Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , подала через суд позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 24 травня 2019 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя не склалось, наразі у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між подружжям, вони з дитиною проживають окремо від відповідача, спільне господарство з ним не ведуть, останній припинив приймати належну участь у вихованні та утриманні дитини, а позивач не може самотужки забезпечити сину належний рівень утримання, необхідний для розвитку дитини відповідного віку, у зв`язку з неможливістю працевлаштування, оскільки дитині виповнився лише один рік від народження, таким чином позивач просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх заробітків (доходів) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 грудня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач на виконання положень ст. 178 ЦПК України 19 січня 2021 року подав через канцелярію суду відзив на позов, в якому визнав позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не визнав позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, заперечуючи тим, що ним як батьком, повністю виконується обов`язок з утримання сина, та усі необхідні речі та продукти харчування купуються ним, а також його батьками в дитячому магазині «Тедді», де відкрита накопичувальна картка на ім`я дитини, про що свідчить виписка по вказаній картці клієнта, тому твердження позивача про те, що дитину утримує виключно вона безпідставні. Разом з тим, наразі відповідач працює інтерном в СБЛ №1 МОЗ України та має мінімальну заробітну плату, інших доходів та активів не має, у зв`язку з чим не має матеріальної можливості утримувати, окрім сина, ще і дружину, а аліменти на дитину може виплачувати в мінімальному розмірі, у зв`язку з чим просив в задоволенні позову в частині аліментів на позивача відмовити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали в частині вимог про стягнення аліментів на тримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в решті вимоги не визнавши з наведених у відзиві на позов підстав, додатково пояснивши, що стягненням аліментів на утримання дружини будуть порушуватись його права на мінімальне утримання із власного заробітку, оскільки заробітна плата інтерна є мінімальною (близько 4000,00 грн.) та у разі стягнення аліментів і на дитину, і на дружину решта його заробітку складатиме менше прожиткового мінімуму. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані докази, суд дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24 травня 2019 року, про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинено актовий запис №398(а.с.11). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] змінено на [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 жовтня 2019 року вчинено актовий запис № 988 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю у квартирі [ADDRESS] , окремо від батька, обставини чого що відповідачем визнані та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Так само, відповідачем визнано обставини того, що окрім малолітнього сина [PERSON] він інших осіб на утриманні не має, має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою. Також судом встановлено, що позивач за трудовим договором не працює, інших джерел доходу не має, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Доводи відповідача та його представника про те, що позивач працює за цивільно-правовими угодами від чого отримує дохід, підтвердження доказами в судовому засіданні не знайшло, як і не надано суду доказів розміру такого доходу. Натомість, відповідач з 01 серпня 2020 року працює у Державному Закладі «Спеціалізована багатопрофільна лікарні №1 МОЗ України» на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «отоларингологія» та за даними довідки ДЗ «СП Лікарня № 1 МОЗ України» (і.к. 14280931) за вих. № 5 від 15 січня 2021 року [PERSON] за період з серпня 2020 року по грудень 2020 року отримав заробітну плату за вирахуванням податків та обов`язкових платежів в розмірі 20838,02 грн. (а.с.31). Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших джерел доходів та розміру таких доходів позивачем не надано. Також судом встановлено, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, про що свідчить дублікат квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 22 червня 2020 року про переказ коштів на платіжну картку позивача в сумі 1200,00 грн., товарний чек ФОП [PERSON] від 18 жовтня 2020 року про придбання дитячої коляски тм «Chicco» моделі Lite Way 3 Top Stroller (Special Edition) на суму 4070,00 грн. (а.с.29, 30), а також виписка за карткою клієнта магазину дитячих товарів «Тедді» (м. Дніпро), де на ім`я дитини відповідачем оформлена карта покупця, за даними якої за період з 02 листопада 2019 року по 14 січня 2021 року придбано дитячого харчування, дитячих іграшок, на загальну суму 56761,00 грн., що підтверджується квитанціями про оплату вказаних сум на а.с.21-28. Разом з тим, судом встановлено, що домовленості (договору) щодо регулярної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, натомість обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь неповнолітньої дитини аліментів на її утримання на ім`я його матері [PERSON] . Відповідно до\~ч.\~ч.\~1\~ст.\~181\~СК України\~ способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи дану норму закону, встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю (позивачем у справі), належить дійти висновку про присудження аліментів на утримання сина сторін у частці від доходу батька (відповідача у справі) дитини, у зв`язку з чим, доводи відповідача у відзиві на позов про визначення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму відхиляються. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці\~зобов`язуються\~забезпечити дитині\~такий захист\~і піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обов`язки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів.\~Держави-учасниці\~вживають всіх\~необхідних законодавчих,\~адміністративних та\~інших заходів\~для здійснення\~прав,\~визнаних у\~цій Конвенції. Держави-учасниці\~поважають відповідальність,\~права і\~обов`язки\~батьків і\~у відповідних\~випадках членів\~розширеної сім`ї\~чи общини,\~як це\~передбачено місцевим\~звичаєм,\~опікунів чи\~інших осіб,\~що за\~законом відповідають\~за дитину,\~належним чином\~управляти і\~керувати дитиною\~щодо здійснення\~визнаних цією\~Конвенцією прав\~і робити\~це згідно\~зі здібностями\~дитини,\~що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. При цьому, суд, враховуючи положення ст.ст.183,184 СК України, виходить з того, що відповідач мешкає окремо від дитини, участь в її вихованні, утриманні та забезпеченні здорового розвитку приймає частково та у розмірі, визначеному на власний розсуд, який не є сталим та прогнозованим для позивача як за обсягом, так і за способом участі, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів. Доводи представника відповідача про те, що дитина забезпечена необхідним і відповідач несе частину витрат на харчування, іграшки, не може бути підставою відмови у позові або у призначенні аліментів у меншому ніж визначено законом розмірі, враховуючи, що аліменти є тим утриманням, суть якого має саме регулярний характер, з тим, щоб за рахунок стабільності таких виплат мало місце планування бюджету з цільовим використанням за для забезпечення життєдіяльності, здоров`я та розвитку дитини та ці витрати мають нести кожен з батьків рівною мірою. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує згідно ст. 182 СК України матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, розвитку, мешкає разом із матір`ю, у зв`язку з чим перебуває на її повному утриманні, а також матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним та працевлаштованим, має постійних дохід, інших осіб на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який у 2020 році з 1 грудня 2395 грн., суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4\~частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача-дитини [PERSON] на ім`я його матері, яка в його інтересах пред`явила позов, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 10 грудня 2020 року. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч. ч. 4, 6 ст. 84 СК України. Одночасно суд зважає на положення ч. 2 ст. 84 та ч. 2 ст. 85 СК України, які є спеціальними до виниклих між сторонами за цим позовом правовідносин, та відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. При ухваленні рішення для суду є визначальним те, що дитина не досягла трьох років, дитина мешкає разом із матір`ю, та матір дитини нею опікується. Вирішуючи спір про розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з положень ч.1 ст.80 СК України, які передбачають можливість присудження за рішенням аліментів одному з подружжя у частці від заробітку (доходу), та враховує матеріальне становище платника аліментів, який має постійну роботу та сталий дохід, стан здоров`я платника аліментів, що є задовільним, матеріальне становище одержувача аліментів (позивача), яка не працює у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення трьох років і власних доходів не має, розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, який складає з 01 січня 2021 року 2270,00 грн., а, відтак, на переконання суду, відповідач, з огляду на розмір його доходу та аліментних зобов`язань по утриманню дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/8 частини від заробітку щомісяця, що буде справедливим та співмірним до доходів відповідача, що після відповідних відрахувань аліментів, матимуть рівень не нижчий прожиткового мінімуму для працездатної особи. Доводи представника\~відповідача про\~відсутність підстав\~для стягнення\~аліментів на\~утримання позивача\~до досягнення\~дитиною трьох\~років через\~те,\~що остання\~має доходи\~від неофіційної\~трудової діяльності,\~суд до\~уваги не\~приймає,\~оскільки ст.84\~СК України\~пов?язує обов?язок\~утримання чоловіком\~дружини з\~підстав народження\~нею дитини,\~батьком якої\~він є,\~ і незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Крім того, доказів наявності самостійних доходів позивача, його джерел та розміру суду не надано. Так само, не впливають на висновки суду про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років доводи представника відповідача про те, що позивач отримує кошти від УПСЗН, оскільки такі кошти мають цільове призначення - утримання від держави на дитину, а не матері дитини. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial