Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»; банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 10 673,38 доларів США та 288 575 грн 21 коп. На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 03 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 039,60 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення коштів до 03 жовтня 2014 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. Посилаючись на те, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла вказана вище заборгованість, ПАТ «Родовід Банк» просило позов задовольнити. Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто зі [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 638,67 дол. США та 130 165 грн 40 коп. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 черв 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Оскаржуючи рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року [PERSON] просив судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач після вилучення автомобіля та його реалізації, тобто з 2009 року не здійснив ніяких дій щодо повідомлення про наявність заборгованості, чим порушив свої зобов'язання передбачені п. 2.2 укладеного договору. Не виплата боргу про який йому не було відомо не є підставою для стягнення сум визначених судом. Позивач набув право вимоги в жовтні 2009 року, проте до суду звернувся лише в 2013 році, тому безпідставно не застосовано строк позовної давності про що було заявлено в суді. У судовому засіданні апеляційного суду 14 липня 2016 року представник відповідача [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги .01 серпня 2016 року надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв*язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні ,яке відхилено судом у зв*язку із попереднім погодженням із представником дати та часу розгляду справи (т.2.а.с. 82,92-93). У судовому засіданні апеляційного суду представники ПАТ « Родовід Банк» ,що діють за довіреністю [PERSON], [PERSON],просили апеляційну скаргу відхилити. У судове засідання апеляційного суду [PERSON] не з*явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом отримання 14 липня 2016 року телефонограми зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 1624,шляхом отримання судової повістки (т.2а.с.87-88,91 ). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду,дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», і [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 14 039,60 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 03 жовтня 2014 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 1.7 договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля марки «Chevrolet», модель AveoSF69Y, згідно з договором застави № Д098/АК-197/1.07.2 від 03 жовтня 2007 року, укладеним між банком та позичальником (т.1.а. с. 6-8). Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 03 грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 10 673,38 доларів США та 288 575 грн 21 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 310,82 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 3 362,56 доларів США, комісії в розмірі 11 190 грн. 17 коп., пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 273 587 грн 77 коп. та 3 797 грн 27 коп. - 3 % річних. 09 жовтня 2009 року на підставі нотаріальної довіреності, виданої відповідачем на ім*я одного із працівників банку, був реалізований належний відповідачу автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEOSF69Y, за суму 5919,85 доларів США та 1614,02 гривні. Кошти отримані від реалізації автомобіля, були направлені на погашення заборгованості у послідовності, передбаченій п.3.8 кредитного договору. Так як відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що автомобіль був проданий за ціну вищу, ніж зазначено позивачем та відбулося повне погашення заборгованості, позовні вимоги були задоволені частково. Вірно визначивши обставини справи, суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права. На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року апеляційним судом перевірено матеріали справи та встановлено,що 25 серпня 2009 року [PERSON] передав банку заставний автомобіль, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі (т.1а. с. 133), а також видав довіреність представникам банку на користування та розпорядження заставним автомобілем (т.1а. с. 134). З протокольного рішення Кредитно-інвестиційного комітету від 01 жовтня 2009 року вбачається, що було надано дозвіл на реалізацію заставного майна, а саме: автомобіля марки «Chevrolet», модель Avec SF69Y, рік випуску 2007, що знаходиться в заставі AT «Родовід Банк» та із забезпеченням кредитного договору № Д098/АК-197.07.2 від 03 жовтня 2007 року, укладеного з позичальником [PERSON] за ціною реалізації 5 900 доларів США, відповідно до оцінки ринкової вартості заставного майна, здійсненої співробітниками банку [PERSON] та [PERSON] станом на 02 вересня 2009 року, в рахунок часткового погашення заборгованості позичальника по вказаному вище кредитному договору (т.1а. с. 263). Відповідно до положень статей , 10 , 60 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже , доводи апеляційної скарги про те,що автомобіль був проданий за ціну вищу,ніж зазначено позивачем та відбулося повне погашення заборгованості не ґрунтуються на матеріалах справи.Докази надані позивачем [PERSON] не спростовані. Як вбачається з досліджених матеріалів справи на підтвердження погашення кредитної заборгованості кошти на суму 5919,85 доларів США та 1614,02 грн. отримані від реалізації автомобіля 09 жовтня 2009 року , були направлені на погашення заборгованості у послідовності, передбаченою п.3.8 кредитного договору, а саме: погашення простроченої заборгованості за платою за проведення розрахунків - 1389,10 гривень; погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 1086,26 доларів США; погашення простроченої заборгованості за кредитом - 1837 доларів США; погашення строкової заборгованості за платою за проведення розрахунків - 224,92 грн.; погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами - 108,81 доларів США; погашення строкової заборгованості за кредитом - 2887,78 доларів США, яка була зарахована у рахунок сплати позичальником чергових платежів за кредитом та розподілена на щомісячне погашення по 167 доларів США на період з жовтня 2009 року по лютий 2011 року (167 дол. США х 17 міс. = 2839 дол. США). Залишок у сумі 48,78 дол. США (2887,78 дол. США - 2839 дол. США) був зарахований в рахунок погашення частини строкової заборгованості за кредитом за березень 2011 року. Несплачена частина щомісячного платежу за сумою кредиту в розмірі 118,22 доларів США перенесена 11 березня 2011 року на рахунок простроченої заборгованості,що підтверджується довідкою банку (т.1.а.с.264) та виписками по особовому рахунку відповідача (т.1.а.с. 17-37). Вимога банку про дострокове повернення кредиту,сплату нарахованих процентів та сплату комісії за проведення розрахунків із списання та зарахування коштів за кредитним договором від 08.11.2010 року надсилалась банком на адресу [PERSON] та повернута поштою за закінченням терміну зберігання(т.1.а.с.242-243).Вимога банку про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів від 01.10.2013 року надсилалась на адресу відповідача та була отримана [PERSON].10.10.2013 року (т.1.а.с.244-245). Умови кредитного договору № Д098/АК-197.07.2 від 03 жовтня 2007 року містять права та обов*язки банку та позичальника ,тому доводи апеляційної скарги про нереалізацію банком права вимоги дострокового повернення наданого кредиту не є слушними та спростовуються матеріалами справи . Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості сума заборгованості (сума кредиту,проценти,комісії,пені та відповідальності за порушення грошового зобов*язання ) станом на 03 грудня 2013 року складає 10 673,38 доларів США та 288 575,21 грн. , у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7 310,82 доларів США (з яких поточна 1848,60 доларів США та прострочена 5 462,22 доларів США за період з 01.03.2011 року по 02.11.2013 року ) (т.а.с.18-19,21-22) ; заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 3 362,56 доларів США (з яких поточна 66,10 доларів США ,прострочена 3 296,46 доларів США за період з 11.11.2009 року по 12.11.2013 року ) (т.1.а.с.29-30) ; заборгованість за комісією у розмірі 11 190,17 грн.(з яких поточна 224,44грн.,прострочена-10 965,73 грн. за період з 30.10.2009 року по 29.11.2013 року )(т.1.а.с.32-34) ; заборгованість за пенею 273 587,77 грн .(з яких пеня за порушення строків повернення кредиту -124 219,49 грн.,пеня за порушення строків сплати відсотків 106 667,67 грн.,пеня за порушення строків сплати комісії банку 42 700,61 грн. за період з 11.06.2008 року по 03.12.2013 року ); відповідальність за порушення грошового зобов*язання за ст. 625 ЦК України у розмірі 3797,27 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п. 7.6), кінцевий строк повернення кредиту - до 03 жовтня 2014 року (п. п. 1.1, 3.2), так і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п. 3.1) і для процентів за користування кредитом (п. 3.3). Тобто, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03 жовтня 2014 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки, умовами кредитного договору, зокрема п. п. 3.1, 3.3 визначено, що позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, тобто передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. При вирішення питання про розмір грошових сум,які підлягають стягненню з відповідача ,суд першої інстанції ,правильно зазначив з урахуванням зарахованих сум від реалізації автомобіля початок перебігу позовної давності з погашення тіла кредиту з 11.03.2011 року,а процентів за користування кредитом і комісії з 10.10.2009 року , але ж при цьому помилково стягнув заборгованість про процентам та комісії в межах 3-річного строку позовної давності з 24.12.2010 року (дата звернення банка до суду 24.12.2013 року) : проценти 1327,85 доларів США, комісія - 1262,70 доларів США (що еквівалентно 10092,76 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 03.12.2013 р. в межах заявлених вимог). Застосувавши строк позовної давності по заявленим вимогам банку щодо стягнення суми пені з 24.12.2012 року ,а саме : - пеня за прострочення виконання зобовязань зі своєчасного повернення кредиту - з 24.12.2012 р. по 10.01.2013 р. (18 днів) по 0,5% від 3625,22 доларів США становить 326,27 доларів США або 2607,88 грн., всього 62832,01 грн.;- пеня за прострочення виконання зобов*язань зі своєчасної сплати нарахованих відсотків - з 24.12.2012 р. по 10.01.2013 р. (18 днів) по 0,5% від 2558,55 доларів США становить 230,27 доларів США або 1840,55 грн., всього 40423,25 грн.;- пеня за прострочення виконання зобов*язань зі своєчасної сплати нарахованої комісії - з 24.12.2012 р. по 10.01.2013 р. (18 днів) по 0,5% від 8496,89 грн. становить 764,72 грн., всього 16817,38 грн., суд першої інстанції допустив помилку у проведені розрахунку. Вирішуючи питання щодо зменшення розміру неустойки, відповідно ч.3 ст.551 ЦК України, суд першої інстанції зазначив ,що загальний розмір пені 120 072,64 взагалі не перевіщує суму основних зобов*язань відповідача у гривневому еквіваленті,а тому не вбачив підстав та інших обставин для її зменшення. Крім того,відмовив у задоволенні вимог ПАТ «Родовід банк» про стягнення зі [PERSON] 3797 грн. 27 коп. за порушення грошового зобов'язання ,із значенням того,що положення ч.2 ст.625 ЦК України застосовуються та кредитор має право на отримання трьох процентів річних від простроченої суми в тому випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, однак умовами укладеного між сторонами 03 жовтня 2007 року кредитного договору визначено розмір процентів за користування кредитним коштами, в зв*язку із чим застосування вказаного положення до спірних правовідносин не припустимо. Відповідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог ,заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині не застосування ч.3 ст.551 ЦК України та в частині відмови стягнення грошових коштів у розмірі 3797,27 грн. за порушення грошового зобов*язання відповідно ст.625 ЦК України,сторонами не оскаржується ,тому законність і обґрунтованість рішення у вказаних частинах ,апеляційним судом не перевіряється. При розгляді справи ,апеляційним судом звернута увага ,що судом не враховано, що в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Згідно роз'яснень викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13, в яка згідно ст. 360 7 є обов'язковою для застосування судами під час розгляду справ, початок перебігу позовної давності згідно ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, перевіряючи доводи апелянта в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності, апеляційний суд виходить з того, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки та до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена позовна давність в один рік. Разом з тим, відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із заявлених вимог банк просив стягнути різницю між сумою заборгованості за кредитним договором та вартості продажу заставного майна . Кошти від реалізації автомобіля були направлені на погашення заборгованості у послідовності ,передбаченої п.3.8 кредитного договору. Судом першої інстанції правильно встановлено,початок перебігу позовної давності : з погашення тіла кредиту з 11.03.2011 року ,а процентів за користування кредитом і комісії з 10.10.2009 року. 24 грудня 2013 року банк звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, включивши до позовних вимог заборговану суму станом на 03 грудня 2013 року,яка складає 10 673,38 доларів США та 288 575,21 грн. , у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7 310,82 доларів США (з яких поточна 1848,60 доларів США та прострочена 5 462,22 доларів США за період з 01.03.2011 року по 02.11.2013 року ) (т.а.с.18-19,21-22) ; заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 3 362,56 доларів США (з яких поточна 66,10 доларів США ,прострочена 3 296,46 доларів США за період з 11.11.2009 року по 12.11.2013 року ) (т.1.а.с.29-30) ; заборгованість за комісією у розмірі 11 190,17 грн.(з яких поточна 224,44грн.,прострочена-10 965,73 грн. за період з 30.10.2009 року по 29.11.2013 року )(т.1.а.с.32-34) ; заборгованість за пенею 273 587,77 грн (з яких пеня за порушення строків повернення кредиту -124 219,49 грн.,пеня за порушення строків сплати відсотків 106 667,67 грн.,пеня за порушення строків сплати комісії банку 42 700,61 грн. за період з 11.06.2008 року по 03.12.2013 року ). З урахуванням викладеного,апеляційний суд приходить до висновку ,що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості з початку перебігу позовної давності (тіла кредиту з 11.03.2011 року, процентів за користування кредитом і комісії з 10.10.2009 року ) , на застосуванні якої наполягав відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції (т.1а.с.54) , заборгованість за кредитом у розмірі 7 310,82 доларів США (з яких поточна 1848,60 доларів США та прострочена 5 462,22 доларів США за період з 01.03.2011 року по 02.11.2013 року ); заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 938,04 доларів США ( за період з 11.11.2012 року по 12.11.2013 року); заборгованість за комісією у розмірі 3 142 грн.16 коп.(за період з 11.11.2012 року по 12.11.2013 року ); заборгованість за пенею у розмірі 123 837,72 грн. (за період з 11.12.2012 року по 03.12.2013 року -пеня по поверненню кредиту 64 715,48 грн.,пеня по відсоткам 41 752,56 грн.,пеня по комісії 17 369,68 грн.). Доводи апеляційної скарги щодо початку перебігу позовної давності з 09 жовтня 2009 року (день зарахування коштів від реалізації автомобіля ) не ґрунтуються на нормах законодавства . Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог . Таким чином ,апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8638 доларів США 67 центів та 130 165 грн.40 коп.та ухвалення нового рішення в цій частині,зі стягненням із [PERSON] на користь ПАТ «Родовід « заборгованості за кредитним договором № Д098/АК-197.07.2 від 03 жовтня 2007 року , яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7310,82 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 938,04 доларів США , заборгованості по сплаті комісії у розмірі 3142,16 грн., пені у розмірі 123 837, 72 грн. Відповідно ч.1,ч.5 ст.88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення ,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України,не передаючи справи на новий розгляд ,змінює рішення або ухвалює нове,суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв*язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції ,апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати за подання до суду позовної заяви у розмірі 1775,21 грн.(т.1.а.с. 4) пропорційно до розміру задоволених вимог та за подання касаційної скарги у розмірі 4129,20 грн.(т.2.а.с.2).

Outcome: partial