Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON], діюча в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 15 жовтня 2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1746, який був розірваний рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року. Зазначала, що шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стверджувала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Вказувала, що станом на 15 листопада 2017 року у відповідача е заборгованість по аліментам у розмірі 32393,63 грн. Оскільки відповідач тривалий час не приймає участі у вихованні дитини, з дитиною не спілкується, її долею не цікавиться, позивач вимушена звернутися з цим позовом до суду та просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У березні 2018року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на те, що він, як батько малолітнього [PERSON], [INFO] зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з сином, а відповідач та інші особи не мають права перешкоджати в спілкуванні з дитиною. Вказував, що хоче особисто спілкуватись із сином, у зв'язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON]; визначити наступні способи участі батька у вихованні сина [PERSON], особисте спілкування: - побачення з сином [PERSON] кожну неділю у період з 11:00 годин до 18:00 годин, а також кожного дня народження сина 28 жовтня;- необмежене спілкування з сином [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, раніше надали письмові заперечення проти позову. Зустрічну позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Від представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічну позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] від шлюбу з [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області від 27 березня 2018року скасовані розрахунки заборгованості у розмірі 37079,68грн. у зв'язку з тим, що боржник є інвалідом другої групи та перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу в УСЗН в Малиновському районі м. Одеси. [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що має другу групу інвалідності, не працює. На даний час, через погіршення стану здоров'я, не має можливості сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу дитині. Також, [PERSON] стверджує, що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. [PERSON] посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України по справі № 299/3019/16-ц, про те, що неналежність сплати батьком аліментів сама по собі не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву батьком ініціативи та бажання спілкуватися із сином, піклуватися про нього й брати участь у його вихованні. Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постаново Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року №789-ХП, частин 7,8. ст.7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оскільки регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст.7 Сімейного Кодексу України) то, за таких обставин судом не було достовірно встановлено, що відповідач свідомо ігнорує виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, не цікавиться про стан її здоров'я, не приділяє достатньо уваги її вихованню, не забезпечує достатній рівень її життя в плані забезпечення необхідними речами для її фізичного розвитку, ніяких заходів з виправлення становища не приймає. Виходячи із інтересів дитини, з метою забезпечення її всебічного, повноцінного розвитку, суд приходить до висновку, що первісна позовна заява не підлягає до задоволення, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Стаття 150 Сімейного кодексу України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 153 цього кодексу визначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2ст. 157 цього кодексу той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 3ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. З пояснень позивача та відповідача вбачається, що позивач [PERSON], батько дитини, який проживає окремо від дитини, має можливість, бажає систематично спілкуватися зі своїм сином і брати участь у його вихованні. Між позивачем і відповідачем існує спір щодо способів, часу і місця вільного спілкування батька з дитиною, зокрема, відповідач перешкоджає позивачу вільно спілкуватися з дитиною за місцем проживання позивача, через те, що дитина є малолітньою. Відповідно до ч. 3ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вимогами ч. 1, ч. 2ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; до уваги береться ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, у тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З огляду на встановлені судом обставини, з метою відновлення порушених прав позивача на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, слід визначити способи участі відповідача у вихованні дитини шляхом надання йому можливості систематичних побачень, можливості спільного відпочинку, та визначити місце і час їхнього спілкування. Обставин, які свідчать про те, що спілкування батька із сином перешкоджає нормальному розвиткові дитини, що батько обирає форми і методи виховання, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, судом не встановлено. Тому за встановлених судом обставин, коли сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, для відновлення порушених прав позивача йому слід визначити способи його участі у вихованні й вільному спілкуванні з сином та встановити місце і час спілкування з дитиною. На підставі ст.ст. 151,153,155, 157,159, 164 СК України,

Outcome: approved