до 29 березня 2015 року. На даний час подружжя не примирилося. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду що вони стали чужими людьми та більше року не проживають разом. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечувала та у судовому засіданні пояснила, що рік тому позивач пішов із сім'ї і дійсно з того часу вони не проживають разом. Сімейне життя зіпсувалось із-за аморальної поведінки позивача по відношенню до неї як до жінки. Вона вважає, що після розірвання шлюбу вона втратить житло, тому на її думку шлюб слід зберегти. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони проживають окремо більше року, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, від шлюбу сторони мають троє спільних дітей. Крім того, як вказав позивач в позовній заяві, спору щодо проживання та виховання неповнолітніх дітей між ними немає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом було вжито відповідно до вимог ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення терміном три місяці, але подружжя не примирилось і стосунки не відновило. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 липня 1989 перебуває з відповідачкою у шлюбі. Вони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось, вони втратили взаємні почуття любові та поваги, мають різні погляд на сім'ю, на ведення спільного господарства. З серпня 2014 року шлюбні відносини між ними припинено. Примирення між ними неможливе. У судове засідання сторони не зявилися, направили заяви з проханням справу слухати за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідачка позов визнала (а.с. 14, 15). Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 липня 1989 року Осиківською сільською Радою народних депутатів Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони мають спільну дитину, дочку - [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка проти того не заперечила, про що свідчить її письмова заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 09 лютого 2013 року перебуває з відповідачкою у шлюбі. Вони є батьками дочки [PERSON], [INFO]. Через втрату почуття любові та поваги, різні погляди на сім'ю та ведення господарства з квітня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть подружніх стосунків не підтримують. У судове засідання сторони не з'явилися, направили заяви з проханням справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримав, відповідачка позов визнала (а.с. 11,12). Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, сторони не бажають зберігати шлюб, про що свідчать їх заяви адресовані суду, збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 17 липня 1999 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до припинення подружніх стосунків та окремого проживання, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати. У судове засідання позивачне зявився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала письмову заяву про визнання позову та розгляд справи в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 липня 1999 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та народження. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26.11.1994 року. Причиною розірвання шлюбу зазначив те, що спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з різними поглядами на сімейне життя, спільне господарство сторонами не ведеться. Між ними склалися неприязні стосунки, а систематичні конфлікти і непорозуміння призвели до припинення подружніх відносин. Вважає примирення та збереження сімї неможливим, просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, заявою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи розглядати у її відсутність. Позовні вимоги визнала повністю та просила після розірвання шлюбу змінити прізвище на «Купар». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.11.1967 року, що вбачається з актового запису про укладання шлюбу Відділу реєстрації актів громадянського стану Хустівської районної ради № 249 від 26.11.1994 року. Після реєстрації шлюбу «Купар» змінила прізвище на «Демцьо». За таких обставин, враховуючи доводи позивача та позицію відповідачки, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] від 20.02.1988 року, яке видане на ім'я [PERSON], належить [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що при оформленні свідоцтва про право особистої власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, була допущена помилка, а саме помилково зазначено прізвище [PERSON] замість [PERSON]. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, якою підтримав свої вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи - Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в судове засідання не з'явився, подав до суду лист, яким не заперечував проти задоволення заяви, просив розглянути справу без участі представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обгрунтовою та такою, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] від 20.02.1988 року, яке видане на ім'я [PERSON], належить [PERSON]. Вказаний факт підтверджується копіями паспорта [PERSON] (а.с. 3), свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 4), свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.02.1988 року (а.с. 5). Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

у грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, вказуючи, що з 1985 року він став проживати разом з [PERSON] по вул. Ентузіастів, 29 в с. Лихопілля ( с.Березова Лука) Гадяцького району. Їх взаємини були повязані спільним побутом, веденням спільного господарства. У серпні 2015 року [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки. На даний час заявник, як спадкоємець четвертої черги не може скористатися правом на спадщину, тому звернувся до суду. В судову засіданні [PERSON] заяву підтримав, суду пояснив, що з 1985 року він став постійно проживати з [PERSON] по вул. Ентузіастів, 29 в с. Лихопілля ( с.Березова Лука) Гадяцького району однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. В 2015 році [PERSON] померла, він здійснив її поховання і в даний час не може скористатися правом на спадщину. Приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з 1985 року [PERSON] став проживати з [PERSON] однією сімєю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, він здійснював обряд поховання [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] народився 9 листопада 1939 року в с. Березова Лука Гадяцького району Полтавської області. Згідно виписки з погосподарської книги Березоволуцької сільської ради станом на 01 липня 1990 р. домоволодіння по вул. Ентузіастів, 29 в с. Лихопілля Гадяцького району відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,870 га, яка розташована на території Березоволуцької сільської ради. 4 серпня 2015 року в м. Гадяч Полтавської області [PERSON] померла. Згідно довідки Березоволуцької сільської ради станом на 4 серпня 2015 року [PERSON] проживала [INFO] разом з [PERSON] Село Лихопілля входить до складу Березоволуцької сільської ради. Відповідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту має юридичне значення для оформлення спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як в ході розгляду справи достовірно і об'єктивно встановлено факт проживання однією сімєю заявника з [PERSON] з 1985 року по 4 серпня 2015 р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11289195000 від 28.01.2008 року. В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи оскільки з серпня 2009 року зареєстрований не за тією адресою, яка вказана у позовній заяві, а отже не отримував викликів до суду. Таким чином про ухвалення заочного рішення дізнався лише в листопаді 2015 року. Крім того, посилався на неправильність розрахунків заборгованості та припинення його зобов»язань за договором поруки. Заявник підтримав вимоги з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Представник позивача заперечувала проти скасування заочного рішення та стверджувала, що [PERSON] не повідомляв банк про зміну адреси місця реєстрації, а тому виклики до суду надсилались за останньою відомою адресою його місця проживання. Також, представник банку заперечила обставини щодо припинення поруки [PERSON] У відповідності до п.2 ч.3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, підтвердження вручення особисто відповідачу судової повістки відсутні. Крім того, суду надано докази на підтвердження того, що з серпня 2009 року та в період розгляду справи [PERSON] дійсно був зареєстрований в [ADDRESS] про що було відомо ПАТ «УкрСиббанк». Більше того, згідно поданих [PERSON] документів квартира, яка була зазначена у позові для листування з відповідачем не належить на праві власності останньому і у ній з серпня 2008 року не зареєстровано будь-кого з повнолітніх членів сім»ї відповідача. Також, [PERSON] посилається на неправильність розрахунків заборгованості та припинення його зобов»язань за договором поруки, що він був позбавлений можливості довести у судовому засіданні. На думку відповідача ці обставини при їх належній оцінці в сукупності з іншими доказами які є у справі, вказують на те, що при повторному розгляді справи рішення суду буде іншим. Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що є підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Outcome: approved