Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У грудні 2019 року позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , про дострокове стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 14.08.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 0623/43, відповідно до умов якого позивач зобов`язується надати відповідачу на умовах цього договору кредит на споживчі цілі, а [PERSON] зобов`язується належним чином використати та повернути в передбачені договором строки цей кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Позивачем зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме надані відповідачу грошові кошти в розміру та на умовах, встановлених Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 18.12.2019 року у розмірі 23\~164, 62 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 18\~330, 45 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 3\~262, 86 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 1\~159, 69 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 432, 11 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення боргу у розмірі 111, 26 грн., 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 39, 42 грн., втрати від інфляції за погашення боргу у розмірі 16, 58 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 40, 94 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 23\~164, 62 грн. та судовий збір у розмірі 1\~921, 00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 28.12.2020 р. справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача в тексті позовної заяви прохає справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На його адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Проте будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 14 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10003/0623 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Догові про споживчий кредит № 0623/43 (далі кредитний договір). Відповідно до п. 2.1 Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 2.2. кредитного договору, кредит надається в загальному розмірі 25\~000, 00 грн. на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 13 серпня 2023 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору. Отже, сторонами було погоджено строк кредитування до 13 серпня 2023 року включно. Пунктом 3.3.3. договору передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 416, 67 грн. та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з вересня 2018 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок позивача. Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 18.12.2019 року, відповідачем допущено прострочення сплати кредиту та порушений графік внесення чергових платежів. З 31.07.2019 року відповідач взагалі припинив сплачувати заборгованість за кредитом. Згідно п. 3.9.1. банк має право у будь-який момент вимагати повернення всієї суми кредиту, у випадку, зокрема, затримання сплати частини Основної суми боргу за Кредитом та /або процентів за користування Кредитом на 1 календарний місяць. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти)\~у такій\~самій сумі\~або речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~строк повернення\~позики або\~цей строк\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~позика має\~бути повернена\~позичальником протягом\~тридцяти днів\~від дня\~пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. При цьому ч. 2 ст. 1049 ЦК України передбачає, що право на дострокове повернення позики виникає лише за договором безпроцентної позики. Відповідно до дефініції кредитного договору, викладеній у ст. 1054 ЦК України, за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ст.ст.\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Аналізуючи наведені норми суд відзначає, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у розмірі та порядку, встановленому кредитним договором, сплатити проценти за користування грошовими коштами. Однак право на дострокове повернення всієї суми заборгованості (позики) не є абсолютним. Так, судом встановлено, що даний кредитний договір був направлений на задоволення споживчих потреб позичальника, тобто є споживчим кредитом. Термін виконання основного зобов`язання за цим кредитом на момент пред`явлення позову та на момент розгляду даної справи, не настав. Порядок дострокового повернення кредиту за ініціативою банку, встановлений п. 3.9.1. 3.10.2.1. кредитного договору. Пунктом 3.9.2. кредитного договору передбачається, що виконання Позичальником Вимоги Банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до Умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання такої Вимоги банку. Сторони підтверджують, що термін повернення всієї суми Кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, строк сплати яких не настав, що містяться у Вимозі банку, направленої Позичальнику, відповідно до цього пункту договору, є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Суд констатує, що позивачем не дотриманий порядок направлення Вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, передбачений п. 3.9.2. кредитного договору. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач надсилав вимогу відповідачу про дострокове погашення кредитної заборгованості. Отже, строк кредитування не змінився, а відповідач був позбавлений можливості добровільно, протягом 30 днів з моменту отримання Вимоги банку, виконати свій обов`язок з повернення всієї суми кредиту, процентів, комісій. За таких обставин суд вважає, що позивач не набув право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Як вже було встановлено судом, укладений між сторонами кредитний договір був направлений на задоволення споживчих потреб відповідача. Тому суд застосовує до цих правовідносин положення, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Таким чином, оскільки позивачем взагалі не вживались заходи щодо направлення Вимоги позичальнику, відповідно до якої Банк повідомив би [PERSON] про порушення ним умов кредитного договору та необхідність дострокового виконання протягом 30-ти денного строку обов`язку із повернення всієї суми кредиту, суд вважає, що банк не набув право на дострокове стягнення суми боргу, тому позов пред`явлений передчасно. З цих підстав суд вважає можливим відмовити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в задоволенні позовних вимог. У відповідності\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~слід віднести\~на рахунок\~позивача.\~ На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed