Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив усунути йому позивачу, як власнику, перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з неї відповідачів, інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення квартири від їхніх речей та майна - із одночасним вселенням до цієї квартири позивача [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що він [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі очевидно своїми діями порушують права та законні інтереси позивача як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати та недоотримання вигоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 29.10.2016 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, як визначено у статті 391 Цивільного кодексу України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час розгляду справи позивач не надав доказів, що відповідачі проживають у спірній квартирі та чинять йому перешкоди у користуванні даною квартирою, тобто порушують його право користуватися своїм майном, а відтак суд, дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведенні та у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed