Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить зняти арешт нерухомого майна: 1/2 частини будинку № 147 по вул. Героїв Майдану (Радянській) у м. Новограді-Волинському, яка належить [PERSON] на праві власності, накладений постановою державного виконавця від 17 серпня 2006 року серія АЕ № 785206. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що його батьку [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина вищевказаного будинку. У відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2308 від 23.09.2005 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн., щомісячно до повноліття дітей. В межах вказаного виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 17 серпня 2006 року серія АЕ № 785206 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження майна боржника. 3 січня 2008 року батько позивача [PERSON] помер. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину будинку № 147 по вул. Героїв Майдану (Радянській) у м. Новограді-Волинському, у порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, однак листом від 12.02.2018 року відділ ДВС повідомив його про відсутність підстав для зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження закрито у звязку зі смертю боржника [PERSON], а вказаний виконавчий документ на виконанні не перебуває. Позивач зазначив, що арешт, накладений на належне йому майно, порушує його право володіння, користування та розпорядження майном. [PERSON] просив задовольнити позов, посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.10 Декларації прав людини, ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 40, ч.ч. 1, 2 ст. 59, Закону України «Про виконавче провадження». У січні 2019 року начальник Новоград-Волинського МР ВДВС ГТУЮ у Житомирській області подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що на виконанні у відділі ДВС перебував виконавчий лист № 2-2308 від 23.09.2005 року, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн., щомісячно до повноліття дітей. 6.02.2008 року вказане виконавче провадження завершено у звязку із смертю боржника [PERSON] Виконавче провадження було знищено за закінченням трирічного терміну зберігання, чому державний виконавець не зняв арешт з майна, начальнику відділу ДВС невідомо. Відділ ДВС не є належним відповідачем у справі, а може бути залучений до участі у справі лише у якості третьої особи. Так, згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги та просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Новоград-Волинського МР ВДВС ГТУЮ у Житомирській області заперечила щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того пояснила, що жодних відомостей по вказаному виконавчому провадженню вона надати не може у звязку з тим, що виконавче провадження було знищено за закінченням трирічного терміну зберігання. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що батьку позивача - [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина будинку № 147 по вул. Героїв Майдану (Радянській) у м. Новограді-Волинському (а.с. 3 зворот, 4). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23 вересня 2005 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн., щомісячно до повноліття дітей. На підставі зазначеного судового рішення видано виконавчий лист № 2-2308 від 23.09.2005 року, у звязку з чим ВДВС відкрито виконавче провадження № 1524663. В межах вказаного виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 17 серпня 2006 року серія АЕ № 785206 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження майна боржника, а саме: на 1/2 частину будинку № 147 по вул. Героїв Майдану (Радянській) у м. Новограді-Волинському (а.с. 3 зворот). 3 січня 2008 року батько позивача [PERSON] помер (а.с. 23). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2018 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину будинку № 147 по вул. Героїв Майдану (Радянській) у м. Новограді-Волинському, у порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] (а.с. 4). Позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, однак листом від 12.02.2018 року відділ ДВС повідомив його про відсутність підстав для зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження закрито у звязку зі смертю боржника [PERSON], а вказаний виконавчий документ на виконанні не перебуває, тому у відділу ДВС відсутні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника. [PERSON] не позбавлений можливості згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» звернутись до суду із позовом про зняття арешту з майна (а.с. 10). Відповідно до змісту статей 15, 16 ЦК України кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із\~положеннями статей\~317,\~321\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із\~ч.\~3\~ст.\~3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» №\~606-XIV\~від 21.04.1999\~року (чинного\~на момент\~проведення виконавчих\~дій та\~закінчення виконавчого\~провадження) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Закону виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Згідно ч. 2 ст. 49 Закону у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Отже, чинними на момент проведення виконавчих дій Законом було передбачено обовязок державного виконавця надіслати виконавчий документ до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, у разі закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю боржника. Разом з тим, встановити чи був виконавчий лист надісланий до суду у звязку із закінченням виконавчого провадження, не можливо, оскільки матеріали виконавчого провадження № 1524663 та матеріали цивільної справи № 2-2308 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів знищені за закінченням термінів зберігання. Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~50\~зазначеного Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналіз ч. 1 ст. 50 у поєднанні з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року дає підстави для висновку, що у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у звязку із смертю боржника, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Однак, судом встановлено, що при винесені державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, арешт накладений державним виконавцем на майно позивача знятий не був. Ураховуючи те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 50 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено обовязок державного виконавця зняти арешт з майна у разі закінчення виконавчого провадження у звязку зі смертю боржника, а також те, що вказаний арешт обмежує право позивача на володіння, користування та розпорядження майном, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Крім того, суд враховує, що арешт на майно померлого [PERSON] був накладений саме з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання позивача у зазначеній справі - [PERSON] Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Доводи представника ВДВС про те, що ВДВС не є належним відповідачем у вказаній справі з огляду на положення п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеній справі боржник помер, правовідносини щодо обовязку сплати аліментів не допускають правонаступництва згідно ст. 1219 ЦК України, а позивач [PERSON] є одночасно особою, в інтересах якої накладено арешт на майно та особою, право власності якої обмежено арештом на майно. При цьому, суд враховує, що право позивача на володіння, користування та розпорядження майном обмежено саме постановою державного виконавця про накладення арешту на спірне майно, а тому суд вважає, що орган державної виконавчої служби є належним відповідачем у вказаній справі. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved