Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

у вересні 2019 [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання яких за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 08.07.2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімумі для дитини певного віку, починаючи з 23 червня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач сплачує визначену суму аліментів та здійснює погашення заборгованості, яка виникла до 01.06.2018. Проте розмір частки від доходу є нижчим від встановленого законодавством мінімуму для сплати аліментів на двох дітей, є недостатнім для забезпечення належного утримання дітей, а саме: харчування, оздоровлення, розвитку здібностей, придбання одягу, книг, шкільних приладь та інших витрат. Крім того, на даний час збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку. У зв`язку з викладеним позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхніх дітей з ј на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та позовні вимоги підтримала (а.с.35), відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті суду, оскільки відомості про зареєстроване місце проживання відсутні, та за місцем роботи, яке повідомлено Машівським районним відділом державної виконавчої служби (а.с.36-46), проте судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній». Виходячи з викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 20.07.2016 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18.01.2018 відповідача визнано таким, що втратив право користування житлом по [ADDRESS] (а.с. 9). За довідкою Селещинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області № 890 від 13.08.2019, позивач [PERSON] , 1987 р.н., зареєстрована по [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: [PERSON] - син 2008 р.н., [PERSON] - донька, 2014 р.н. (а.с. 10). Згідно з виконавчим листом від 08.07.2016 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 23.06.2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого в.о. начальника Машівського РВ ДВС Яковенко Р., станом на 01.06.2018 року відповідач [PERSON] мав борг зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання спільних дітей у розмірі 50890,88 грн, який починаючи з червня 2018 року сплачує. Також у цьому розрахунку зазначено, що сума аліментів, яка підлягає до сплати становить від 3 029,54 грн в червні 2018 до 4 372,37 грн в липня 2019, ці суми також відповідачці виплачуються (а.с. 12). Згідно з довідкою про доходи від 13.08.2019 № 231, позивач [PERSON] працює в ТОВ «ТРАНС-ПАК» з 02.10.2017 клеїльником паперу, картону й виробів з них, та її дохід на 6 місяців 2019 року склав 25230,00 грн (а.с. 13). За повідомленням Машівського районного відділу державної виконавчої служби від 28.11.2019 року № 10080 [PERSON] працює в ТОВ «Ульма Опалубка Україна» і сплачує аліменти в повному обсязі, заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.36). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд зазначає, що оскільки на даний час у зв`язку з віком зросли потреби дітей, відповідач працює та не має заборгованості зі сплати аліментів, визначена позивачкою частка від його доходів (1/3) не перевищує визначеного законодавством розміру аліментів, що підлягають стягненню з боржника, а тому такі вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, з урахуванням встановлених вище обставин, слід змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з ј частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку від заробітку в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та позов задовольнити. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей, обов`язок по утриманню яких покладений на відповідача, та захистом прав відповідача. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved