Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У грудні 2019 позивач в особі представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру сплати аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] 09.12.2008 розірвали шлюб. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа по справі № 2-912, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку/доходу до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до виконавчого листа по справі № 2-548/04, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі ј всіх видів доходу до його повноліття. Щодо останнього виконавчого листа, відповідач припинив сплачувати аліменти на першу дитину, тому у нього змінився матеріальний стан. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дитини позивача, що ставить останнього у скрутне матеріальне становище. Відповідач залишив без належної батьківської уваги. А також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дитини позивача. Позивач самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї за законом та необхідні для належного утримання дитини. Враховуючи наведене, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа по справі № 2-912, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] з 1/6 частини його заробітку/доходу до 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.12.2019 і до досягнення дитини повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача професійну правничу допомогу в розмірі 6750,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020, відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких заяв чи клопотань не надав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України, регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23.07.2010 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 23.07.2010. Від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 19.07.2019. 09.12.2008 між сторонами шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 09.12.2008. Як вбачається з матеріалів справи, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу на виконання рішення по справі № 2-912/2008 видано 29.07.2008 виконавчий лист про стягнення аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку/доходу до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до виконавчого листа по справі № 2-548/04, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вирішено стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі ј всіх видів доходу до його повноліття. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до довідок з фітнес клубу Sport Life від 18.10.2019 вбачається, що дитина [PERSON] відвідує додаткові платні заняття. Окрім того, відповідно до Договору № 051014699 вбачається, що дитина [PERSON] відвідує курси в ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ». [PERSON] є учнем 9-В класу Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 15 м. Києва, що підтверджується довідкою № 205 від 27.09.2019. Згідно відповіді № 18076 від 27.05.2019, наданої Покровським відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що в системі АСВП відносно [PERSON] внесено дані як особи, що має заборгованість зі сплати аліментів понад трьох місяців до Єдиного реєстру боржників аліментів. 24.05.2019 державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, яку направлено за місцем роботи боржника, а саме ТОВ «БІЗНЕСІННОВАЦІЯ», в якій зазначено, відраховувати аліменти по 50% з заробітної плати боржника починаючи з 22.05.2019 до погашення боргу у сумі 8633,67 грн. Також в матеріалах справи наявний розрахунок по аліментам. Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Імпорт-Офіс Україна» від 02.10.2019 № ІУ000000024 - [PERSON] працює в даному товаристві з 30.07.2018 та займає посаду начальника відділу охорони праці. Дохід з 01.04.2019 по 30.09.2019 склав 39004,84 грн. Позивач з сином винаймають квартиру та фактично проживають за наступною адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом № 131 від 31.10.2019. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що після ухвалення судового рішення, яким присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини у нього змінився матеріальний стан, він ніде не працює за станом здоров`я, оскільки є інвалідом ІІ групи та отримує соціальну допомогу, проживає разом з батьками, як йому матеріально допомагають та сплачують аліменти, а тому у нього немає змоги сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання малолітньої дитини, з урахуванням вимог ст.192 СК України у позивача змінився матеріальний стан. Крім того, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02. 1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру сплати аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що правова допомога надавалася позивачу адвокатом Хобта Сергієм Григоровичем (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 3767, від 02.07.2018 р.) на підставі Ордеру про надання правової допомоги від 22.11.2018 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту виконаних робіт сторони підтвердили роботи (послуги), що виконані виконавцем підлягають оплаті в загальному розмірі 6750,00 грн. В матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 04/12 від 05.11.2019 про сплату [PERSON] за надання правничої допомоги 6750,00 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід постановити додаткове рішення по справі щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору сплаченого заявником за подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову, та витрат на професійну правничу допомогу адвоката . Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved