Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У вересні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі по тексту - Украерорух, підприємство, відповідач) про стягнення грошової одноразової допомоги в сумі 400000 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2020 по день ухвалення рішення та компенсацію моральної шкоди в сумі 24679,90 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 11.07.2017 позивач працював в Украерорусі на різних посадах, з 16.08.2017 він займав посаду начальника відділу запобігання та виявлення корупції - уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції, а в подальшому - начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Наказом від 04.05.2020 № 463/о позивача звільнено з роботи за скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). При звільненні позивачу не була виплачена грошова одноразова допомога, передбачена Колективним договором між адміністрацією Украероруху та профспілками від 11.02.2015. На момент звільнення стаж роботи позивача у відповідача складав 2 роки 9 місяців 24 дні, розмір його посадового окладу становив 57600 грн., а відтак сума належної йому від відповідача грошової одноразової допомоги, розрахована відповідно до пункту 2.3.2. Програми соціального захисту, має становити 400000 грн., що є її максимальним розміром. Оскільки при звільненні позивач не отримав повного розрахунку, відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України. Відмова відповідача у наданні гарантій соціального захисту, передбачених Колективним договором, завдала позивачу та його дружині, яка на час звільнення перебувала у стані вагітності, моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та моральних переживаннях, приниженні честі та гідності та порушенні звичайних життєвих зв`язків. Розмір компенсації моральної шкоди розрахований за формулою Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, розробленої Харківським НДІСЕ та внесеної до реєстру методик проведення судових експертиз 18.01.2019. Ухвалою від 02.09.2020 суд відкрив провадження за даною позовною заявою та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 02.02.2021. 01.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості. Заперечення відповідача проти позову мотивовані тим, що відповідно до положень пункту 2.3.1. Програми соціального захисту грошова одноразова допомога надається працівникові у випадку неможливості надання інших гарантій соціального захисту, зокрема, перепідготовки працівника за рахунок коштів підприємства, проте заяви щодо виділення коштів на перепідготовку від позивача не надходило, так само не надходило заяви про виплату одноразової допомоги при звільненні. Окрім того існує певна формула розрахунку грошової допомоги, визначена пунктом 2.3.2. Програми соціального захисту, відповідно до якої позивач міг би претендувати на грошову допомогу в розмірі 161856 грн., але аж ніяк не на 400000 грн. Відповідач також зазначив, що умовою виплати допомоги є наявність на підприємстві власних коштів, яких на даний час у підприємства немає з огляду на зниження попиту на аеронавігаційні послуги у зв`язку з критичною епідемічною ситуацією в Україні. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди відповідач також вважає безпідставними вказуючи, що положення статей 116, 117 КЗпП України поширюється лише на законодавчо встановлені виплати, а жодних доказів спричинення позивачу моральної шкоди ним не надано. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування, представник відповідача позов не визнав з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] з 11.07.2017 по 04.05.2020 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посадах інженера відділу режиму та охорони служби безпеки, начальника відділу запобігання та виявлення корупції - уповноваженого з питань запобігання та виявлення корупції та начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, що підтверджується записами в його трудовій книжці і копіями відповідних наказів. З адресованого позивачу листа, датованого 03.02.2020, вбачається, що відповідно до наказу Украероруху від 26.12.2019 № 1120 «Про введення в дію оновленої організаційної структури та штатного розпису керівного складу Украероруху» наказом Украероруху від 08.01.2020 № 9 «Про затвердження штатного розпису підрозділів головного підприємства Украероруху» було затверджено новий штатний розпис підприємства, який введено в дію з 03.02.2020. Даним листом, отриманим позивачем під особистий підпис 12.02.2020, його повідомлено про скорочення посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, надано перелік усіх вакантних посад на підприємстві та попереджено, що при відсутності відповідних вакантних посад, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, або у випадку не надання згоди на переведення на вакантну посаду трудовий договір з ним буде розірвано на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Судом установлено, що позивач претендував на вакантну посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності Украероруху, однак Комісія з дотримання трудового законодавства дійшла висновку про невідповідність особи позивача кваліфікаційним вимогам до даної посади. За результатами розгляду відповідного подання адміністрації Украероруху первинною профспілковою організацією «Авіація України» було надано згоду на розірвання з позивачем трудового договору. Наказом від 04.05.2020 № 463/о [PERSON] звільнено з роботи за скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Вимоги позивача про стягнення грошової одноразової допомоги ґрунтуються на положеннях Колективного договору, укладеного у 2015 р. між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015-2020 років) у редакції, яка вступила в дію з 01.02.2020. Пунктом 6.25.1 Колективного договору (Розділ 6 «Соціальні гарантії, пільги та компенсації») визначено, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19 до Колективного договору). Відповідно до преамбули Програми соціального захисту вона має на меті надати гарантії соціального захисту працівникам Украероруху, застосовується в окремих, визначених в ній випадках, та встановлює підстави для надання гарантій. Згідно пунктів 1.3., 1.4. Програми соціального захисту однією з підстав виникнення права на соціальний захист є зміни в організації виробництва та праці (скорочення), а гарантіями соціального захисту є: працевлаштування за спеціальністю (з урахуванням освіти, кваліфікації, місця проживання та обмеження за станом здоров`я); перепідготовка за рахунок коштів Украероруху протягом одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до пункту 6.9. Договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі, враховуючи Фактори; грошова одноразова допомога - при звільненні працівника. За змістом пункту 1.5. Програми дані гарантії соціального захисту надаються за встановленою черговістю та кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав, зазначених у пункті 1.3. Програми (отримання інвалідності), за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. Згідно з умовами, визначеними пунктом 2.3.2. Програми соціального захисту, грошова одноразова допомога звільненому працівникові надається у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. При цьому її розмір не може бути більше 400 000 грн. Грошова одноразова допомога надається додатково до виплат та компенсацій, передбачених законодавством України (пункт 2.3.3. Програми соціального захисту). Водночас пунктом 6.25.3 Колективного договору передбачено, що у випадку звільнення з підприємства працівників, на яких не поширюється дія Програми соціального захисту, з визначених у цьому пункті підстав, серед яких пункт 1 статті 40 КЗпП України, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. При цьому розмір матеріальної допомоги не може бути більше 400 000 грн. Відповідно до положень статті 10, частин першої та третьої статті 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. На підставі аналізу наведених положень діючого в Украерорусі Колективного договору та законодавчих норм в їх сукупності суд дійшов до переконання, що на позивача, якого було звільнено з роботи за скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, поширюється дія Програми соціального захисту в частині виплати грошової одноразової допомоги. Доводи відповідача про недотримання позивачем встановленої пунктом 1.5. Програми черговості надання гарантій соціального захистуне заслуговують на увагу, оскільки порівняння змісту окремих положень Колективного договору, зокрема, пунктів 1.3., 1.4. Програми соціального захисту та пункту 6.25.3 Колективного договору, дає підстави дійти до цілком логічного висновку, що працівники, на яких не поширюється дія Програми соціального захисту (які звільняються з підприємства за власним бажанням; працюють на тимчасових і сезонних роботах; працюють на підприємстві менше року), і яким адміністрація гарантує безумовне надання матеріальної допомоги, не можуть мати більші гарантії соціального захисту, ніж працівники, на яких дія цієї Програми поширюється. Більше того, за змістом пункту 1.4. Програми соціального захисту така гарантія соціального захисту як перепідготовка працівника за рахунок коштів Украероруху надається лише працівникам, які здійснюють безпосереднє управління повітряним рухом та особам льотного складу (пункт 6.9. Колективного договору), а посада позивача до таких посад не відноситься. Що стосується гарантії працевлаштування за спеціальністю, то позивач нею скористався, подавши заяву про прийняття його на вакантну посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, однак не був на неї прийнятий у зв`язку з невідповідністю його кваліфікації кваліфікаційним вимогам до даної посади. Позивач працював на підприємстві з 11.07.2017 по 04.05.2020, а відтак стаж його роботи у відповідача складає 2 роки 9 місяців 24 дні, а розмір посадового окладу на посаді, з якої його було звільнено, становив 57600 грн. Доводи позивача про те, що Колективний договір і Програма соціального захисту не містять чіткої формули розрахунку грошової одноразової допомоги, заслуговують на увагу, проте суд не може погодитись з двома варіантами наведених у позовній заяві розрахунків, відповідно до яких розмір належної йому від відповідача допомоги має ставити її максимальний розмір, оскільки такі розрахунки не відповідають змісту порушеного права і таким загальним принципам цивільного законодавства як розумність та справедливість. Зважаючи на викладене, суд покладає в обґрунтування свого рішення наведений у позовній заяві розрахунок, відповідно до якого розмір грошової одноразової допомоги визначається виходячи з коефіцієнту стажу роботи позивача (у роках), який становить 2,82. Отже розмір належної позивачу від відповідача грошової одноразової допомоги становить 162 432 грн. За нормою статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Ані чинним законодавством України, ані положеннями самого Колективного договору, укладеного на підприємстві, не передбачено можливості припинення чи зміни порядку його дії за рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру або іншого аналогічного органу. Відсутність прибутку в Украерорусі також не може впливати на отримання гарантованої Колективним договором та належної працівникові при звільненні за скороченням штату грошової одноразової допомоги. За таких умов, незважаючи на рішення робочої групи від 18.03.2020, на яке посилається відповідач, та погіршення фінансових показників роботи відповідача, обов`язок виконання ним умов колективного договору не припинявся, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] до Украероруху про стягнення грошової одноразової допомоги в сумі 162 432 грн. Разом з тим підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у порядку, передбаченому статтею 117 КЗпП України, судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За обставинами справи установлено, що позивач отримав своєчасно всі суми, які належали йому при звільненні, окрім грошової одноразової допомоги, передбаченої пунктом 1.4. Програми соціального захисту - складової Колективного договору. Згідно пункту 2.4. Програми соціального захисту рішення щодо права на одержання працівником грошової одноразової допомоги приймається комісією РСП або апарату управління Украероруху після розгляду усіх документів, які підтверджують наявність підстав для виплати допомоги та при умові дотримання положень пунктів 2.3. і 2.4. цієї Програми. Рішення комісії оформлюється відповідним протоколом. Наведене означає, що працівник, на якого поширюється гарантія соціального захисту у вигляді права на отримання грошової одноразової допомоги, має звернутися до підприємства з відповідною заявою, яка розглядається у визначеному порядку, при цьому жодних строків виплати цієї допомоги Програмою соціального захисту не передбачено, тим більше не передбачено, що така виплата має бути проведена у день звільнення працівника. Судом установлено, що заяву про виплату грошової одноразової допомоги позивач відповідачу взагалі не подавав, а одразу звернувся з відповідним позовом до суду. Нормами КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» не передбачено такої виплати у складі заробітної плати як грошова одноразова допомога при звільненні працівника за скороченням штату. Отже ураховуючи, що виплата грошової одноразової допомогипередбачена лише умовами Колективного договору, який не містить положень щодо строків її виплати, і до того ж заяву про виплату цієї допомоги позивач не подавав, правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується статтею 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальною нормою, яка регулює питання відшкодування моральної шкоди у трудових правідносинах, є стаття 237-1 КЗпП України, відповідно до вимог якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналіз змісту наведених законодавчих норм в їх сукупності свідчить про те, що обов`язковою умовою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність вини власника або уповноваженого ним органу у порушенні трудових прав працівника. З огляду на те, що із заявою про виплату грошової одноразової допомоги позивач до відповідача не звертався, а реалізував своє право на її отримання шляхом звернення до суду з даним позовом, невстановлення у Колективному договорі строків виплати грошової одноразової допомоги при звільненні та ненадання доказів порушення відповідачем інших законних прав позивача, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача, у зв`язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судом установлено, що у зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати в загальному розмірі 21167,60 грн., що включає витрати на сплату судового збору в сумі 5087,60 грн. та на професійну правничу допомогу в сумі 16080 грн., що підтверджується наданими ним доказами, а саме: ордером, договором про надання правової допомоги від 02.06.2020, додатковою угодою до цього договору від 17.08.2020, специфікацією послуг, актом прийому наданих послуг від 20.01.2020 та банківською квитанцією від 21.01.2021. Загальний розмір заявлених [PERSON] позовних вимог становив 424679,90 грн., з яких судом задоволено вимоги на суму 162432 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 38/100 частин (162432х100/424679,90), на відповідача слід покласти 38/100 частин понесених позивачем судових витрат, що становить 8043,69 грн. (21167,60х38%). На підставі викладеного,

Outcome: partial