Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 14 вересня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~2077. В обґрунтування позову зазначала, що з 14 вересня 2002 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та відсутність спільних інтересів. З квітня 2015 року подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше сумісне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Після розірвання шлюбу їхні діти залишаться проживати з матірю. Також між ними досягнуто згоди щодо утримання дітей. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, однак пояснив, що спільно сторони не проживають та не ведуть спільного господарства з квітня 2016 року. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 14 вересня 2002 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.\~Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~2077. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з квітня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Цей факт сторони у суді визнали. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved