Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], належному йому на праві власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка його колишня невістка. У будинку вона не проживає з 2006 року. Вирішити питання щодо зняття її з реєстрації в добровільному порядку відмовляється. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав заявлених у ньому. Не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачки. Відповідачка позов визнала. Не погодилася лише з обґрунтуванням та просить не стягувати з неї судовий збір, так як на її утриманні двоє дітей, її заробітна плата - мінімальна. Пояснила, що вона являється колишньою невісткою позивача. У будинку не проживає близько 8 років. Вона винаймає житло. Не має можливості знятися з реєстрації, оскільки їй з дітьми немає де в м. Бердичеві прописатися. Без зазначення таких відомостей з реєстрації не знімають. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 07.04.1978 та акту прийняття будинку в експлуатацію від 18.03.1993, відповідно до реєстраційного посвідчення від 07.04.1993 позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 14-15,16-17, 20). У вказаному будинку з 11.03.2003 зареєстрована колишня невістка позивача, [PERSON] ( а.с. 12, 22). Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла ( в тому числі і колишній член сім'ї) втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що протягом восьми років відповідачка у будинку позивача не проживає, перешкод їй в цьому не чиниться, на житло не претендує. Вказана обставина встановлена на підставі частини першої статті 61 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка у будинку позивача не проживає близько восьми років, її реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у його житлі, суд вважає, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування будинком позивача. Куруючись статтями 10,11,60,61, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved