Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказав, що 19 липня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу, та мопеду Honda Dio, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2020 року, яка набрала законної сили 28 вересня 2020 року, винуватцем вказаної ДТП визнано відповідача та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Оскільки на день вчинення ДТП відповідач не мав страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому позивач був позбавлений можливості отримати страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП зі страхової компанії. Крім того, позивач звернувся до МТСБ із повідомленням про ДТП, проте останнє відмовило позивачу у виплати страхового відшкодування, оскільки на мопед не поширюються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13 листопада 2020 року на замовлення позивача ФОП [PERSON] склав звіт № 508/11-20 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача внаслідок ДТП, за висновками якого розмір матеріального збитку, спричиненого відповідачем позивачу складає 28192,38 грн. Крім того, за послуги ФОП [PERSON] з проведення експертної оцінки позивачем сплачено 2000 грн. Позивач просив суд стягнути з[PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 28192,38 грн, витрати на проведення експертної оцінки з визначення вартості матеріального збитку в сумі 2000 грн та судовий збір. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Позивачем до позовної заяви додана заява про розгляд справи за відсутності позивача, в якій останній просив справу розглядати без участі позивача, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини того, що 19 липня 2020 року о 03 год 00 хв на перехресті вул. Данилевського та вул. Літературна в м. Харкові трапилась ДТП за участю транспортного засобу Honda Dio, державний номерний знак [NUMBER] ,під керуванням відповідача, та транспортного засобу автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 10). Згідно копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 508/11-20 від 13 листопада 2020 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального битку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , становить 28192,38 грн з урахуванням ПДВ (а.с. 19-41). На повідомлення [PERSON] щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 липня 2020 року в м. Харкові по вул. Данилевського - Літературна, за участю транспортного засобу Honda Dio, державний номерний знак [NUMBER] ,та транспортного засобу автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , МТСБУ повідомило позивача листом про те, що МТСБУ не має правових підстав для виплати позивачу відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5 статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу (а.с. 14). Позивач сплатив ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн за проведення оцінки матеріального збитку Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 2000 грн, про що свідчить копія договору на проведення експертної оцінки № 508/11-20 та копія квитанції № 508/11-20 від 13 листопада 2020 року (а.с. 15, 16). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року за № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. Як зазначалось вище, 19 липня 2020 року о 03 год 00 хв на перехресті вул. Данилевського та вул. Літературна в м. Харкові трапилась ДТП за участю транспортного засобу Honda Dio, державний номерний знак [NUMBER] ,під керуванням відповідача, та транспортного засобу автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Згідно частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо наявності вини [PERSON] у вчиненні ДТП за зазначених вище обставин. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 508/11-20 від 13 листопада 2020 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального битку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , становить 28192,38 грн з урахуванням ПДВ. Крім того, позивач сплатив ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн за проведення оцінки матеріального збитку Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER] , в сумі 2000 грн. Таким чином, позивачем виконано покладений на нього ст. 81 ЦПК України обов`язок доведення належними доказами заявленої ним вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 28192,38 грн та витрат на проведення оцінки матеріального збитку в сумі 2000 грн. Тому, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 28192,38 грн в рахунок відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу після ДТП та 2000 грн - за послуги проведення оцінки вартості матеріального збитку. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, за подання позовної заяви у даній справі з урахуванням ціни позову підлягає сплаті судовий збір в сумі 840,80 грн. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 840,80 грн

Outcome: approved