Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.10.2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти а утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення сином повноліття. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.12.2015 року з відповідача на її користь стягнути додаткові витрати на утримання їх сина, а саме 210 грн. щомісячно до закінчення навчання у мовному коледжі «Пріоритет» та 2000 грн. два рази на рік на оплату навчання в коледжі Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича до досягнення сином повноліття. Вказувала на те, що 19.12.2017 року [PERSON] виповнилось 18 років, проте він продовжує навчання в коледжі Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича за спеціальністю «Обслуговування компютерних систем та мереж» на денній та платній формі навчання, у звязку з чим самостійного джерела доходів не має та потребує коштів на своє утримання. Зазначала, що самостійно забезпечити належне матеріальне утримання сина та оплатити його навчання вона немає змоги, оскільки має незначні доходи, при цьому відповідач офіційно працевлаштований, мобілізований як військовослужбовець та отримує заробітну плату, а також пенсію. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) на період навчання, щомісячно, починаючи з 20.12.2017 року і до досягнення ним двадцяти трьох років. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, просили справу слухати без їх участі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення, про що зазначили у заяві про уточнення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а позивач та її представник не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 21.10.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а/с 4,5). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.10.2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти а утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення сином повноліття. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.12.2015 року з відповідача на її користь стягнути додаткові витрати на утримання їх сина, а саме 210 грн. щомісячно до закінчення навчання у мовному коледжі «Пріоритет» та 2000 грн. два рази на рік на оплату навчання в коледжі Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича до досягнення сином повноліття (а/с 14-21). Вказаними судовими рішенням встановлено, що сторони проживають окремо та їх син проживає разом з позивачем. На даний час [PERSON] досягнув повноліття, проте продовжує навчання та є студентом ІІІ курсу коледжу Чернівецького національного університету ім.. [PERSON], спеціальність «Обслуговування компютерних систем і мереж», форма навчання денна, що підтверджується копією відповідної навчального закладу довідки №454 від 18.10.2017 року (а/с 6). У відповідності до договору №к71/15 від 18.08.2015 року та додаткової угоди до нього №2 від 31.08.2017 року, навчання платне та розмір плати за один семестр становить 5500 грн. (а/с 7,8). Так, відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості ним надавати матеріальну допомогу матеріали справи не містять, враховуючи заочний розгляд справи, у звязку з чим суд приходить до висновку, що останній повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з цим її потребує. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 199 СК України, з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання повнолітнього сина [PERSON] у коледжі Чернівецького національного університету ім.. [PERSON]. Саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення його навчання. Крім того, відповідно до ст.ст.\~201,\~191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 18.12.2017 року, проте в уточнених позовних вимогах просила стягувати аліменти починаючи з 20.12.2017 року, а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, аліменти підлягають стягненню з 20.12.2017 року. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за ставками, які були чинними на час звернення позивача до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved