Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] , зареєстрованого 11 травня 2013 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, спільних дітей від шлюбу не мають, понад півроку сторони проживають окремо, у них відсутні спільні інтереси, склалися різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, почуття любові та поваги один до одного. На підставі викладеного, позивач просить шлюб розірвати. 20 січня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження . 19.03.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в своїй позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] , яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за останнім відомим місцем проживання, зареєстрованим у встановленим законом порядку, та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи та відзив до суду не надходили. За вказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.223,\~280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 344, що видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 11 травня 2013 року. Як встановлено з позовної заяви, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує та спільного господарства не веде з грудня 2019 року, спільних дітей не мають, спір про майно не заявлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ураховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтований, та підтверджений доказами, тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved