Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з квартири [ADDRESS]. Квартира належала матері на підставі свідоцтва про право власності на житло. Вказану спадщину він фактично прийняв, оскільки мешкав разом із матір'ю у спадковій квартирі тривалий час та на момент її смерті. Після смерті матері ніхто для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки інших спадкоємців крім нього не має. На теперішній час він мешкає в спадковій квартирі, підтримує її в належному стані, після смерті матері частково розпорядився предметами домашнього обіходу. Проте він не звернувся до П'ятої макіївської нотаріальної контори з метою подачі заяви про прийняття спадщини після померлої в силу своєї юридичної неосвіченості. За таких підстав позивач вважав, що його спадкові права значно обмежуються, у зв'язку з чим, він звернувся із позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Представник Макіївської міської ради, в судове засідання не з'явився, згідно листа просив розглянути справу у відсутності їх представника, при прийнятті рішення не заперечував проти встановлення факту прийняття спадщини, а в частині визнання права власності в порядку спадкування заперечував оскільки для оформлення спадкових прав позивачу необхідно звернутися до нотаріуса. Суд, вислухавши покази позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 7266 від 13 листопада 1993 року. [INFO] [PERSON] померла. З матеріалів справи суд встановив, що позивач є сином померлої. З листа завідуючої П'ятої державної макіївської нотаріальної контори встановлено, що після померлої [PERSON] була заведена спадкова справа на підставі заяви позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивача він знає досить тривалий час як сусіда, а також був знайомий з [PERSON], яка померла [INFO]. На момент смерті [PERSON] позивач постійно мешкав в квартирі матері, доглядала за хворою матір'ю. Організацією поховання [PERSON] займався позивач, після смерті матері позивач продовжує постійно мешкати в спадковій квартирі. Аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом, згідно до ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, дружина і батьки померлого. До другої черги, відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, належать брати, сестри, дід та бабка, померлого як з боку батька, так з боку і матері. По праву представлення успадковують лише внуки та правнуки. Вони спадкують ту частку, яка б належала би за законом їх матері, батьку, діду, бабці, якщо б вони були живі на момент відкриття спадщини. Для прийняття спадщини, у відповідності до ст. 548 ЦК УРСР, необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Про прийняття спадщини свідчать наступні дії (ст. 549 ЦК УРСР): - фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; - подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] її син позивач по справі, мешкав разом із нею у квартирі, доглядав її, сплачував квартплату, то він вважається таким, що фактично вступив у володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України у новій редакції спадкоємцями за заповітом та по закону можуть бути фізичні особи, які знаходилися в живих на час відкриття спадщини. Право на спадщину мають особи, які вказані в заповіті. За відсутності заповіту, визнанні його недійсним, неприйняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадщину за законом отримують особи, які визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На підставі викладеного і

Outcome: approved