Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог позивач послався на те, що 10.01.2012 року укладений кредитний договір № б/н з [PERSON], відповідно до умов якого , останньому був наданий кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідачем зобов»язання за договором порушувалось, внаслідок чого станом на 30.11.2016 року виникла заборгованість у розмірі 14 119,60 грн. Просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та сплачені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився , подав заяву про слухання справи у його відсутність , позов підтримав , просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов не визнали , просили в позові відмовити , оскільки [PERSON] не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» і з ними не ознайомлювався. Крім того, просили застосувати строки позовної давності щодо стягнення штрафів. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача , відповідача, вивчивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що за договором № б/н від 10.01.2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобов»язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом належним чином не виконував, внаслідок чого допустив заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов»язання за кредитним договором і надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. [PERSON] зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконував. Із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що станом на 30.11.2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10.01.2012 року склала 14\~119,60 грн., із яких: заборгованість за кредитом 1991,70 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10\~979,35 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 648,55 грн. Вказаний розрахунок [PERSON] не спростовано. Крім того, у заяві відповідача про оформлення кредитної картки зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» , «Правилами користування платіжною карткою « , « Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У п.1.1.2.5 зазначених вище «Умов і правил банківських послуг» зазначено, що клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.1.1.5.20 «Умов та правил банківських послуг» при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов»язань , більше чим на 30 днів , клієнт зобов»язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 грн. П.1.1.7.31 вказаних «Умов та правил банківських послуг» передбачено, що строк позовної давності , що стосується вимог банку по поверненню кредиту , сплати процентів, штрафів … складає 50 років. Посилання представника відповідача про те , що при укладення договору з банком , відповідач не був ознайомлений з» Умовами та правилами надання банківських послуг « спростовується заявою [PERSON] про оформлення кредитної картки, оскільки в ній зазначено , що він згоден з тим, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» , «Правилами користування платіжною карткою « , « Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.Про те, що він підписав вказану заяву , відповідач не заперечує. Крім того , представник відповідача просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення штрафів , оскільки позовна давність про стягнення штрафу застосовується в один рік. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки . Статтею 258 ЦК України передбачено , що позовна давність в один рік застосовується про стягнення неустойки (штрафу ,пені). Оскільки 24.03.2014 року відповідач сплатив заборгованість у розмірі 300 грн. , а банк звернувся до суду 15.12.2016 року , після спливу 2 років , строк загальної позовної давності не сплив . Крім того , умовами договору передбачено , що строк позовної давності складає 50 років. Тому підстав для застосування строків позовної давності не має. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін ... виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позовних вимог і тому позов підлягає задоволенню. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає, що всі понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved