Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до відповідачки [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 109 931 грн. 26 коп., обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № DOXRRС91680038 від 29 вересня 2007 року, [PERSON] отримала кредит в сумі 10 725 грн. 00 коп. на строк до 29 вересня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати кожного місяця з 24 по 29 число, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 677 грн.30 коп. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. В порушення умов договору відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 19 червня 2015 року у неї виникла заборгованість в розмірі 242 648грн. 10 коп., яка складається з: 10 725 грн. - заборгованість за кредитом; 75 853 грн. 82 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 088 грн.80 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 152 980 грн.48 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 138 427грн. 85 коп., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року, різниця становить 104 220 грн. 25 коп.; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 246грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). Від всієї суми заборгованості, яка складає 242 648 грн. 10 коп., відрахована сума в розмірі 138 427 грн. 85 коп., що була стягнута рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Різниця становить 104 220 грн. 25 коп., до якої додано штрафи, що нараховані відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина): 5 211 грн. 01 коп - штраф (процентна складова). Отже, загальна заборгованість до стягнення нарахована в сумі 109 931 грн. 26 коп. , яку й просив стягнути позивач з відповідачки в примусовому порядку разом зі сплаченим судовим збором за подачу позову в сумі 1 648 грн. 97 коп. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено. Не погодившись з вказаним заочним рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповно з'ясовані обставини справи, неналежну оцінку доказів, порушення судом матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити. В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу прийнятого рішення суду. Прийняття рішення Індустріальним районним суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених умовами договору та не тягне припинення договору, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Оскільки кредитний договір не був розірваний та не припинив свою дію, тому після прийняття судового рішення позичальнику продовжили нараховуватись відсотки та пеня на прострочену заборгованість. Враховуючи, що заборгованість за кредитом та комісії вже стягнуто, то заборгованість достягнення складається із заборгованості по процентам в розмірі 26 194 грн. 03 коп. (75 853 грн. 82 коп. - 49 659 грн. 79 коп.), пені - 78 026 грн. 22 коп. (152 980 грн. 48 коп. - 67 886 грн. 27 коп.), від цієї суми також відраховується сума штрафів 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 6 567 грн. 99 коп. - штраф (процентна складова), а також штрафи, відповідно до п.5.3 Умов та правил банківських послуг; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 211 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова). Правомірність нарахування процентів та пені обґрунтовується вимогами ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054, ст.ст. 611 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, які передбачають право отримати від позичальника процентів за користування грошовими коштами за весь період користування та нарахування пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення його виконання. На думку апелянта, заочне рішення суду не відповідає нормам матеріального права. Після ухвалення рішення про стягнення суми боргу, Банк має право на отримання штрафних санкцій і процентів за користування кредитом. Тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. В судове засідання апеляційного суду представник Банку та відповідач не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та шляхом оголошення на сайті «Судова влада» про розгляд справи. Від представника банку надійшло клопотання розглядати справу у його відсутність. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в засідання апеляційного суду сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та суми штрафів та ухвалення нового рішення в цій частині, виходячи з наступного. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Розглядаючи справу, суд встановив, що Банк надав кредит відповідачці [PERSON] в сумі 10 725 грн. на строк 24 місяця з 29 вересня 2007 року по 29 вересня 2009 року включно, за умови сплати відсотків за його користування у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 171 грн. 60 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 975 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») строки (а.с. 8). Відповідачка порушувала свої грошові зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 червня 2015 року дорівнює 242 648 грн. 10 коп., яка складається з: 10 725 грн. - заборгованості за кредитом; 75 853 грн. 82 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 088 грн. 80 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 152 980 грн. 48 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року з відповідача на користь Банку стягнуто у погашення зазначеного вище кредиту 138 427 грн. 85 коп. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року в частині спору про стягнення тіла кредиту в сумі 10 725 грн., процентів за користування кредитом 49 659 грн. 79 коп., комісії за користування кредитом в сумі 3 088 грн. 80 коп., пені за період з 29 вересня 2007 року по 07 лютого 2013 року в сумі 67 886 грн. 27 коп. - скасовано і провадження закрито. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року з відповідача на користь Банку вже стягнута заборгованість за даним кредитним договором і оскільки строк дії кредитного договору скінчився, то нарахування відсотків, неустойки, тощо не проводиться. У зв'язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, однак, таких вимог позивач не заявив. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DOXRRС91680038 від 29 вересня 2007 року задоволенню не підлягають. Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можливо. В пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 549 ЦК Україна, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч. 2 ст. 550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки . Відповідно до пункту 5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1.,5.2., 5.3. Умов, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане Позичальником (а.с.8-12). Виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У зв'язку з цим Банк вправі вимагати сплати відповідачем процентів за користування кредитом з 07 лютого 2013 року по 19 червня 2015 року, різниця яких складає 26 194 грн. 03 коп.(75 853 грн. 82 коп. - 49 659 грн. 79 коп.), та пені за невиконання грошового зобов'язання за договором, нарахованої за період з 07 лютого 2013 року по 13 квітня 2014 року. У відповідності до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи видно, що [PERSON] проживає в місті Макіївка Донецької області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р внесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому, з урахуванням вищевказаного закону з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто пеню за період невиконання грошового зобов'язання з 07 лютого 2013 року по 13 квітня 2014 року, яка за розрахунком банку дорівнює 39 988 грн. 36 коп. Вказану суму апеляційний суд стягує з відповідача на користь банку. На підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у задоволенні позовних вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити. Окрім цього, на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 1,5 % від ціни позову, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати 1218 грн. за подачу позову та за подачу апеляційної скарги в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, в сумі 1339 грн. 80 коп., а разом 2 557 грн. 80 коп.

Outcome: partial