overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 26 липня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання дітей не мають. В силу різності характерів подружнє життя не склалося, що призводило до частих сварок та суперечок. Вважає, що сімя розпалася остаточно, збереження сімї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач позов визнав, згоден на розірвання шлюбу. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2016 року, про що Снігурівським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Миколаївській області внесено актовий запис про шлюб за №43 та видано відповідне свідоцтво (а.с.3). Від подружнього життя сторони дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося, з 17 грудня 2016 року сторони однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, примиритися категорично не бажають. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу через органи РАЦС. Спору про поділ спільного майна немає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за категоричної позиції обох про розірвання шлюбу, а тому збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісяця на утримання його неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні матері. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання малолітнього сина не надає. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги уточнила та остаточно просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та просила справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але від нього до суду надійшла заява, в якій він уточнені позовні вимоги визнав та просив слухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] доводиться батьком [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Допомогу на утримання неповнолітньої дитини відповідач не надає, тому з нього слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 грн. щомісяця на утримання його неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що 18 листопада 2016 року шлюб був розірваний. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання малолітньої доньки не надає. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але від її представника надійшла уточнена заява, в якій просила стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. та просила справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але від нього до суду надійшла заява, в якій він уточнені позовні вимоги визнав та просив слухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком, [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, у своїй заяві відповідач визнав та не заперечував можливість сплачувати аліменти у розмірі 3\~000 грн. Тому, суд прийшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання його малолітньої дитини у розмірі 3\~000 грн. до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. щомісяця на утримання його неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що 2001 року вона уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання малолітнього сина не надає. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але від нього до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку та просив слухати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Допомогу на утримання малолітнього сина відповідач не надає. Однак, жодної інформації стосовно заробітної плати відповідача, його місця роботи та доходів позивачка не надала. Враховуючи дану обставину, суд прийшов до висновку, що з відповідача не можливо стягувати аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 грн., а необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачем 18 листопада 2015 року зареєстрували шлюбу у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1888. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між нею та чоловіком погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб , сім»ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких є дитина, ведення спільного господарства на даний момент припинено, а тому позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2015 року сторони зареєстрували шлюбу у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1888. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишається проживати з позивачкою. Як вбачається з позовної заяви, між позивачкою та відповідачем майнового спору на даний час не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачем 25 квітня 2015 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №97. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного та зраду чоловіка, відповідач байдуже відноситься до своєї родини, весь вільний час з родиною не проводив, що спричиняло постійні сварки, що негативно впливає на виховання дитини, у липні 2016 року, по ініціативи чоловіка, вона разом із дочкою була змушена залишити чоловіка. З цього часу вони проживають окремо, а тому позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №97. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Неповнолітня [PERSON], [INFO] залишається проживати з позивачкою. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та відповідачем майнового спору на даний час не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що вони з відповідачем 15 серпня 2014 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1186. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім»ї стало те, що після народження дитини вони перестали розуміти один одного, почали виникати різні непорозуміння, як з приводу ведення господарства, так і з приводу різних поглядів на життя. В квітні 2016 року відповідач пішов з сім»ї, тому шлюбні стосунки між ними були припинені саме з квітня 2016 року, сумісного господарства не ведуть, внаслідок непорозумінь втратили один до одного почуття поваги, довіри та любові, а тому позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1186. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, втратили один до одного почуття взаєморозуміння та любові, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Згода, щодо місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами досягнута. Неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишити проживати з матір»ю [PERSON] Спір про поділ майна подружжя сторонами не заявлявся. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що з 24 січня 2004 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2004 року. Від шлюбу народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками яких є сторони по справі. Діти мешкають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дітей, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 215 будинку № 28 по вул. Березинська у м. Дніпро, посилаючись на те, що відповідач з грудня 2009 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користуватися квартирою № 215 будинку № 28 по вул. Березинська у м. Дніпро. Позивачка у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачці на підставі реєстраційного посвідчення від 30.11.1992 року належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON], онука [PERSON] онука [PERSON] та колишній чоловік дочки [PERSON], що підтверджується довідкою ЖБК № 320 від 31.01.2017 року. Останній не проживає у спірній квартирі з грудня 2009 року, що підтверджується показаннями свідків [PERSON]В та [PERSON] Речей відповідача у квартирі немає. Участі в утриманні житла відповідач не приймає. Позивачка вимушена, як власник квартири, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та квартирну плату за відповідача, який зареєстрований у квартирі, але там не проживає, та позбавлена можливості розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення квартирою № 215 будинку № 28 по вул. Березинська у м. Дніпро, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі понад 7 років без поважних причин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] посилаючись на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 08 травня 1998 року, зареєстрованому Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області, за актовим записом № 13. Приводом для розлучення стали розбіжність характерів, різні життєві інтереси та цілі, зради відповідача, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Строк для примирення просить не надавати. У судове засідання сторони не з'явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у заочному порядку за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив. Суд розглядає дану справу відповідно до вимог ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва серії І-ВЛ № 024909 виданого Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 13. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з письмових пояснень позивачки, вона наполягає на розірванні шлюбу та не бажає його збереження, посилаючись на фактичне припинення з відповідачем шлюбно-сімейних відносин. Зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу та неможливість збереження сім'ї суд вважає поважними, тому надання строку для примирення суд вважає не доцільним. Таким чином, суд вважає, що шлюб між подружжям підлягає розірванню, оскільки вступ до шлюбу здійснюється вільно і добровільно та ніхто не може бути примушений до зберігання подружніх відносин, якщо їхні засади втрачені. З відповідача підлягають стягненню судові витрати понесенні позивачкою у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved