Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог посилався на наступні обставини. Вказана квартира перебуває в комунальній власності. Відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 7444 Серія А від 15 березня 1988 року була передана в користування [PERSON] та членом його сім`ї - [PERSON] (дружина, позивач), [PERSON] (донька, відповідач), [PERSON] (третя особа). Після смерті [PERSON] , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача визначено основним квартиронаймачем за загальною згодою сім`ї - [PERSON] .. Фактичне користування квартирою здійснюється позивачем та третьою особою [PERSON] , які зареєстровані у квартирі [NUMBER] та проживають у ній. Відповідачі самовільно залишили спірну квартиру, не проживають за місцем своєї реєстрації і не сплачують витрати по утриманню квартири. Реєстрація відповідачів у спірній кімнаті створює позивачу перешкоди в реалізації права користування і розпорядження належним майном, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 5 березня 2021 року вказану цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судовому засіданні, яке відбулось 30 квітня 2021 року, адвокат Стовба А.В. надала суду відзиви на позовну заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] у поданому суду відзиві заперечує проти задоволення позову, посилаючись на наступні обставини. Вказує, що вона є дочкою позивача [PERSON] та рідною сестрою третьої особи [PERSON] . Починаючи з 1988 року постійно проживала з батьками у спірній квартирі, згодом у ній почали проживати її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] .. Спірна квартира була і є їх єдиним постійним місцем проживання. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у справі № 753/9193/16 частково задоволено позов [PERSON] , а саме змінено договір найму житлового приміщення (спірної квартири) шляхом виділення у користування [PERSON] кімнати жилою площею 10,0 кв.м. в цій квартирі. Починаючи з 2015-2016 років відносини в родині значно погіршились, а з 2017 року стали взагалі нестерпними. Позивач разом з третьою особою [PERSON] постійно чинять перешкоди у користуванні вказаною квартирою [NUMBER] , які проявляються у моральному та психологічному тиску на відповідачів, постійних погрозах життю та здоров`ю, постійному вживанні та розпиванні у значних об`ємах алкогольних напоїв, крадіжці речей відповідачів та зміні замків у квартирі. Зазначила, що в листопаді 2020 року позивачка разом із своїм сином змінили замки у спірній квартирі тане надають нові комплекти ключів відповідачам, чим фактично повністю обмежили останнім користування квартирою. Крім того, в квартирі і досі знаходяться майже всі речі відповідачів, документи та побутова техніка. Також [PERSON] заперечує проти тверджень позивача, що відповідачі не приймають участь в оплаті житлово-комунальних послуг. Зазначила, що тривалий час сторони спільно проводили оплату житлово-комунальних послуг, однак осанні роки їх оплата ускладнилась поганими відносинами з позивачкою, що зумовлює неможливість домовитись про нормальну спільну їх оплату. Однак, це жодним чином не свідчить про небажання відповідачів приймати участь в утриманні квартири чи втрати до неї інтересу. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у поданому суду відзиві також заперечує проти задоволення позову, посилаючись на наступні обставини. Він є сином відповідачів [PERSON] та [PERSON] , та рідним братом відповідача [PERSON] , позивач є його рідною бабусею. Спірна квартира є постійним та єдиним місцем його проживання разом з родиною. Зазначив, що відповідач тимчасово відсутній за місцем свого постійного проживання з поважної причини, а саме у зв`язку з навчанням в м. Харкові на денній формі навчання. Заперечував проти тверджень позивача щодо відсутності перешкод відповідачам з її боку щодо користування квартирою. Зазначив, що позивач разом з [PERSON] постійно здійснюють психологічний та моральний тиск на родину відповідача, вони постійно влаштовували сварки та нестерпні умови для проживання. У спірній квартирі залишились особисті речі відповідача, деякі з них він мав намір взяти з собою до м. Харкова, після вступу до вищого навчального закладу, однак не зміг цього зробити у зв`язку із зміною позивачкою замків в квартирі. Фактично позивачка повністю обмежила доступ відповідачів до їх житла. Щодо оплати жилого-комунальних послуг зазначив ті ж обставини, що і відповідач [PERSON] .. У відзиві просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Крім того, 7 травня 2021 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, а саме шляхом вселення [PERSON] у квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов`язання надати [PERSON] постійний вільний доступ до вказаної квартири та ключі від вхідних дверей даної квартири. Зустрічна позовна заява обґрунтована тими ж обставинами, що і поданий [PERSON] відзив. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] .. 11 червня 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у якому не погоджується та заперечує твердження [PERSON] щодо вчинення по відношенню до останньої морального та психологічного тиску, фізичного насильства, крадіжок речей з квартири та розпивання в ній алкогольних напоїв, а також зміни замків у вхідних дверях спірної квартири з метою перешкоджання у користуванні квартирою позивачу. Звертає увагу суду на те, що позивачем заявлено про створення перешкод та домашнього насильства після відкриття провадження у даній справі. Позивач не зверталась до компетентних органів щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, а також до відповідача з вимогою надати доступ до квартири і зв`язку із втратою нею ключів від вхідних дверей квартири. Також не заявлялись вимоги про повернення речей, документів та побутової техніки після зміни місця проживання позивачем. Стверджує, що позивач безпідставно вказує на тривалість спорів та конфліктів між сторонами, що спричинили позивачу перешкоди у користуванні квартирою [NUMBER] . Відповідач жодним чином не чинила перешкод у користуванні спірним майном позивачу, не перешкоджала їй у доступі до житла. Відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки підстави та обставини зустрічного позову дійсності не відповідають, і заперечень проти вільного користування квартирою [NUMBER] та вселення позивача вона не мала та не має. У зв`язку із зазначеним просила відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник підтримали первісний позов та просили його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі з підстав викладених ними у позові та відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідачі за первісним позовом, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у відзивах на позов та у зустрічній позовній заяві. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов [PERSON] та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Від представника третьої особи Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшов до суду лист щодо розгляду справи за відсутності представника третьої особи, у якому просить прийняти рішення відповідно до законодавства України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 7444 Серія А від 15 березня 1988 року квартира [ADDRESS] була передана в користування [PERSON] та членам його сім`ї - дружині [PERSON] , дочці [PERSON] та сину [PERSON] (а.с.13). [INFO] помер квартиронаймач [PERSON] (а.с.14). Відповідно до витягу з наказу № 9 від 16 січня 2012 року Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну договору найму житлового приміщення, відповідно до якого наказано укласти договір найму трикімнатної квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] та визначити основним квартиронаймачем за загальною згодою сім`ї [PERSON] . Склад сім`ї: [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , чоловік дочки - [PERSON] , онука - [PERSON] , онук [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] , 10 травня 2019 року [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на - [PERSON] (а.с.18). [PERSON] та члени її сім`ї зареєстровані у вказаній квартирі, що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами та підтверджується відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с.16), довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру відносно [PERSON] (а.с.17) та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.44,45). Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, позивач [PERSON] послалась на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість місяців та підтвердження чого посилалась на Акти від 12 листопада 2020 року та 24 грудня 2020 року, які складені про те, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають з травня 2020 року (а.с.32,33). Однак, суд критично ставиться до вказаних документів, як до належного та допустимого доказу не проживання відповідачів у спірній квартирі, оскільки вказані акти не підтверджують не проживання відповідачів протягом останніх шести місяців перед зверненням до суду. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Заперечуючи проти первісного позову [PERSON] , представник відповідачів посилався на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тимчасово не проживають у квартирі, оскільки між ним та [PERSON] були конфліктні відносини. Інтересу до спірного житла не втрачали, оскільки не мають іншого житла. Крім того, у спірній квартирі позивач без їх відому та згоди поміняв замки на вхідних дверях, чим чинить їм перешкоди у користуванні зазначеним житлом. У квартирі зберігаються їх особисті речі та побутова техніка. Що стосується відповідача [PERSON] , то він тимчасово не проживає у квартирі, оскільки він у період з 18 серпня 2020 року по червень 2024 року перебуває на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних Сил на денній формі навчання, на підтвердження чого відповідачем надано відповідну довідку № 31590 від 29 квітня 2021 року (а.с.121). При цьому, належних доказів на підтвердження факту непроживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин матеріали справи не містять і таких обставин під час розгляду справи [PERSON] не доведено, як і обставин, що відповідачі втратили інтерес до спірного житла. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи [PERSON] не доведено. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідачів на користування житлом зі сторони позивача порушено, відповідачі відсутні в спірній квартирі з поважних причин, не втрачали зв'язок із квартирою, що свідчить про їх намір повернутися до вказаного житла, тому, на переконання суду не втратили право користування нею, у зв`язку з чим позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням не підлягає задоволенню. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про усунення їй перешкод у користуванні жилим приміщенням, суд враховує наступне. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала факт заміни замків на вхідних дверях у спірному жилому приміщенні, а також не підтвердила факту, що нові ключі від квартири позивач надала відповідачу [PERSON] .. При цьому зазначила, що вона перешкоджала і буде перешкоджати відповідачам у користуванні квартирою [ADDRESS] . Також встановлено, що [PERSON] зверталась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з заявами щодо обмеження її у доступі до спірної квартири з боку матері [PERSON] та брата [PERSON] , шляхом зміни замків у вхідних дверях, що підтверджується відповіддю Дарницького УП ГУНП у м. Києві на адвокатський запит (а.с.157-158). З вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] зверталась з відповідними заявами як до пред`явлення позову до суду про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме 30 листопада 2017 року, 2 вересня 2020 року та 6 листопада 2020 року, так і після - 27 та 28 квітня 2021 року. Вказані заяви були розглянуті Дарницьким УП ГУНП у м. Києві відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що підтверджується довідками з результатами розгляду звернень [PERSON] (а.с. 159, 160, 161). Вказана обставина свідчить про те, що відповідачу [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, а тому в даному випадку суд вважає, що відповідач не проживала у спірній квартирі з поважних причин, оскільки була позбавлена доступу до квартири. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів є правом особи, а не обов`язком. Окрім цього, при ухваленні рішення суд також враховує, наявність судового рішення про зміну договору найму жилого приміщення, зобов`язання вчинити дії (а.с.93-94). Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Стаття 65 ЖК України передбачає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування спірною квартирою. Враховуючи те, що [PERSON] не втратила право проживання в спірній квартирі, то суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про зобов`язання [PERSON] не чинити дочці перешкод в користуванні спірною квартирою, шляхом вселення у квартиру [ADDRESS] , ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. [PERSON] також просить усунути їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом зобов`язання [PERSON] передати їй дублікати ключів від спірної квартири. [PERSON] має право отримати можливість лише користуватися ключами від спірної квартири, оскільки остання не надала суду доказів, що замки у вхідних дверях та ключі до них є її власністю. У процесі виконання судового рішення може бути вирішено питання щодо заміни замків на вхідних дверях для надання можливості їй отримати комплект ключів від квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначена вимога [PERSON] ґрунтується на законі, проте задоволенню підлягає шляхом зобов`язання [PERSON] надати можливість позивачу користуватися ключами від спірної квартири. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial