Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом . Свої вимоги мотивувала тим, що вона працює на посаді головного бухгалтера в КЗКО «Сервісно-Ресурсний центр». За результатами службової перевірки був встановлений її дисциплінарний проступок, а саме встановлений факт нездійснення публікації підписаних договорів на веб-порталі Уповноваженого органу і порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Та відповідно до наказу її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану та позбавлено всіх заохочувальних та преміальних виплат. З наказом вона не погоджується, оскільки публікація договорів не входить до її посадових обов`язків. Оскаржуваний наказ також суперечить Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки є визначена уповноважена особа, яка визначається чи призначається замовником. Саме до повноважень такої особи входить здійснення публікацій договорів. У даному випадку відповідальною особою є інша особа, а не вона. Крім того, більшу частину періоду, під час якого не здійснювались публікації укладених договорів, вона перебувала у відпустці, а саме у період з 15 червня 2016 року по 29 червня 2020 року. Просила суд визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора комунального закладу Київської обласної ради «Сервісно-Ресурсний центр» Черниш Юрія Івановича від 31 серпня 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера [PERSON] ». Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. 26 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом відповідач вказав, що відповідно до посадової інструкції на головного бухгалтера покладений обов`язок контролювати законність, своєчасність та правильність оформлення документації, встановлює службові обов`язки для підлеглих працівників. Саме через порушення позивачем своїх трудових обов`язків, які полягали в неорганізації роботи належним чином, саме тому договори після їх оформлення в бухгалтерії не потрапили до уповноваженої особи та не були опубліковані. Дані обставини підтвердили всі працівники бухгалтерії. Зазначив також, що в них відсутній відділ канцелярії, осада секретаря, тому реєстрацію (оформлення) господарських договорів в Центрі завжди здійснює бухгалтерія, після чого передає їх уповноваженій особі. Тому вважають, що є вина позивача, які і сама не передала, і не організувала такої передачі іншими працівниками. Процедура накладення дисциплінарного стягнення була дотримана. В даний час позивач звільнився за угодою сторін з 09 жовтня 2020 року. Просили відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера Комунального закладу Київської обласної ради «СЕРВІСНО-РЕСУРСНИЙ ЦЕНТР» відповідно до наказу про переведення на вказану посаду від 20.01.2016 року № 6. 27 серпні 2020 року в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] видано наказ №77 «Про проведення службового розслідування», у зв`язку з виявленням факту не здійснення публікацій підписаних договорів на веб-порталі Уповноваженого-органу та порушення вимог Закон Україну «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015р. За результатами проведеного службового розслідування, 31 серпня 2020 в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] було складено Акт про проведення службового розслідування, відповідно до якого встановлено дисциплінарний проступок Позивача. Відповідно до Акту про проведення службового розслідування від 31.08.2020 року: 27.08.2020 року КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» встановлено факт не здійснення публікації підписаних договорів, а саме: № 372-1/6 від 15.06.2020 року, № 372-6/у від 22.06.2020 року, № 372-3/6 від 22.06.2020 року, № 372-6 від 22.06.2020 року, № 372-7/у від 02.07.2020 року, № 372-7 від 02.07.2020 року, № 372-4 від 02.07.2020 року, № 372-5/6 від 07.07.2020 року на веб-порталі Уповноваженого органу та порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Причиною нездійснення публікацій договорів на веб-порталі Уповноваженого органу стало невиконання Позивачем її посадових обов`язків. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Слово «орган» у частині першій ст. 147-1 КЗпП України застосовується у тому ж значенні, що і в ст. 29 ЦК України, де йдеться про органи юридичної особи, які частіше за все є одноособовими. Особа, яка виконує обов`язки керівника підприємства в силу наказу про це, користується правом прийняття працівників, отже, згідно з частиною першою ст. 147-1 КЗпП України має право застосовувати стягнення. До керівників підприємства стягнення вправі застосовувати той орган, який відповідно до статуту приймає керівника на роботу. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За результатами проведення службового розслідування, 31 серпня 2020 року в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] було видано наказ № 82 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера [PERSON] », згідно якого головному бухгалтеру [PERSON] оголошено догану та позбавлено усіх заохочувальних та преміальних виплат. Відповідно до відзиву, відповідач вказує на порушення [PERSON] своїх посадових обов`язків. З такими доводами суд не погоджується. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Так, п.2.3 розділу 2 Права та обов`язки головного бухгалтера Посадової інструкції головного бухгалтера КЗ КОР «Сервісно-Ресурсний центр», затвердженої 20 січня 2016 року, встановлюється обов`язок головного бухгалтера аналізувати результати фінансово-господарської діяльності установи, контролювати законність, своєчасність і правильність оформлення обліково-звітної документації. А відповідно п.2.8 головний бухгалтер встановлює службові обов`язки для підлеглих. Разом з тим, посадова інструкція, яка міститься в матеріалах справи, не покладає обов`язку на головного бухгалтера обов`язку здійснювати реєстрацію (оформлення) господарських договорів в Центрі та передання їх уповноваженій особі. Головний бухгалтер відповідає за обліково-звітну документацію. Відповідач не надав будь-яких інших доказів на підтвердження таких заперечень. Пояснення інших працівників не підтверджують покладення обов`язку передавати договори на головного бухгалтера, а вони лиш підтверджують той факт, що ними не передавалось та головний бухгалтер на надавав їм таких розпоряджень. Складення фактичного певного порядку передачі договорів (як вказано у пояснення «зазвичай»), відсутність у центрі канцелярії чи посади секретаря, не можуть покладатись у вину певного працівника, до посадових обов`язків якого не входять або не покладені окремо такі повноваження. Крім того, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про публічні закупівлі», замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме договір про закупівлю та всі додатки до нього - протягом трьох робочих днів з дня його укладення. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі», відповідальною за організацію та проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі є уповноважена: особа, яка визначається або призначається замовником одним з таких способів: шляхом покладення на працівника (працівників) із штатної чисельності функцій уповноваженої особи як додаткової роботи з відповідною доплатою згідно із законодавством; шляхом введення до штатного розпису окремої (окремих) посади (посад), на яку буде покладено обов`язки виконання функцій уповноваженої особи (уповноважених осіб); шляхом укладення трудової угоди (контракту) згідно із законодавством. Відповідно до ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі», уповноважена особа здійснює свою діяльність на підставі укладеного із замовником трудового договору (контракту) або розпорядчого рішення замовника та відповідного положення. Згідно з ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі», уповноважена особа: планує закупівлі та формує річний план закупівель в електронній системі закупівель; здійснює вибір процедури закупівлі; проводить процедури закупівель/спрощені закупівлі; забезпечує рівні умови для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених цим Законом; забезпечує оприлюднення в електронній системі закупівель інформації, необхідної для виконання вимог цього Закону; здійснює інші дії, передбачені цим Законом. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про публічні закупівлі», встановлено що до І січня 2022 року замовник може утворювати тендерний комітет (комітети) для організації та проведення процедур закупівель. Замовник має право визначити уповноважену особу (осіб) та тендерний комітет (комітети), за умови що кожен із них буде відповідальним за організацію та проведення конкретних процедур закупівель. На виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», наказом в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] від 01.02.2017 року №7 було утворено тендерний комітет та затверджено Положення про тендерний комітет або уповноважену особу (осіб) Комунального закладу Київської обласної ради «СЕРВІСНО-РЕСУРСНИЙ ЦЕНТР». Наказом в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] від 25.05.2020 року № 37 «Про організацію та проведення процедур закупівель тендерним комітетом» було утворено новий склад тендерного комітету КЗ КОР «Сервісно-Ресурсний центр» у складі: Голова комітету - [PERSON], Заступник голови тендерного комітету - [PERSON], Секретар - [PERSON] , член комітету - [PERSON] , член комітету - [PERSON] . Окрім цього, наказом в.о. директора КЗ КОР «Сервісно-ресурсний центр» [PERSON] від 25.05.2020 року № 38 «Про визначення уповноваженої особи», відповідальним за організацію та проведення процедур закупівель/спрощених закупівель визначено уповноважену особу та покладено на [PERSON] , провідного спеціаліста відділу маркетингу та організації проведення закупівель, обов`язки виконання функцій уповноваженої особи. Відповідно до п. 2.12. Положення, Секретар комітету забезпечує: зберігання документів щодо здійснення публічних закупівель; розміщення інформації про публічні закупівлі на веб-порталі Уповноваженого органу через авторизовані електронні майданчики. Згідно із пунктом 2.13. Положення, Голова комітету персонально відповідає за виконання покладених на комітет функцій. Відповідно до п. 2.15. Положення, Голова та секретар комітету персонально відповідають за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель для загального доступу. Згідно п. 3.10. Положення, уповноважена особа: забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених Законом; забезпечує оприлюднення інформації та звіту щодо публічних закупівель відповідно до вимог Закону; аналізує виконання договорів, укладених згідно із Законом. Відповідно до п. 3.13. Положення, уповноважена особа персонально відповідає за повноту та достовірність інформації, що оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу. З поданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що обов`язок на облік та зберігання договорів, які укладаються за результатами проведення процедур закупівель покладається на тендерний комітет і а/або уповноважену особу, а не на головного бухгалтера. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду доказів того, що або чинним законодавством України, або внутрішніми розпорядчими документами КЗ КОР «Сервісно-Ресурсний центр» на бухгалтерію та головного бухгалтера покладався обов`язок як здійснення зберігання, так і здійснення забезпечення тендерного комітету примірниками договорів, які укладаються за результатами проведення процедур закупівель. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved