Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У грудні 2019 року комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об`єднання» (далі КП НМР «ЖКО») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування ліжко-місцем в кімнаті [ADDRESS] , та примусово зняти його з реєстрації місця проживання за даною адресою. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є зареєстрованим в кімнаті № 704, як займаючий ліжко-місце. За результатами обстеження житлових умов було встановлено, що відповідач в гуртожитку не проживає з січня 2019 року, оплати за житло не здійснює, внаслідок чого станом на 25 листопада 2019 року наявна заборгованість у сумі 7029 гривень 56 копійок. На переконання позивача, вказані обставини вказують про втрату у відповідача інтересу до означеного вище житла та відсутність потреби у ньому, що в порядку ст. 71 ЖК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є підставою для задоволення позову. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 грудня 2019 року вказана позовна завая прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 16 січня 2020 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. Як увбачається з матеріалів справи, [PERSON] є зареєстрованим у кімнаті [ADDRESS] , який підпорядкований КП НМР «ЖКО». В наданому житлі відповідач не проживає з січня 2019 року і не оплачує його, внаслідок чого станом на 25 листопада 2019 року допустив заборгованість у розмірі 7029 гривень 56 копійок. Вказані обставини стверджуються даними ордера №1979 на житлову площу в гуртожитку (арк. спр. 3), довідки сектору реєстрації місця проживання виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 04 листопада 2019 року за №474/ЕП (арк. спр. 16), актів від 10 січня 2019 року, 20 березня 2019 року, 15 травня 2019 року, 23 вересня 2019 року, 25 листопада 2019 року (арк. спр. 4-8), виписки по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (арк. спр. 9-11). Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ним житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останнім у зв`язку з цим права користування жилим приміщенням, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його примусове зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 2 Житлового кодексу Української РСР. Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, що визначено ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. За приписами ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - відсутності відповідача за місцем його реєстрації без поважних причин з січня 2019 року, суд вважає, що останній втратив інтерес до спірного житла як до свого постійного місця проживання, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок його відсутності у такому понад встановлені ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР строки. При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені останнім в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР та на які вірно посилається позивач у поданому позові. Що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає з огляду на те, що діючим законодавством повноваження щодо зняття з реєстрації місця проживання особи не віднесено до компетенції суду. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд стягує з відповідача на користь позивача 1921 гривню судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial