Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У грудні 2018 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства культури України про оголошення догани [PERSON] від 23.08.2018 р. №823/0/17-18, що винесений за підписом державного секретаря Карандєєва Р.В. Також, просить судові витрати, в тому числі на правову допомогу, покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначили, що оскаржуваний наказ винесений безпідставно, оскільки позивач не порушувала вимог трудового законодавства та умов контракту, а відсутність на робочому місці 24.07.2018 обумовлена її тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності, наказ не містить формулювання вчиненого позивачем порушення, винесений у період її тимчасової непрацездатності та вручений після спливу установлених законом строків, чим порушено вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачем до суду надано відзив, в якому заявлені позовні вимоги не визнані в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, представником відповідача зазначено, що відповідно до п. 1.3, 13 Положення про міністерство культури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №495, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та є особою публічної влади. Згідно абз. 2 п. 5 Положення, Міністерство з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Мінкультури та на керівні посади підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації державних службовців та працівників апарату Мінкультури. 09.09.2015 між Міністерством та [PERSON] укладено контракт №631, відповідно до якого її призначено на посаду директора Науково-дослідного інституту пам`ятко охоронних досліджень (Український державний інститут культурної спадщини) терміном на 5 років з 09.09.2015 до 08.09.2020р.р. Згідно з підпунктом 2.1.18 пункту 2.1 розділу 2 Контракту керівник зобов`язується інформувати Міністерство про свою тимчасову відсутність починаючи з першого дня її виникнення, з вказівкою особи на яку покладено виконання обов`язків керівника. 26.07.2018 [PERSON] не вийшла на роботу та не повідомила Міністерство про причини відсутності на робочому місці. Тільки, після того, як посадовими особами Міністерства було встановлено факт відсутності позивача на робочому місці Інститут листом від 26.07.2018 №01-01/53 повідомив, що директор з 24.07.2018 перебуває на лікарняному. За порушення п. 2.1.18 Контракту до [PERSON] застосовано захід дисциплінарного стягнення у формі догани, що винесена наказом державного секретар Міністерства Карандєєва Р.В. від 23.08.2018 №823/0/17-18. Оскільки порушення скоєне 24.07.2018, а виявлене 26.07.2018, оскаржуваний наказ від 23.08.2018, винесений в межах встановленогост.148 КЗпП України місячного строку та оголошений позивачу під розписку 27.09.2018. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2019 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано від Міністерства культури України доповідну записку заступника начальника управління охорони культурної спадщини - начальника відділу формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини Нечипоренко Ю .В. від 07.08.2018 №2128/10-1/29-18, що стала підставою до винесення наказу від 23.08.2018 №823/0/17-18 «Про оголошення догани [PERSON] ». На виконання ухвали суду відповідачем 27.11.2019р. надано до суду витребувані докази. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, на момент виникнення спірних правовідносин [PERSON] на підставі контракту № 631 від 09.09.2015, що укладений між нею та Міністерством культури України зі змінами від 20.10.2016 та наказу Міністерства культури України від 09.09.2015 № 648/0/17-15 «Про призначення [PERSON] » обіймала посаду директора Українського державного інституту культурної спадщини. Згідно з п.1.1 Контракту керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Інституту здійснювати поточне керівництво Інститутом, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за Інститутом державного майна, а Міністерство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником та Міністерством (п. 1.2 Контракту). Відповідно до п. 4.1 Контракту у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із діючим законодавством та цим Контрактом. Наказом Міністерства культури України від 23.08.2018 №823/0/17-18 [PERSON] оголошено догану за порушення п. 2.1.18 розділу 2 «Права та обов`язки сторін» контракту від 09.09.2015 №631. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани є різновидом відповідальності у сфері трудових правовідносин, адже тягне для працівника певні негативні наслідки, в тому числі позбавлення премії, звільнення та інше, а тому в таких правовідносинах застосовуються загальні положення для притягнення винуватої особи до відповідальності, які передбачають необхідність вини працівника у формі умислу або необережності за порушення чітких положень правил внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) або виробничої дисципліни, а також формування у наказі об`єктивної сторони - суті правопорушення. В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у виданому 23.08.2018наказі №824/0/17-18 «Про оголошення догани [PERSON] » наявне посилання на порушення позивачем п. 2.1.18 Контракту від 09.09.2015 №631, однак відсутні будь-які відомості про фактичні обставини скоєння такого дисциплінарного проступку, інформація про врахування роботодавцем обставин, за яких такий проступок було допущено та наявність провини працівника у порушенні трудової дисципліни. Фактичні обставини дисциплінарного проступку, за який [PERSON] притягнуто до відповідальності викладені в доповідній записці заступника начальника управління охорони культурної спадщини - начальника відділу формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини Нечипоренко Ю.В. від 07.08.2018 №2128/10-1/29-18, що стала підставою до винесення оскаржуваного наказу. Проте вказана доповідна записка для ознайомлення працівнику одночасно із оголошенням догани 27.09.2018 не надавалась, а в подальшому відповідачем доступ до такого документу позивачу взагалі обмежено, що підтверджується листом Міністерства культури України від 15.05.2019 №489/19-2/55-19. Згідно доповідної записки заступника начальника управління охорони культурної спадщини Нечипоренко Ю.В. від 07.08.2018 №2128/10-1/29-18 директор Українського державного інституту культурної спадщини [PERSON] з 24.07.2018 була відсутня на робочому місці у зв`язку із перебуванням на лікарняному. Однак, станом на 26.07.2018 будь-яка інформація від неї щодо відсутності на робочому місці до управління охорони культурної спадщини не надходила, що становить порушення вимог п. 2.1.18 Контракту від 09.09.2015 №631. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що у період з 24 по 27 липня 2018 року [PERSON] перебувала на лікарняному. Тимчасова непрацездатність позивача засвідчена листком непрацездатності серії АДІ №090317, що виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Святошинського району м. Києва. Пунктом 1.3 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.04.2008 № 189 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 р. за № 589/15280, надані наступні визначення: «здатність до трудової діяльності (працездатність)» - сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей, яка дає змогу працівникові виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості; «непрацездатність (утрата працездатності)» - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.«тимчасова непрацездатність» - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Системний аналіз вказаних законодавчих положень вказує на те, що засвідчена в установленому порядку тимчасова непрацездатність особи підтверджує відсутність у такої особи-працівника здатність виконувати роботу без шкоди для здоров`я, а отже є поважною причиною невиконання покрадених на неї трудових обов`язків. Копія листка непрацездатності [PERSON] серії [NUMBER] за період з 24 по 27 липня 2018 року, з відміткою стати до роботи «двадцять восьмого липня», надана до Міністерства культури України листом Українського державного інституту культурної спадщини від 30.08.2018 №01-01/55. У своїх поясненнях від 14.08.2018 на ім`я заступника Міністра культури України Т.В. Мазур, [PERSON] пояснила, що 24.07.2018 вийшла на роботу, однак близько обіду у зв`язку з різким погіршенням здоров`я вимушена була звернутись по медичну допомогу до поліклініки, де їй відкрили лікарняний листок. Відповідно до наказу по Інституту на час відсутності директора його обов`язки виконує заступник директора М.С. Лісова. 30 липня лікарняний листок наданий у відділ кадрів і Міністерство було вичерпно поінформовано про причину відсутності позивача з наданням копії підтверджуючого документу. Таким чином, на момент винесення наказу від 23.08.2018 №823/0/17-18 «Про оголошення догани [PERSON] » відповідач був обізнаний про тимчасову непрацездатність позивача у період з 24-27 липня 2018 року та мав у своєму розпорядженні копії підтверджуючих документів. Проте, вказані обставини під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення у формі догани не враховані, будь-яка оцінка вини [PERSON] у невиконанні в цей період вимог п. 2.1.18 Контракту в документах, що передували винесенню оскаржуваного наказу, відсутня. Згідно з п 1.6 Контракту від 09.09.2015 №631 на період відпустки Керівника або відсутності з інших поважних причин обов`язки керівника виконують його заступники або вчений секретар. Отже, Контрактом поруч із обов`язком керівника інформувати Міністерство про свою тимчасову відсутність, починаючи з першого дня її виникнення з вказівкою особи, на яку покладено виконання обов`язків Керівника, що закріплений у п. 2.1.8, також прямо обумовлено випадки, коли обов`язки керівника виконують інші особи, а саме заступник або вчений секретар (п. 1.6 Контракту). Таким випадком є - відпустка або відсутність Керівника з інших поважних причин. Наказом Українського державного інституту культурної спадщини від 22.01.2018 №03-3 «Про розподіл функціональних обов`язків між заступниками директора Інституту», на час відсутності директора (відрядження, відпустка, тимчасова непрацездатність тощо) виконання обов`язків директора покладено на заступника директора Інституту з планово-виробничих питань [PERSON] . З огляду на прямі приписи Контракту у п. 1.6 та згідно Наказу Інституту 22.01.2018 №03-3 «Про розподіл функціональних обов`язків між заступниками директора Інституту», у період тимчасової непрацездатності [PERSON] з 24 по 27 липня 2018 року, виконання обов`язків Керівника Інституту було покладено на заступника директора - [PERSON] . Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідачем на обґрунтування своєї позиції щодо правомірності накладення дисциплінарного стягнення належних доказів не надано. Формальне дотримання роботодавцем процедури застосування до працівника дисциплінарного стягнення, без врахування дійсних обставин порушення трудової дисципліни, провини працівника у вчиненому, а також причинно-наслідкових зв`язків між діянням (бездіяльністю) та негативними наслідками, підтверджених належними доказами, виключає правомірність такого дисциплінарного стягнення. Оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи, що у змісті оспорюваного наказу не конкретизовано, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни [PERSON] , відсутність доказів на підтвердження врахування відповідачем ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, а саме факту тимчасової непрацездатності позивачаі його попередньої роботи, суд приходить до висновку, що докази, котрі б беззаперечно свідчили про порушення [PERSON] трудової дисципліни, та які могли б бути належною підставою для застосування дисциплінарного заходу, відсутні. Відповідач не довів факт порушення [PERSON] трудової дисципліни та наявності у її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку. Відповідно до ст. 148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В порушення вказаних вимог наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності від 23.08.2018 №823/0/17-18 винесений під час перебування останньої на лікарняному в період з 01.08.2018 до 21.09.2018, що підтверджено листками непрацездатності серії АДІ №№ 090481, 04124, 049836, 226871. Ознайомлення позивача із винесеною щодо неї доганою відбулось лише 27.09.2018, тобто більше ніж через місяць з моменту винесення. На думку суду вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладання дисциплінарного стягнення, визначеної законом. Враховуючи викладене та недоведеність підстав застосування до позивача роботодавцем дисциплінарного стягнення у вигляді догани, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача винесено з порушенням вимог трудового законодавства, тому наказ від 23.08.2018 №823/0/17-18 слід визнати незаконним та скасувати. Що стосується понесених витрат на правничу допомогу відповідачем, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий у розмірі 704, 80 грн., підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною третьої статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що 26.10.2018 між [PERSON] та адвокатом Скрипченко Ю.О. було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є виконання доручень Клієнта з надання Адвокатом правової допомоги у справах, які пов`язані, або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням прав та законних інтересів Клієнта (здійснення захисту/представництва Клієнта тощо). Актом приймання передачі виконаних робіт №1 від 15.02.2019 засвідчено, що на виконання умов вказаного Договору від 26.10.2018 та доручення Клієнта №1 від 26.10.2018 щодо оскарження наказу Міністерства культури України від 23.08.2018 №823/0/17-18 «Про оголошення догани [PERSON] » адвокатом виконані наступні роботи: -досудова підготовка: вивчення матеріалів, опрацювання законодавства та судової практики - вартістю 500 грн.; -складення та направлення адвокатського запиту до Міністерства культури України від 29.10.2018 та отримання відповідей на нього - вартістю 500 грн.; -складення позовної заяви, формування додатків та подання її до суду - вартістю 2000 грн. Всього адвокатом виконано робіт вартістю 3000 (три тисячі) гривень. Оплата позивачем вартості наданих послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №002 від 15.02.2019 р. Також, встановлено, що 12.12.2018 між [PERSON] та адвокатом Скрипченко Є.І. укладено Договір про надання правової Допомоги №12-1/12/18, згідно з яким адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги у поряду та строки обумовлені договором. Актом приймання-передачі виконаних робіт від 15.05.2019 №53 засвідчено, що на виконання умов Договору від 12.12.2018 адвокатом Скрипченко Є.І. надані послуги щодо представництва інтересів Клієнта у справі №759/20245/18 в судовому засіданні 15.05.2019, що відбулось в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва. Підстава представництва - ордер серії КВ №36164 від 12.12.2018. Вартість послуг - 1000 (одна тисяча гривень). Оплата позивачем вартості наданих послуг підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера №0101 від 15.05.2019 р. Згідно позовної зави попередньо розрахована позивачем сума судових витрат становила 4704 (чотири тисячі сімсот чотири ) грн., що складається із суми судового збору та витрат на правничу допомогу. Оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належним чином, заявлена до відшкодування сума повністю збігається із сумою за попереднім розрахунком позивача у позовній заяві, та відповідає критерію реальності, розумності та співмірності суд вважає такі витрати обґрунтованими. А тому враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved