Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом,в якому вказала, що вона та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 11 червня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, фактично шлюбні відносини між ними припинилися з березня 2010 року. З цього часу сторони проживають окремо, спільна дитини перебуває на утриманні позивача [PERSON]. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 28 травня 2010 року відповідача [PERSON] зобов'язано до сплати аліментів на утримання дитини до її повноліття. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] вимушена була звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву з проханням слухати справу без її участі. Крім того, позивач у заяві вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Куйбишевська районна державна адміністрація Запорізької області (далі - Куйбишевська РДА), органи опіки та піклування Торезької міської ради Донецької області (служба у справах дітей м.Тореза) і Сніжнянської міської ради Донецької області (служба у справах дітей м.Сніжне), як треті особи на боці позивача, які не заявили самостійних вимог щодо предмета спору, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі їх представника не заявили. За таких обставин неявка в судове засідання представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується із положеннями статті 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст.57-60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 26 січня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] (а.с.5,7). З матеріалів справи вбачається, що з березня 2010 року шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинилися, з цього часу вони спільно не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство. Сім'я розпалася через сварки, які виникали з різних підстав. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 11 червня 2010 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.6,8). Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача [PERSON], на утриманні якої залишилась їхня спільна малолітня дитина. Відповідач [PERSON] не брав участі в утриманні дитини, а тому за рішенням Торезького міського суду Донецької області від 28 травня 2010 року був зобов'язаний до сплати аліментів на її утримання, починаючи з 06 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Положення про права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини передбачені статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року. Зокрема, частиною першою статті 12 цього Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З матеріалів справи (а.с.10-25) вбачається, що починаючи з березня 2010 року малолітня [PERSON] фактично залишилась на утриманні і вихованні своєї матері - позивача [PERSON]. Остання забезпечила належні умови проживання для дитини, піклується про стан її здоров'я, приділяє достатню увагу вихованню та навчанню дитини. Натомість відповідач [PERSON] вихованням та утриманням своєї дитини не займається, разом з нею тривалий час не проживає, матеріально не допомагає, процесом виховання та навчання дитини не цікавиться, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. У відділі державної виконавчої служби Сніжнянського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2884, виданого 09 червня 2010 року Торезьким міським судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], по якому за боржником рахується заборгованість. Станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 40657 грн. 25 коп. (а.с.26-27). З довідки про заборгованість по аліментах вбачається, що боржником сплачені аліменти лише за період з квітня 2011 року по вересень 2012 року. Даючи оцінку вказаним доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, а саме: відповідач не займається вихованням дитини, не відвідує її за місцем проживання та не спілкується з нею, відповідач не піклується про фізичний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням. За вищевказаних обставин Куйбишевська РДА, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], про що на підставі матеріалів цивільної справи надано відповідний висновок №01-16/0024 від 12 січня 2015 року. Суд погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. У зв'язку з ухиленням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушено.

Outcome: approved