Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

У грудні 2016 до суду надійшла позовна заява Кредитної спілки «Борисфен» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що 30.06.2011р. між Відповідачем 1 та Позивачем в особі голови правління [PERSON] було надано кредитний договір № 606 (далі - Договір 1 ), відповідно до п. 1.1 було надано кредит в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень з терміном користування з 30 червня 2011 року по 30 червня 2013 року з цільовим використанням - на інші потреби Відповідача. В забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 по Договору 1, було укладено Договір поруки № 606/1(далі - договір поруки 1) від 30.06.2011р. між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач -2), та Договір поруки № 606/2 (надалі - договір поруки 2) від 30.06.2011р. між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач -3). Представник позивача зазначив, що 13.11.2012р. між Відповідачем 1 та Позивачем в особі голови правління Гриша В.1. було укладено кредитний договір № 658 (далі - Договір 2), відповідно до п. 1.1 було надано кредит в розмірі 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) гривень з терміном користування з 13 листопада 2012 року по 13 листопада 2014 року з цільовим використанням - на споживчі потреби Відповідача. Відповідно до п. 1.1. Договору 2 Відповідач 1 отримав надані грошові кошти в кредит з процентною ставкою за користування кредитом - 26 % річних. Отримання Відповідачем 1 кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером №2044 від 13.11.2012р. В забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 по Договору 2, було укладено Договір забезпечення №01 від 13.11.2012р. та Договір поруки № 658/1(далі - договір поруки 3) від 13 листопада 2012 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач -2), та Договір поруки № 658/2 (далі - договір поруки 4) від 13.11.2012р. між Позивачем та [PERSON] (Відповідач -3). Відповідно до п.2 договору поруки 3 та договору поруки 4, Відповідач 2 та Відповідач З відповідають перед Позивачем як солідарні боржники у повному обсязі, як і Відповідач 1, зокрема, за повернення кредиту в межах встановлених Договором 2. Представник позивача зазначив, що у зв'язку з порушенням умов Кредитного договору щодо несвоєчасного погашення кредиту згідно з графіком, 29.05.2013р. та 22.04.2014р., Відповідачу 1, Відповідачу 2 та Відповідачу 3 були направлені листи - попередження (вих. №35/13 та №36/13від 29.05.2013 р та №28/14 від 22.04.2014р. про наявність заборгованості та з вимогою погашення заборгованості по Договору 1 та Договору 2. Але, ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 та ні Відповідач 3 свої зобов'язання не виконали. Внаслідок невиконання умов Договорів 1 та 2 та договорів поруки 1, 2 , 3 та 4 перед Позивачем станом на 09 червня 2016р. виникла заборгованість, що становить 133 213 грн., а саме: заборгованість по Договору 1 - 65 883 грн.: з яких 53 400 грн. сума кредиту, 12 483 грн. - відсотки;заборгованість по Договору 2 - 67 330 грн.: з яких 53 900 грн. сума кредиту, 13 430 грн. відсотки. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2016 у справі відкрито провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року прийнято до провадження судді Борденюка В.В. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року прийнято до провадження судді Величко Т.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року продовжено розгляд справи. У судове засідання представник позивача [PERSON] з'явився, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі повторно у судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини нявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач свого представника в судове засідання не направив, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши. Судом встановлено, 30.06.2011р. між Відповідачем 1 та Позивачем в особі голови правління [PERSON] було надано кредитний договір № 606 (далі - Договір 1 ), відповідно до п. 1.1 було надано кредит в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень з терміном користування з 30 червня 2011 року по 30 червня 2013 року з цільовим використанням - на інші потреби Відповідача. В забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 по Договору 1, було укладено Договір поруки № 606/1(далі - договір поруки 1) від 30.06.2011р. між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач -2), та Договір поруки № 606/2 (надалі - договір поруки 2) від 30.06.2011р. між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач -3). Судом встановлено, що 13.11.2012р. між Відповідачем 1 та Позивачем в особі голови правління Гриша В.1. було укладено кредитний договір № 658 (далі - Договір 2), відповідно до п. 1.1 було надано кредит в розмірі 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) гривень з терміном користування з 13 листопада 2012 року по 13 листопада 2014 року з цільовим використанням - на споживчі потреби Відповідача. Відповідно до п. 1.1. Договору 2 Відповідач 1 отримав надані грошові кошти в кредит з процентною ставкою за користування кредитом - 26 % річних. Отримання Відповідачем 1 кредитних коштів підтверджується видатковим касовим ордером №2044 від 13.11.2012р. В забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 по Договору 2, було укладено Договір забезпечення №01 від 13.11.2012р. та Договір поруки № 658/1(далі - договір поруки 3) від 13 листопада 2012 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач -2), та Договір поруки № 658/2 (далі - договір поруки 4) від 13.11.2012р. між Позивачем та [PERSON] (Відповідач -3). Відповідно до п.2 договору поруки 3 та договору поруки 4, Відповідач 2 та Відповідач З відповідають перед Позивачем як солідарні боржники у повному обсязі, як і Відповідач 1, зокрема, за повернення кредиту в межах встановлених Договором 2. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Крім того, право на дострокове повернення коштів передбачено ст. 1050 ЦК України, зокрема, у ч. 2 цієї статті встановлено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оскільки, судом було встановлено, що відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 1998 грн. 20 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved