Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 12 березня 2016 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 85. В обґрунтування позову зазначав, що 12 березня 2016 року він і [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додав, що його не влаштовує ставлення відповідачки до сім`ї та шлюбу, а також до виховання дитини, спільного господарства сторони не ведуть та не проживають разом близько одного року. Примиритися не виявив бажання, просив розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Пояснила, що сім`ї як такої не було, постійно виникали сварки, конфлікти, що призвело до того, що на даний час вони з позивачем спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Підстав для примирення не вбачає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. 12 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 85. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з матір`ю. Судом встановлено, що сторони близько одного року не проживають разом, спільного господарства не ведуть, у них відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння, шлюб між сторонами існує формально. Примиритися сторони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду позову [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 840 грн 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved