Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Ленагро» про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.05.2011 року між ним та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Ленагро» укладено договір №4 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, згідно умов якого він зобовязався надати відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 210000,00 грн. для поповнення обігових коштів відповідача, а останній, в свою чергу, зобовязався використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений договором строк. На виконання умов договору він перерахував відповідачу 210000,00 грн., однак у встановлений договором строк відповідач своїх зобовязань по поверненню коштів не виконав. Оскільки його вимога про добровільне повернення боргу залишена відповідачем без уваги, на теперішній час заборгованість залишається непогашеною, позивач просив суд з підстав, визначених ст.ст.526,625,1049,1050 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором у розмірі 210000,00 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 16000,27 грн. та інфляційні втрати у розмірі 157290,00 грн. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив провести слухання справи без його участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився та від нього не надійшло будь-яких повідомлень про причини неявки, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.05.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Ленагро» укладено договір №4 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. Згідно п.1.1 договору позивач зобовязується надати відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а відповідач, в свою чергу, зобовязується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений договором строк. Пунктом 1.2 договору визначено, що фінансова допомога надається у розмірі 210000,00 грн. для поповнення обігових коштів відповідача. В пункті 1.4 договору сторони погодили, що фінансова допомога надається строком на 24 місяці з дня зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. 23.05.2011 року на виконання умов договору позивач перерахував ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Ленагро» грошові кошти у розмірі 210000,00 грн., про що свідчить квитанція №900. Згідно із положеннями\~\~ст. 1046 ЦК України\~\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що у встановлений договором строк відповідач своїх зобовязань по поверненню боргу не виконав, посилаючись на відсутність коштів, а його неодноразові вимоги про добровільне повернення боргу залишена відповідачем без уваги. Згідно ч. 1\~\~ст. 1049 ЦК України\~\~\~\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобовязання за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та до теперішнього часу не повернув отримані кошти, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Ленагро» на користь [PERSON] заборгованості за договором, а також на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, розмір яких визначений згідно наданого позивачем розрахунку. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 4076,50 грн.

Outcome: approved