Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У вересні 2019 року позивач в особі представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати [PERSON] присудженої рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у справі № 752/16402/17 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплата якої не була здійснена при звільненні, починаючи з 14.08.2019; скасувати наказ АТ «Укртрансгаз» від 13.08.2019 № 590-к «Про звільнення з роботи» в частині звільнення [PERSON] , Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» 14.08.2019 у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; зобов`язати АТ «Укртрансгаз» надати [PERSON] у період з 01.08.2017 по 11.06.2019 тривалістю 44 календарних дні зі звільненням в останній день відпустки та проведенням відповідного розрахунку; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.08.2017 по 31.07.2018 в розмірі 0,5 посадового окладу Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» у сумі 201452 грн; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.08.2018 по 31.07.2019 в розмірі 0,5 посадового окладу Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» у сумі 201452 грн; зобов`язати АТ «Укртрансгаз» змінити дату звільнення [PERSON] з 14.08.2019 на останній день відпустки, про надання якої просив [PERSON] - [INFO] ; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказував, що наказом від 01.08.2017 № 386-к про звільнення з роботи, затвердженим т.в.о. Президента АТ «Укртрансгаз» - Олексієнко С.О. [PERSON] було звільнено із займаної посади Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у справі № 752/16402/17 позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» були задоволені частково. Позивач зауважує, що станом на 08.07.2019 вказане рішення в частині стягнення на користь [PERSON] суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 17391238,40 грн набрало законної сили, у зв`язку з чим зазначена сума також повинна була бути сплачена на користь позивача. Незважаючи на зазначене, до моменту подання даного позову відповідач так і не здійснив остаточний розрахунок із позивачем. Крім того, позивач вказує, що під час його звільнення було порушено законодавство про відпустки та право [PERSON] на відпочинок. Також, позивач вважає, що враховуючи встановлення факту незаконного звільнення позивача із займаної посади, [PERSON] мав право на щорічну основну відпустку за період з 01.08.2017 по 14.08.2019, тобто за два роки. Згідно умов Колективного договору, позивач мав право на матеріальну допомогу на оздоровлення. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.09.2019 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2021 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явився позивач та його представник, які зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що підстави для скасування наказу про звільнення позивача відсутні. 13.06.2019 позивача було повідомлено про скорочення штату та надано перелік вакантних посад, жодну з яких останній не обрав. Було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки. Оскільки позивач не перебував у відпустці, відсутні підстави для виплати грошових коштів на оздоровлення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у справі № 752/16402/17 частково задоволено позов [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» та поновлено [PERSON] на посаді Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» з моменту звільнення, а саме з 01.08.2017, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17391238,40 грн., в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 770022,44 грн допущено до негайного виконання. Постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2020 апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» було задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 касаційна скарга [PERSON] була задоволена, постанова Київського апеляційного суду від 08.04.2020 скасована, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 залишено в силі. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Наказу АТ «Укртрансгаз» № 385-к від 11.06.2019 «Про поновлення на роботі» скасовано наказ від 01.08.2017 № 386-к про звільнення [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді Віце- Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» з 01.08.2017; визначено розташування робочого місця за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Наказу № 388-к від 12.06.2019 «Про виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць» наказано головному бухгалтеру виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 770022,44 грн. 21.12.2020 відповідачем було добровільно сплачено на користь позивача присуджену рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 суму. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати [PERSON] присудженої рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у справі № 752/16402/17 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплата якої не була здійснена при звільненні, починаючи з 14.08.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Оскільки звільнення позивача відбулося за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, тобто за ініціативою роботодавця, відповідач повинен був дотримуватися усіх вимог, які передбачені трудовим законодавством у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 13.06.2019 т.в.о. Президента АТ «Укртрансгаз» Олексієнко С.О. підписано попередження про наступне вивільнення, а саме на виконання наказу АТ «Укртрансгаз» від 31.07.2017 № 507 «Про формування штатних розписів та внесення змін до них», наказу від 12.06.2019 № 411 «Про затвердження змін до штатного розпису» попереджено [PERSON] про наступне звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням з 12.06.2019 посади «Віце-Президент-головний інженер» та виведено її з штатного розпису працівників апарату АТ «Укртрансгаз» після закінчення двомісячного терміну з дня ознайомлення з цим попередженням. Одночасно з цим [PERSON] запропоновано вакантні посади згідно з переліком вакантних посад АТ «Укртрансгаз» станом на 13.06.2016. У вказаному попередженні позивач власноручно розписався, що він ознайомлений, зазначив, що з переведенням не згідний. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. 01.08.2019 Голові об`єднаного профкому працівників апарату АТ «Укртрансгаз» було направлено лист щодо погодження припинення трудового договору з [PERSON] (1001вих- 19-3335 від 01.08.2019). 13.08.2019 було отримано лист від Голови об`єднаного профкому працівників апарату АТ «Укртрансгаз» щодо згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] . Наказом АТ «Укртрансгаз» № 590-к від 13.08.2019 «Про звільнення з роботи» з-звільнено [PERSON] , Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» 14.08.2019 у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Виплачено [PERSON] компенсацію за 50 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.08.2017 по 14.08.2019; вихідну допомогу у відповідності ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку; вихідну допомогу у відповідності до п. 2.3. Колективного договору ПАТ «Укртрансгаз» на 2016-2018 роки, із змінами та доповненнями (стаж роботи в газовій промисловості - 22 роки 20 днів). За ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до Наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджено типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, зокрема форму № П4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)». Зазначена форма містить наступні реквізити: дата звільнення; табельний номер; прізвище, ім`я, по батькові; назва структурного підрозділу; назва професії (посади); розряд, клас (категорія) кваліфікації; причина звільнення; підстави звільнення; вихідна допомога. Наказ АТ «Укртрансгаз» про звільнення від 13.08.2019 № 590-к містить всі вище перераховані реквізити. Таким чином, зміст наказу АТ «Укртрансгаз» про звільнення позивача в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України. Крім того, позивач ознайомлений з наказом про звільнення від 13.08.2019 № 590-к без зауважень. Враховуючи викладене, позивачем не доведено неправомірності наказу від 13.08.2019 № 590-к про звільнення, а тому відсутні правові підстави та фактичні обставини для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу АТ «Укртрансгаз» від 13.08.2019 № 590-к «Про звільнення з роботи» в частині звільнення [PERSON] , Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» 14.08.2019 у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Щодо вимог позивача про зобов`язання АТ «Укртрансгаз» надати [PERSON] у період з 01.08.2017 по 11.06.2019 тривалістю 44 календарних дні зі звільненням в останній день відпустки та проведенням відповідного розрахунку; стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.08.2017 по 31.07.2018 в розмірі 0,5 посадового окладу Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» у сумі 201452 грн; стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.08.2018 по 31.07.2019 в розмірі 0,5 посадового окладу Віце-Президента-головного інженера АТ «Укртрансгаз» у сумі 201452 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. У графіку АТ «Укртрансгаз» на 2019 рік позивач був відсутній, а тому відповідач не міг надати у будь-який час позивачу відпустку. Крім того, 21.06.2019 в товаристві було видано наказ № 438 «Про внесення змін у графік відпусток на 2019 рік працівникам керівного складу» на виконання протокольного рішення № 93-19 від 20.06.2019 засідання Експертної ДСНС України з визначення рівнів та класів надзвичайних ситуацій та протокольного рішення засідання комісії з питань надзвичайних ситуацій АТ «Укртрансгаз» від 13.06.2019 стосовно класифікації ситуації, що пов`язана з можливим припиненням роботи технологічного обладнання об`єктів магістрального трубопровідного транспорту ГТС України, як надзвичайної ситуації техногенного характеру. Вказаним наказом було передбачено внесення змін в графік відпусток на 2019 рік працівникам керівного складу АТ «Укртрансгаз» та встановлення їм нового періоду надання щорічних відпусток керівному складу товариства було призупинено. 16.07.2019 [PERSON] надано роз`яснення (№ 1001ВИХ-19-3023 від 16.07.2019) щодо розгляду його звернення (№ 1001ВХ-19-7292 від 21.06.2019) про доступ до публічної інформації та надання відпустки. Як вбачається з позовної заяви, вказано, що [PERSON] було виплачено компенсацію за 50 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.08.2017 по 14.08.2019. Положеннями ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено перелік випадків, у яких виплачують компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Отже при проведенні остаточного розрахунку працівнику мають виплатити компенсацію за невикористану відпустку, що і було зроблено відповідачем та не заперечується позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки при звільненні позивача останньому було виплачено компенсацію за 50 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 01.08.2017 по 14.08.2019, вимоги про надання [PERSON] відпустки за період з 01.08.2017 по 11.06.2019 тривалістю 44 календарних дні, не підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, оскільки позивач у період з 01.08.2017 по 31.07.2018 та за період з 01.08.2018 по 01.08.2019 не перебував у відпустці, були відсутні підстави для нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 0,5 посадового окладу. Щодо вимог про зміну дати звільнення позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення, у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення позивача вважається останній день роботи. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Оскільки позивача було звільнено 14.08.2019, тобто через два місяці після попередження про наступне вивільнення в останній день роботи, правові підстави для зміни дати звільнення відсутні, а вказані вимоги щодо її зміни є необґрунтованими та неправомірними. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2019 року по справі 296/576/17, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасування наказу про звільнення, зміну дати звільнення та стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Outcome: dismissed