Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] , від імені якої діє адвокатське об`єднання «Автопоміч», звернулась в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відповідач, страховик) про стягнення недоплаченого страхового відшкодування понесених витрат на лікування, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності, недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою та стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зіслався на наступні обставини. 14 листопада 2018 року, приблизно о 20 год. 30 хв, на вул. Б.Хмельницького, 269 у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «ВАЗ 21099», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода - позивача [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140090004274 від 15.11.2018, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. В зв`язку з тим, що відповідно до полісу № АЕ/8025018 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач [PERSON] звернулась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування та придбання лікарських засобів, стійкою втратою працездатності та тимчасовою втратою працездатності. 20 серпня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування в загальному розмірі 65 236,32 грн. Своїм листом від 08.11.2019р вих. № 081119-51348/к, наданим у відповідь на адвокатський запит, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», враховуючи п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», роз`яснило розрахунок виплачених позивачу [PERSON] сум страхового відшкодування: 49 758,75 грн (згідно ст. 24 Закону (лікування)) + 7 486,90 грн (згідно ст. 25 Закону (тимчасова втрата працездатності)) + 67 014,00 грн (згідно п. 26.2. ст. 26 Закону (стійка втрата працездатності)) + 6 212,98 грн (згідно ст. 26-1 Закону (моральна шкода)) = 130 472,64/2 (згідно п. 36.3. ст. 36 Закону) = 65 236,32грн. Як вбачається з вищевказаної відповіді ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» загальний розмір страхового відшкодування в сумі 130 472,64 грн було поділено на два, оскільки, як вважає відповідач, в даному випадку застосовується положення п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, а тому позивачу [PERSON] було виплачено лише половину розміру страхового відшкодування в сумі 65 236,32 грн. Відповідно до п. 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 1 липня 2004 року, з наступними змінами і доповненнями, (далі - Закон №1961-ІV) рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. З таким рішенням відповідача про виплату лише половини розміру страхового відшкодування позивач [PERSON] не погоджується, оскільки таке рішення страховика не відповідає нормам чинного законодавства. Згідно із ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положеннями ст. 22 Закону №1961-ІV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, шо полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 24.1 ст. 24 Закону №1961-ІV встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Приписами ст. 25 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Розмір страхового відшкодування за тимчасову втрату працездатності становить 7 486,90 грн. Пунктом 26.1 ст. 26 Закону №1961-ІV визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. На момент настання ДТП мінімальний розмір заробітної плати становив 3 723,00 грн., отже, позивачу [PERSON] належить відшкодування за стійку втрату працездатності (ІІ група інвалідності) в розмірі 67 014,00 грн. (3 723x18 = 67 014,00) Позивач [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тяжкі тілесні ушкодження і їй встановлено ІІ групу інвалідності та завдано непоправної шкоди здоров`ю. Однак, розмір і порядок розрахунку страхового відшкодування визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 26-1 Закону №1961-ІV передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до положень даної статті розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю (124 259,65 грн) і становить 6212,98 грн. (49 758,75 грн. лікування + 7 486,90 грн. тимчасова втрата працездатності + 67 014,00 грн. стійка втрата працездатності = 124 259,65 грн. 124 259,65 грн. шкода заподіяну здоров`ю : 100 х 5 = 6 212,98 грн. Щодо застосування відповідачем положень п. 36.3. ст. 36 №1961-ІV вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. В ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з даних норм ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на придбання ліків та відшкодування втрати працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Аналіз положень ст. ст. 1193, 1195, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV, якими передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода, пов`язана зі смертю потерпілого ч и ушкодженням здоров`я, відшкодовується в незалежності від його вини. Положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІV стосуються випадку, передбаченого у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, шкода здоров`ю та каліцтвом потерпілої [PERSON] настала в результаті наїзду на неї одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїжджу частину. Вважає, що відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати, належної позивачу на два, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний суд України в постанові від 10.01.2019 у цивільній справі №274/4882/17-ц висловив правову позицію, що відповідно до положень ч.2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-IV у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 Закону №1961-IV застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бути застрахована відповідно до вимог цього Закону. Таким чином, неправильне застосування відповідачем норм Закону №1961-ІV призвело до порушення прав позивача на отримання повного відшкодування шкоди. З огляду на такі обставини просить ухвалити рішення, яким: - стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування витрат, понесених на лікування в розмірі 24 879,38 грн.; - стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 3 743,45 грн.; - стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з стійкою втратою працездатності в розмірі 33 507,00 грн.; - стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 3 106,49 грн.; - стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу. Ухвалою від 19 грудня 2019 року провадження в справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було відкрито та вирішено проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 13 березня 2020 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало до суду відзиві на позовну заяву за вих. №120320-119/ю від 12.03.2020 року, в якому позовні вимоги [PERSON] заперечило та зіслалось на наступне. 14 листопада 2018 року в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та пішохода [PERSON] , внаслідок якої останній було завдано тілесних ушкоджень. 27 березня 2019 року слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження № 12018140090004274 від 15.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вищевказаною постановою про закриття кримінального провадження встановлено наступне: - автомобіль ВАЗ, р.н. [NUMBER] , не мав технічних несправностей; - причиною настання даної ДТП є поява пішохода на смузі руху автомобіля ВАЗ, р.н. [NUMBER] , що знаходився від місця наїзду на такій віддалі, яка з моменту виникнення небезпеки водію [PERSON] була меншою зупинного шляху керованого ним автомобіля; - пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження зі своєї вини; - в момент ДТП [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння (1,6 проміле); - у діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія [PERSON] не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП та пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження зі своєї вини. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», як страховиком, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8025018 (надалі - Поліс № АЕ/8025018), забезпечений транспортний засіб ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - забезпечений транспортний засіб). Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 1 ст. 2 Закону №1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Страховиком від представника позивача Мелеха Д. О. було отримано заяви на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи. Згідно зі ст. 22 Закону№1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Граничні розміри страхового відшкодування, порядок підтвердження витрат потерпілого (його представників), порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого встановлені ст. ст. 24-26-1 Закону №1961-IV.

Outcome: approved