Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтували тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 15.08.2017 р. Дане право власності зареєстроване у Єдиному реєстрі прав на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] . Також зазначила, що у вищевказаному будинку, відповідно до записів в домовій книзі домоволодіння, зареєстровано шість осіб: [PERSON] - співвласник Ѕ частини будинку; [PERSON] - співвласник Ѕ частини будинку; [PERSON] - дочка [PERSON] , зареєстрована з 19.12.1994 р.; [PERSON] - син [PERSON] , зареєстрований з 16.01.2015 р.; [PERSON] - дочка [PERSON] , зареєстрована з 05.11.1998 р.; [PERSON] - дочка [PERSON] , зареєстрована з 17.10.2017 р. Відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку з 2013 року, тобто понад один рік без поважних, про що складено відповідний акт. Зареєстрований у будинку син відповідачки [PERSON] також не проживає в цьому будинку з моменту реєстрації. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає та будинком не цікавиться, чим створює позивачам перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження їх майном. А тому, [PERSON] та [PERSON] просили суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 18.11.2019 р. залучено в якості третьої соби по даній справі Службу у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 19.12.2019 р. залучено в якості третьої особи по даній справі Службу у справах дітей Тростянецької селищної ради. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково пояснила, що її дочка [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з 2013 р . , а саме з того часу, коли вийшла заміж. Позивач прописала дитину у своєму будинку лише тому, що [PERSON] не виплачувалась державна соціальна допомога на дитину. Також зазначила, що її онук [PERSON] , не проживає в будинку з моменту народження. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечив проти ухвалення судом заочного рішення. У судові засідання, призначені на 18.11.2019 р., 19.12.2019 р. та 15.01.2020 р. відповідачі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином за місцем їх реєстрації, однак поштові конверти повернулися на адресу суду без вручення. Представники третіх осіб в судовому засіданні проти задоволення позову, в частині визнання [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням, заперечили, оскільки він є малолітньою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , на праві приватної власті належить [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках. Даний факт підтверджується копією Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.08.2017 р. (а.с.21,24). Згідно копії домової книги для прописки громадян, в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14-17). Факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , також підтверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Тростянецької селищної ради від 10.09.2019 р. №1432 та від 16.09.2019 р. №1494 (а.с.10,12). Згідно довідки від 16.09.2019 р., виданої виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району, [PERSON] , [INFO] не зареєстрована на території сільської ради. Проживає в [ADDRESS] , з дітьми (а.с.11). З акту про встановлення факту фактичного місця проживання від 13.09.2019 р., складеного депутатом Тростянецької селищної ради Рябокінь А.Д. в присутності сусідів-свідків: [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2013 року (а.с.13). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] та її син [PERSON] , онук [PERSON] , не проживають у будинку по [ADDRESS] , більше року. Дитячі речі маленької дитини в будинку відсутні та відповідачам не чинилися перешкоди в користуванні зазначеним будинком. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника житлового будинку права на користування жилим приміщенням, з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказів наявності поважних причини непроживання у спірному житловому приміщенні понад один рік відповідачем [PERSON] , судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку понад один рік без поважних причин з 2013 року, будь-які інші домовленості між нею і власниками житла або законом не визначено, окрім того cудом не встановлено, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні зазначеним будинок, а тому позов в частині визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зазначає наступне. Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , дочки позивача [PERSON] , тобто є її внуком. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Малолітній [PERSON] , [INFO] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його не проживання у спірному житловому будинку не є безумовною підставою для позбавлення його права користування цим житлом. Взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, врегульовані статтею 405 ЦК України. За змістом наведеної норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Разом з тим, усвідомлювати наслідки відсутності у жилому приміщенні понад один рік без поважних причин дитина здатна після досягнення 14-річного віку та лише після цієї дати починається перебіг річного строку за статтею 405 ЦК України. Позивач звернулася до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вересні 2019 року, тобто до досягнення ним 14-річного віку, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, слід відмовити.

Outcome: partial