Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

у грудні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі не менше ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 500 грн., щомісячно до досягнення донькою трьох років. Однак, після народження дитини, стосунки у низ з відповідачем погіршились і він перестав виконувати свої батьківські обов'язки по утриманню дитини. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Допомоги на утримання дитини відповідач не надає чим ставить їх в скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила про його задоволення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували щодо стягнення аліментів на утримання дитини, з розміром аліментів визначених позивачкою погодилися. Проте заперечували щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення донькою трьох років стверджуючи, що відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди він частково втратив працездатність, на даний час перебуває на утриманні батьків, самостійного доходу не має та потребує додаткових коштів на лікування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про її народження (а.с.3). Згідно довідки від 26 грудня 2014 року № 1282/02-24, виданої Виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON] та перебуває на її утриманні (а.с. 27). З виписок із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] з 17 червня 2014 року по 27 червня 2014 року та з 12 січня 2015 року перебував на лікуванні в Димерській районній лікарні (а.с. 16-17). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Стаття 180 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень сторін, дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає матеріальної підтримки, та не бере участі у вихованні дитини. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років судом зазначається наступне. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що відповідач частково втратив працездатність, на даний час перебуває на утриманні батьків, самостійного доходу не має та потребує додаткових коштів на лікування, додаткових джерел доходу у нього не має, та виходячи зі змісту зазначених норм матеріального права, суд вважає, що вимога позивачки про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає, так як відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу. В контексті статті 60 ЦПК України позивачем суду не доведено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Крім того, відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 2 грудня 2014 року.

Outcome: partial