Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2017, занесеною до журналу судового засідання, неналежного відповідача Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію було замінено на належних відповідачів - Київську міську раду та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2001 року відкрито користується нежитловим приміщенням (сараєм), який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS], та ніколи не приховував факт знаходження майна в його володінні. В 2006 році позивач за власні кошти провів в зазначеному приміщенні капітальний ремонт з перебудовою його під гараж. Станом на день звернення з позовом до суду позивач користується гаражем більше 10 років, гараж відремонтований, має охайний вигляд, скарг стосовно незручностей даного гаражу від мешканців будинку [ADDRESS] не надходило. Позивач звертався до нотаріуса для встановлення власника майно, однак, відомості про право власності на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Отже, позивач позбавлений можливості набути майно у власність з інших правових підстав, ніж за набувальною власністю, а тому він просить суд визнати за ним право власності на гараж [NUMBER], загальною площею 35,7 кв.м., який знаходиться на прибудинковій території по [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Київської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Кива» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку представників відповідачів, з'ясувавши обставини справи шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 2001 року користується приміщенням, розташованим на прибудинковій території будинку [ADDRESS]. Вказана обставина не заперечується представником відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» таа підтверджується Довідкою №1563 від 22.11.2016 та Довідкою №1003 від 22.11.2017. (а.с.14,93) Крім того, відповідно до Довідки №1563 від 22.11.2016 та Довідки №1003 від 22.11.2017, позивач дійсно у 2006 році провів в зазначеному приміщенні капітальний ремонт з перебудовою під гараж. Як зазначено у вищезазначених довідках, позивач продовжує утримання гаражу, гараж має охайний вигляд, скарг стосовно незручностей даного гаража від мешканців будинку [ADDRESS] не надходило. Даний гараж не є об'єктом самочинного будівництва. Будувався для мешканців для використання в господарських цілях, в тому числі для зберігання паливно-мастильних матеріалів. Відповідно до Звіту про експертну оцінку об'єкта нерухомості нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складеного 25.11.2016 суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «»Оцінка-Власності» гараж має загальну площу - 35,7 кв.м., та його вартість становить - 69 550 грн. 00 коп. (а.с.13-23) Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається, як на підставу виникнення права власності на спірне нерухоме майно на положення ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З огляду на положення статті 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Відповідно до Акта обстеження стосовно побудованих 11-ти одноповерхових нежитлових приміщень капітального характеру на прибудинковій території буд. [ADDRESS] від 10.03.2017, складеного компетентними посадовими особами КП УЖГ «Печерськжитло», виходом на місце було проведено візуальну перевірку та встановлено, що на прибудинковій території розташовано 11 гаражів з порядковими номерами, серед яких гараж [NUMBER], право власності на який просить визнати позивач. (а.с.74) Водночас, у своїх письмових запереченнях відповідач 2 зазначає, що дозвільних документів на встановлення та користування гаражем до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надано не було та погодження на їх перебудову в капітальну споруду відповідач 2 не надавало. В свою чергу, позивачем не надано суду дозвільних документів, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством. Отже, оскільки відповідним органом не приймалось рішення щодо надання дозволу на будівництво гаражу та виділення земельної ділянки на прибудинковій території будинку [ADDRESS], то він є об'єктом самочинного будівництва, а тому у вимогах про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання права власності не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed