Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей сторін- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 / 2 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позов обгрунтований тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач не надає матеріальної допомоги на дітей, позивач отримує мінімальну заробітну плату, останні проживають разом, але діти перебувають на її утриманні. Позивач має неналежний рівень матеріального забезпечення. Відповідач може сплачувати аліменти. Просить позов задовольнити та стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 01 березня 2021 року позивач [PERSON] позов підтримує, просить справу розглянути за відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явися без повідомлення причин, про судовий розгляд сповіщений, про що свідчить телефонограмма Ніжинського міськрайонного суду від 26 лютого 2021 року, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні. Заперечення сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні. Відповідачем у встановленому порядку не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2004 року, останні є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , останні проживають разом в [ADDRESS] . Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин сторони повинні утримувати [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття відповідно до ст.180 СК України, позивач вправі звернутися до суду з даним позовом. Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів,-стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачем заявлений позов про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача. Як зазначено вище мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, встановлений прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей суд враховує обставини відповідно до ст.182 СК України, працездатний стан сторін та можливість відповідача сплачувати аліменти, що останнім у встановленому порядку не спростовано, і вважає за необхідне стягнути аліменти на неповнолітніх дітей сторін [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 / 2 частки заробітку (доходу) відповідача, даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на утримання дитини позивачем, що у встановленому порядку також не спростовано. Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору по вимогах про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, які заявлені нею 29 грудня 2020 року, 840 грн. 80 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Позивач просить стягнути на її користь витрати на правничу допомогу, які згідно поданої суду квитанції №2175-4985-8697-3853 від 15 грудня 2020 року становлять 1500 грн.. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Зазначене підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 вересня 2018 у справі №751/3840/15-ц. Правнича допомога позивачу надана адвокатом Гринь Л.В., якою згідно розрахунків надання правничої допомоги здійснено консультування, вивчення документів та узагальнення судової практики, підготовка та складення процесуальних документів. Матеріалами справи доведений факт надання правничої допомоги позивачу адвокатом, надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на його користь. Визначаючи суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує встановлені в судовому засіданні обставини, тривалість часу, затраченого адвокатом при наданні правничої допомоги, а також час, затрачений на складання процесуальних документів, підготовку інших документів до суду, у зв`язку із чим наявні підстави для висновку про компенсацію позивачу витрат на правничу допомогу у сумі 1500 грн..

Outcome: approved