Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва із позовної заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15 січня 2008 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») був укладений кредитний договір № 49.28/01/08-Снза, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 919 000 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч) грн зі сплатою 13,5% річних. 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк», а та ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 49.28/01/08-Спза від 15 січня 2008 року. 23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №2306/К/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 49.28/01/08-Спза від 15 січня 2008 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 28 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4 167 127,33 (чотири мільйона сто шістдесят сім тисяч сто двадцять сім) грн 33 коп., із яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) -1 919 000 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч) грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 222 220 (два мільйони двісті двадцять дві тисячі двісті двадцять) грн 65 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 25 906 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот шість) грн 68 коп. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору № 49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року у розмірі 172 895 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн 31 коп. та понесені витрати, які позивач поніс у зв`язку із оплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 593,43 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн 43 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року цивільну справу № 755/19094/20 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року прийнято справу до провадження та відкрито спрощене провадження у справі, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 15 березня 2021 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що 06 листопада 2014 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі 752/6512/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , третя особа - ПАТ «Кредитпромбанк», [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року. Вказаним рішенням суду першої інстанції залишено без задоволення позов ПАТ «Дельта Банк» (який звернувся до суду у травні 2014 року) щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року з підстав спливу позовної давності. Поряд із цим, представник відповідача зазначає, що у задоволенні позову має бути відмовлено у зв`язку із спливу позовної давності в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 267 ЦК України або з підстав необґрунтованості заявленого позову через відсутність порушеного права або інтересу позивача, оскільки останньому не передавались право вимоги за кредитним договором № 49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року. Крім того, представник відповідача вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено також із підстав не надання позивачем жодних первісних документів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 15 січня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.28/01/08-Снза, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 919 000 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок строком по 14 липня 2015 року включно. Забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є іпотека садового будинку загальною площею 202.10 кв. м, та земельної ділянки площею 0,0596 га, кадастровий № [NUMBER] , що розташовані(ий) за адресою: [ADDRESS] згідно з іпотечним договором № 49.12/01/125/08 від «15» січня 2008 року. 22 грудня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено додаткова угода №1 від 22 грудня 2009 року до кредитного договору №49.28/01/08-СНЗА від 15 січня 2008 року, якою вирішено викласти п. 1.1. кредитного договору у наступній редакції: «Банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 1 919 000 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок строком по 22 грудня 2009 року включно». 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. 23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 2306/К/1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору. На підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором №49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року, з урахуванням додаткової угоди №1 від 22 грудня 2009 року до кредитного договору №49.28/01/08-СНЗА від 15 січня 2008 року, боржником у якому є [PERSON] на підставі договору № 2306/К/1 купівлі-продажу майнових прав представником позивача надано до суду витяг до додатку № 1 до договору № 2306/К/1 купівлі-продажу майнових прав за підписом генерального директору ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського І. В. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що станом 28 жовтня 2020 року відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно договору №49.28/01/08-Снза від 15 січня 2008 року. Оскільки позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору, то ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, нарахованих на заборгованість за тілом кредиту, на підставі статті 625 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так, за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча й існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Отже, кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Установлено, що обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 28 жовтня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, становить 172 895 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 31 коп. Нарахування 3% річних проведено на суму 1 919 000 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч) грн (сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) за період із 28 жовтня 2017 року - 28 жовтня 2020 року і складає 172 895 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 31 коп. Відсоткова ставка: 3% річних. Оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2014 року у справі № 752/6512/14-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №49.28/01/08-СНЗА від 15 січня 2008 року у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних, які просить стягнути позивач, нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язані. Тому, в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 % річних із [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Такий висновок узгоджується із постановами Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5872/19, від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17-ц. Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» за безпідставністю. Оскільки в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено, то судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed