Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У грудні 2019 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час, який в подальшому 28.01.2020 року був уточнений позивачем. Позов обґрунтований тим, що 14 грудня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Після укладення шлюбу [PERSON] присвоїла прізвище чоловіка [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. З моменту реєстрації шлюбу сімейне життя подружжя складалося добре, проте з часом почали виникати постійні сварки та конфліктні ситуації. Між сторонами виникали непорозуміння, зникли любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок - до фактичного припинення шлюбних стосунків між [PERSON] та [PERSON] . 05 вересня 1995 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинились внаслідок розірвання шлюбу, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] виданий відділом реєстрації актів громадського стану Комунарського району м. Запоріжжя. За час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Після розлучення донька залишилась проживати разом з матір`ю. В зв`язку з тим, що в Україні [PERSON] нічого не утримувало, остання в січні 1997 року виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль. [PERSON] разом з родиною не поїхав, а залишився проживати в Україні. Фактично з 1997 року по теперішній час [PERSON] жодного разу не сплатив аліментів на свою рідну доньку. В Ізраїлі [PERSON] змінила своє ім`я та прізвище на [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру населення-продовження виданий Міністерством Внутрішніх справ Держави Ізраїль. Згідно законодавства Держави Ізраїль одинока матір має право на компенсацію утримання на дитину тільки у випадку, якщо батько дитини позбавлений батьківських прав. Підтвердження того, що позивачка не отримувала жодних компенсацій на дитину в якості аліментів від Держави Ізраїль або від свого колишнього чоловіка є відомості національного страхування Держави Ізраїль за періоди: з 01.2003 року - 09.2019 рік - зазначено, що позивачка не має права на одержання допомоги на дітей Отже, фактично з 2003 року по 2019 рік позивачка не отримувала жодних аліментів на дитину як з боку держави Ізраїль так і з боку самого відповідача. Відповідач жодного разу навіть не намагався зв`язатись як з позивачкою, так і з своєю рідною донькою. Фактично відповідачу взагалі не цікавило життя власної дитини. До 2004 року вона взагалі не мала змоги яким би то чином стягнути аліменти на дитину у зв`язку з тим, що між Україною та Ізраїлем взагалі буди відсутні будь - які дипломатичні стосунки. Позивач взагалі втратила будь-яку інформацію стосовно її чоловіка. Вона не мала змоги навіть уточнити інформацію про місцезнаходження її чоловіка та про його самопочуття, адже донька завжди намагалась зустрітись зі своїм батьком, а вона як мати намагалась знайти хоч якісь контакти свого чоловіка. Більш того в зв`язку з тим, що її донька потребувала багато часу на лікування вона не мала змоги витрачати зайві грошові кошти на пошуки відповідача чи то стягування з нього якість грошові кошти, адже правнича допомога в Ізраїлі коштує занадто дорого і витрачання зайвих грошей на адвоката вона не мала змоги. Тільки у 2019 році їй стало відомо, що відповідач по справі насправді змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується відповіддю Оріхівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.10.2019 року №1792/17.17-04-30. Через адвоката в Україні були подані запити про надання інформації про відсутність будь-яких даних з приводу отримання нею від відповідача будь - яких аліментів на дитину. Отже, відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів на свою доньку, що зокрема підтверджується тим фактом що відповідач змінив своє прізвище для того щоб уникнути певних обов`язків, які покладені на нього законодавством України. Вважає, що з відповідача по справі належить стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] за минулий час, а саме за останні 10 років у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 гривень. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 29.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив від відповідача до суду не надходив. До судового засідання позивач та її представник не з`явилися , надали суду заяву в якій прохали справу розглядати у їх відсутність. Відповідач повторно до суду не з`явився з невідомих суду причин, належним чином повідомлявся про слухання справи у судовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін . Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 грудня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] /а.с.10/. 05 вересня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] виданий відділом реєстрації актів громадського стану Комунарського району м. Запоріжжя./а.с.9/. Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи та інші подібні дії. Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв`язку із зловживанням ним спиртних напоїв. В якості доказів вживання відповідних заходів позивачем надані запити до відділів виконавчих служб про надання інформації про відсутність будь-яких даних з приводу отримання позивачем від відповідача по справі будь-яких аліментів на дитину/а.с.14-18,23/,особисті листи адресовані [PERSON]/ а.с.49-51/. Суд не приймає в якості доказів запити до відділів виконавчих служб про надання інформації про відсутність будь-яких даних з приводу отримання позивачем від відповідача по справі будь-яких аліментів на дитину , так як не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів. Судом встановлено, що листи, які були адресовані [PERSON] , не містять відомостей на яку адресу були направлені дані листи, чи дійсно вони були адресовані відповідачу, так як не вказане прізвище, відсутні підтвердження відправки даних листів відповідачу та отримання їх [PERSON] за певно адресою. Що стосується зміни прізвища відповідача, то відповідно до матеріалів справи встановлено, що він змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] у 2013 році, , що підтверджується відповіддю Оріхівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.10.2019 року №1792/17.17-04-30, тобто не протязі 10 років позивачка мала можливість вживати заходи щодо одержання аліментів з відповідача. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже позивач не надала суду жодних доказів що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 554, 559, 611, 629 ЦК України та

Outcome: dismissed