Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення боргу в сумі 107 510 грн., пені за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 січня 2014 року по 24 грудня 2014 року в сумі 3 848 858 грн. та зобов'язання відповідача повернути насіння соняшника у кількості 30 тонн. Позивач [PERSON] послалась на те, що вона на виконання нотаріально посвідченого договору позики від 27 травня 2011 року передала у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 51 870 грн., яка на день передачі грошових коштів по офіційному курсу Національного Банку України (далі - НБУ) складала 6 500 доларів США, та насіння соняшника у кількості 30 тонн. Останній зобов'язався у строк до 31 грудня 2011 року повернути суму позики та відповідну кількість насіння соняшника. До теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена була звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] у письмовій заяві повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.10-11,48). Відповідач [PERSON] у письмовій заяві, наданій суду, позов визнав частково. Не оспорював наявність своєї заборгованості за договором позики, однак вважав безпідставним перерахунок суми запозичених грошових коштів в залежності від курсу національної валюти України - гривні по відношенню до долара США станом на певну дату. Крім того, прохав зменшити розмір пені, так як він значно перевищує розмір збитків (а.с.52). Сторони та їх представники в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 27 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики (далі - Договір), відповідно до п.1 якого останній передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 51 870 грн. 00 коп., що згідно з офіційним курсом НБУ на день передачі грошових коштів (7,98 грн./дол. США) становило 6 500 доларів США, та насіння соняшника у кількості 30 тонн (а.с.7-8). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] своїм підписом у договорі підтвердив, що грошові кошти та насіння соняшника, які є предметом цього договору, передані позикодавцем і одержані позичальником до підписання цього договору повністю (п.2 Договору). Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За умовами п.3 Договору [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] запозичені грошові кошти та насіння соняшника у строк до 31 грудня 2011 року, однак свого обов'язку не виконав, а тому позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 51 870 грн. 00 коп., як основної суми боргу, та насіння соняшника у кількості 30 тонн підлягає задоволенню. Безпідставною є вимога позивача про стягнення з відповідача суми запозичених грошових коштів, перерахованої у залежності від курсу національної валюти України - гривні по відношенню до доларів США станом на 17 грудня 2014 року. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ст.1049 ЦК України, якими встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. З матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили предмет договору позики, а саме, грошові кошти в сумі 51 870 грн. 00 коп.. Текст договору не містить в собі відомостей про отримання позичальником грошових коштів в іноземній валюті, зокрема, в доларах США. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] проти позову в частині зменшення розміру пені, то суд виходить з наступного. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до умов Договору у разі прострочення повернення позики відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 10% від суми позики за кожен день прострочення (п.10 Договору). Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики закінчився 31 грудня 2011 року, однак позичальник свого обов'язку за Договором не виконав, а тому з 01 січня 2012 року для позикодавцярозпочався строк позовної давності для пред'явлення позову до суду з вимогою про стягнення пені. Вимога про стягнення з [PERSON] пені у певному розмірі, нарахованої за період з 01 січня 2014 року по 24 грудня 2014 року, [PERSON] викладена у позові, з яким вона звернулася до суду 27 грудня 2014 року (згідно дати поштового відправлення), тобто без пропуску річного строку позовної давності (а.с.1-3,12). Розмір пені за вказаний період складає 1 856 946 грн. 00т коп., виходячи з розрахунку: (51 870 грн. 00 коп. (сума неповернутої позики) * 10% (розмір пені за п.10 Договору) / 100%) * 358 днів (кількість прострочених днів за період для нарахування пені) = 1 856 946 грн. 00 коп.. У той же час, збитки [PERSON] складають 51 870 грн. 00 коп., які менше розміру пені в 35 разів. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14. З огляду на це, суд вважає, що розмір неустойки (пені), який визначений [PERSON] у заборгованості за Договором, значно перевищує розмір збитків, а тому підлягає зменшенню до 51 870 грн. 00 коп.. Таким чином, на підставі договору позики між сторонами виникли договірні зобов'язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам статей 1049 і 1050 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 51 870 грн. 00 коп., насіння соняшника у кількості 30 тонн та пені в розмірі 51 870 грн. 00 коп.. В іншій частині в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] в сумі 266 грн. 62 коп., виходячи з розрахунку: (303 240 грн. 00 коп. (розмір задоволених позовних вимог: 51 870 грн. 00 коп. - розмір грошової позики; 51 870 грн. 00 коп. - розмір пені; 30 тонн насіння соняшника * 6 650 грн. 00 коп. середня ціна за 1 тонну насіння соняшника станом на 24 грудня 2014 року = 199 500 грн. 00 коп.) * 3 654 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 4 155 868 грн. 00 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 266 грн. 62 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial