Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати зобов`язання між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі кредитного договору №300478014033007 від 27.06.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» - припиненими у зв`язку з виконанням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.06.2012 року між ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 300478014033007, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 198887,00 грн. з розрахунку 0,001% - процентна ставка за користування кредитом та сплати комісії за обслуговування в сумі 1591,10 грн. щомісячно, що складає 0,8% від суми кредиту, та терміном користування кредитом - з 27.06.2012 року до 27.06.2019 року (включно). Щомісячний платіж позичальника на користь банку, згідно графіка платежів, складав 3959,00 грн. на місяць. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 300478014033007/П від 27.06.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 300478014033007 від 27.06.2012 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором. З 02.12.2013 року, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Астра Банк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами. 03.03.2015 року на підставі постанови Правління НБУ про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. Після запровадження тимчасової адміністрації, кредитор у вересні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2016 року позовні вимоги задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 115393,64 грн. Після винесення рішення, банк звернувся до ДВС для його примусового виконання. 19.09.2016 року позивачем був здійснений повний розрахунок за кредитом шляхом внесення на рахунок ДВС суми у розмірі 57393,64 грн., про що свідчить квитанція №11104 від 19.09.2016 року. В зв`язку із виконанням своїх зобов`язань, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому довідки про погашення кредиту. Однак, 27.09.2017 року банком була складена відповідь, в якій зазначено, що платіж у розмірі 57393,64 грн. від 19.09.2016 року до банку не надійшов, в зв`язку з чим позичальнику відмовлено у видачі довідки про закриття кредиту та зняття обтяження з майна. Позивач вказує на те, що ненадходження вказаного платежу на рахунок банку є виною виключно виконавчої служби, на рахунок якої цей платіж було внесено. Вважає, що порушені його права, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 12.12.2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що 27.06.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 300478014033007, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 198887,00 грн. з розрахунку 0,001% - процентна ставка за користування кредитом та сплати комісії за обслуговування в сумі 1591,10 грн. щомісячно, що складає 0,8% від суми кредиту, та терміном користування кредитом - з 27.06.2012 року до 27.06.2019 року (включно). Щомісячний платіж позичальника на користь банку, згідно графіка платежів, складав 3959,00 грн. на місяць. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 300478014033007/П від 27.06.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 300478014033007 від 27.06.2012 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором. Внаслідок неналежного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Дельта-Банк» звернулося до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2016 року у справі № 640/15372/15-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» були задоволені, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь відповідача ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 115393,64 грн. та 567,96 грн. суму судового збору. При винесенні судового рішення, сплачені боржником суми (25.08.2015 року - 4000,00 грн., 09.09.2015 року - 4000,00 грн., 23.02.2016 року - 50000,00 грн.), не були враховані та розмір заборгованості, що стягувався з позичальника, був визначений станом на 31.07.2015 року на підставі виписки з банківського рахунку, що була подана до позовної заяви і підтверджено судовим рішенням. 26.08.2016 року Київським ВДВС м. Харкова було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню боргу. Боржник погодився добровільно сплатити кошти, надав державному виконавцю копії квитанцій про часткове повернення боргу, однак 7 днів не вистачило для того, щоб зібрати залишок суми, що мала бути сплачена. В зв`язку з цим боржник звернувся з заявою до державного виконавця про продовження йому строку для добровільного виконання судового рішення до 20.09.2016 року. 19.09.2016 року боржником був здійснений повний розрахунок за кредитом, шляхом внесення на рахунок ДВС суми у розмірі 57393,64 грн., про що свідчить квитанція № 11104 від 19.09.2016 року. В зв`язку із виконанням своїх зобов`язань, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому довідки про погашення кредиту. Однак, 27.09.2017 року банком була складена відповідь, в якій зазначено, що платіж у розмірі 57393,64 грн. від 19.09.2016 року до банку не надійшов, в зв`язку з чим позичальнику відмовлено у видачі довідки про закриття кредиту та зняття обтяження з майна. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України установлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За приписами статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання, відповідно до статей 598, 599 ЦК України, є припинення зобов`язання. Таким чином, з часу виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, банк використав своє право на дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, та своїми діями змінив строк виконання основного зобов`язання, після чого кредитодавець втратив право нараховувати будь-які передбачені договором платежі та кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК. Доказів пред`явлення вимог відповідно до статті 625 ЦК України за період фактичного невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та наявності у позивача заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не надано. Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, відмовляючи в отриманні довідки про відсутність заборгованості, закриття кредиту, своїми незаконними діями порушує та обмежує право позивача. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно зі ст. 16 ЦК України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1, 2 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз ч.2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Згідно з ч. 1, 2 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. З огляду на викладене, оскільки позивач повністю виконав рішення суду про стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 115393,64 грн., у зв`язку із чим основне зобов`язання припинилось на підставі ст. 599 ЦК України, внаслідок чого припинились і зобов`язання за похідним від основного за договором поруки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, суд приходить до висновку про визнання правовідносин між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 300478014033007 від 27.06.2012 року та договором поруки № 300478014033007/П від 27.06.2012 року припиненими. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved