Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У вересні 2021 року до суду звернувся представник позивача з вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] . Відповідачка веде аморальний спосіб життя, проживає разом з батьками, де належних умов для проживання з дитиною не має. Після народження [PERSON] , яка взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, відповідачка та мати відповідачки [PERSON] написали заяви на тимчасове влаштування дитини в будинок дитини до покращення матеріально-побутових умов. На підставі зазначених вище заяв малолітню дитину було направлено на виховання та повне державне забезпечення до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. Працівниками Решетилівського районного центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді та Служби у справах дітей Решетилівської райдержадміністрації проводилася робота з [PERSON] та її сім`єю щодо створення належних умов для проживання та повернення дитини в сім`ю, попереджали відповідачку про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків, однак вказані дії не дали бажаних результатів, про що, зокрема, свідчить власноручно написана заява [PERSON] про неможливість повернення дитини, у зв`язку з не створенням відповідних умов для малолітньої. Малолітня дитина [PERSON] перебуває в спеціалізованому закладі будинку дитини з 18.01.2018 на повному державному утриманні. За весь час перебування дитини в цьому закладі [PERSON] відвідала дочку лише один раз, інші родичі не відвідували та не телефонували. Відповідачка тривалий час не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє бажання приймати участі у її вихованні, матеріально не утримує, н відвідує її, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача звернувся до суду за даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої [PERSON] на користь Комунального підприємства «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради». Згідно відповіді Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 05.10.2021, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 07.10.2021 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 11.11.2021. 11 листопада 2021 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 08.12.2021. У судове засідання представник позивача не з`явився, 08.12.2021 подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 56). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 28.10.2021 подала до суду клопотання, у якому зазначила, що позов визнає у повному обсязі, справу просить слухати за її відсутності (а.с. 45). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подала. У судове засідання не з`явився представник третьої особи, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с. 55). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно положень ст. 165 Сімейного кодексу України (далі - СК України), орган опіки та піклування має право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом № 5337-1061506-2017 та відповіддю Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 21.04.2021 (а.с. 8, 39). Як зазначено в довідці, виданій 04.03.2021 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, за вказаною вище адресою зареєстрована і її дочка [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька, як зазначено у Витязі № 00030150621, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 9, 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , з якими проживає відповідачка, від 30.11.2017, умови проживання незадовільні, для дитини малюткового віку умови нестворені, з дитячих речей наявна лише ванночка, санітарно-гігієнічні умови незадовільні, у зв`язку з чим начальник Служби у справах дітей Решетилівської райдержадміністрації листом за вих. № 03-30/511 від 01.12.2017 звернулася до головного лікаря ЦРЛ та головного лікаря Центру ПМСД про допомогу у вирішенні питання про поміщення [PERSON] з новонародженою дитиною до дитячого відділення ЦРЛ та забезпечення медичним оглядом дитини до вирішення питання про доцільність повернення матері та дитини за місцем проживання (а.с. 16, 22). Також, як зазначено в акті обстеження умов проживання в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , з якими проживає відповідачка, від 05.12.2017, для новонародженої дитини в родині умови нестворені, тому немає можливості повернення дитини за місцем проживання матері (відповідачки) (а.с. 23). У зв`язку із скрутним матеріальним становищем, [PERSON] та [PERSON] 19.12.2017 звернулися із заявами про тимчасове влаштування дитини [PERSON] , [INFO] , в будинок дитини на строк до 6 місяців (а.с. 17, 18). Зокрема, у вказаних заявах зазначено, що їм було роз`яснено про право установи на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав або передання дитини для усиновлення іншими особами, про що свідчать їх підписи у зазначених вище заявах. Розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації № 503 від 19.12.2017 прийнято рішення порушити клопотання перед Департаментом охорони здоров`я облдержадміністрації про направлення на виховання та повне державне забезпечення до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом начальника Служби у справах дітей Решетилівської райдержадміністрації № 51 від 19.12.2017 (а.с. 19). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.06.2018, актів обстеження умов проживання в сім`ї, в якій проживає відповідачка, затверджених начальником служби у справах дітей Решетилівської районної державної адміністрації від 11.06.2019, 24.10.2019, 25.02.2020 та 23.02.2021, умови проживання незадовільні, мати - відповідачка при проведенні обстежень перебувала в стані алкогольного сп`яніння, для малолітньої [PERSON] умови проживання не створені (а.с. 21, 24, 25, 26, 27). 23 лютого 2021 року [PERSON] власноручно написала заяву, в якій зазначила, що вона попереджена про можливість позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , однак на даний час відповідачка повернути додому не може, оскільки не створені відповідні умови (а.с. 28). Відповідно до листів КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» за вих. № 329 від 26.03.2019, за вих. № 291 та 292 від 12.03.2021, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває в їх закладі з 18.01.2018 по теперішній час на повному державному утриманні. Відповідачка [PERSON] дитину відвідала лише 16.03.2018, інші родичі не відвідували та не телефонували (а.с. 29, 30, 31). Як зазначено в характеристиці на [PERSON] , [INFO] , складеною старостою на території сіл Нова Михайлівка, Молодиківщина, Потеряйки та Шарлаї Пазущан В.В. , відповідачка народила дитину в юному віці та проживає з батьками. Належних умов для проживання з дитиною не має та веде аморальний спосіб життя (а.с. 15). Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Також, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування за вих. № 01-32/1548 від 14.04.2021 про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, оскільки, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини [PERSON] , яка з 18.01.2018 перебуває в КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» на повному державному утриманні (а.с. 12-13). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази в їх взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, враховуючи визнання позову відповідачкою, суд вважає необхідним позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка не забезпечує належних умов розвитку та виховання дитини, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, що і є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідачки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК Українивизначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідноч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, тобто є передбачені ст. 180 СК України підстави для стягнення аліментів. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З урахуванням викладеного вище та встановлених у ході розгляду обставин справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Також, відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову та задоволенням вимог позовної заяви у повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі [PERSON] в розмірі 908,00 грн на користь держави, іншу частину судових витрат віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved