Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,\~ від імені якого діє представник за довіреністю, предявило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 08.06.2006 року між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір № LGJ0GK00000007, відповідно до якого відповідачу\~надано кредит у розмірі 60600 грн. строком до 09.06.2021 року. У порушення норм\~Цивільного кодексу України\~та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 70092,80 грн., яка складається з: 48483 грн. - заборгованість за кредитом; 15986,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5151 грн. - заборгованість по комісії\~ за користування кредитом; 472,05 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, яку просили стягнути з відповідача. В судове засідання ПАТ КБ «Приватбанк» уповноваженого представника не направило, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явился, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр». Причини неявки суд не повідомила. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк\~\~та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № LGJ0GK00000007 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 60600 грн. з метою придбання житла, строком до 09.06.2021 року (а.с. 11-12). У передбачені кредитним договором строки відповідач [PERSON] частину боргу не повернула, в той час коли згідно кредитного договору зобовязувалась своєчасно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання, згідно даного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктами 29, 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано розяснення про те, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від предявлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статі 651 ЦК. Вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках. Відповідач [PERSON] свої зобовязання вчасно не виконує, в звязку з чим утворилась заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач належно не виконувала свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 70092,80 грн., яка складається з: 48483 грн. - заборгованість за кредитом; 15986,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5151 грн. - заборгованість по комісії\~ за користування кредитом; 472,05 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором (а.с. 6-10). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № LGJ0GK00000007 від 08.06.2006 року в розмірі 70092,80 грн., є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved