Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Також, у вищезазначеному житловому будинку, зареєстроване місце проживання [PERSON] - відповідач по справі, який згідно позовної заяви фактично до будинку не вселявся, речі не перевозив, за вказаною адресою не проживає та не несе витрат по утриманню зазначеного майна, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе [PERSON] . У зв`язку із чим просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з місця реєстрації [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотконтори, зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 2-2232, [PERSON] є одноосібним власником будинку [ADDRESS] . Право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 04.09.2006 року за № 11725573. Відповідно до інформації № 4 про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/ будинку осіб за адресою [ADDRESS] адміністративним послуг, зазначено загальна кількість зареєстрованих осіб у будинку 3, в тому числі значиться зареєстрованим в будинку відповідач - [PERSON] . Згідно до акту № 394 про фактичне проживання у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] від 10.10.2019 року, складеного головою КСН «Лучистий», зазначено що позивачка [PERSON] мешкає за вищезазначеною адресою разом із своїм сином [PERSON] , про що свідчать сусіди [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , [ADDRESS] . Згідно з письмовою інформацію, наданою від Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2020 року, відповідач [PERSON] 01 листопада 2017 року через контрольно-пропускний пункт Гнутове виїхав на тимчасово непідконтрольну територію Донецької області та більше не повертався. Вказаній докази у своїй сукупності свідчать, що відповідач з листопада 2017 року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з листопад 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved