Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб 15.09.2001. З 2014 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство. Наміру врятувати сію не мають. Шлюб носить формальний характер. Неповнолітніх дітей не мають. Спір щодо набутого майна також відсутній. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.01.2021 матеріали справи передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.02.2021, визначено Шевченківський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду цієї справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 справу передано на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2020 відкрито провадження по даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, позовна заява містить проханя про розгляд справи у відтніть позивача та його представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 15.09.2001 між сторонами у даній справі було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецьк, актовий запис № 512, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження від 15.09.2001, серії [NUMBER] . В позовній заяві позивач зазначає, що неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що з відповідачем з 2014 фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вони проживають окремо. Шлюб існує формально. Збереження сім`ї не можливе. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами у справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved