Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить її чоловіку [PERSON]. [INFO] її чоловік помер та після його смерті відкрилась спадщина на частину вказаної квартири та грошові заощадження в установі банку. Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка. Позивачка звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено державним нотаріусом, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, а саме: не надано свідоцтва про право власності на ім'я померлого на частку квартири за вказаною адресою. За таких обставин, просить визнати частки в праві сумісної власності на вказану квартиру за нею та за її чоловіком по 1/2 за кожним та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири після смерті чоловіка [PERSON] У ході розгляду справи позивачкою уточнено позовні вимоги, відповідно до яких вона просить визнати частки в праві сумісної власності на вказану квартиру за нею та за її чоловіком по 1/2 за кожним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом першої черги на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка складається з житлових кімнат 1-а площею 14,6 кв.м, 2-а площею 8,1 кв.м., 3-а площею 9,9 кв.м., що загалом складає 32,6 кв.м., кухні площею 4,5 кв.м., поєднаних вбиральні та ванної площею 2,6 кв.м., коридорів площею 4,7 та 2,3 кв.м., вбудованих шаф площею 0,7 та 0,6 кв.м., балкону площею 0,8 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., вартістю 64376,00 грн., після смерті спадкодавця [PERSON]. Позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача Наливай О.С., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позицію щодо заявлених вимог виклала в письмових поясненнях. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], 01 жовтня 1967 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого 16 травня 2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 597. Згідно наданої суду копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], свідоцтво про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS], від 04 лютого 1994 року видано на ім'я [PERSON], членом сім'ї є [PERSON] на праві загальної сумісної власності та зареєстрований в державному підприємстві «Житловик» на підставі свідоцтва про право власності та записано до реєстраційної книги за № 16068. Також, на запит державного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ашла О.К., БТІ м.Маріуполя повідомило, що зазначена квартира належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 16068 від 04 лютого 1994 року. На підставі п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 липня 1992 року із змінами і доповненнями, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року спільною сумісною власністю є : зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Отже, право власності позивачки та її чоловіка на квартиру було набуто відповідно до діючого законодавства станом на 1994 рік. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, вимоги позивачки про визначення частки померлого [PERSON] в спільній сумісній власності підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивачка. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлено, що дружина померлого фактично прийняла спадщину, вступила у розпорядження та володіння спадковим майном. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику по справам про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, згідно отриманої судом відповіді з третьої Маріупольської державної нотаріальної контори № 3205/02-31 від 12 грудня 2013 року, [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, однак державним нотаріусом Ашла О.К. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не надано правовстановлюючих документів на ім'я померлого [PERSON] на частку квартиру. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, оскільки вона є єдиною спадкоємицею першої черги та визнати право власності за нею після чоловіка в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Посилання представника відповідача на те, що Маріупольська міська рада не є відповідачем по справі, оскільки не порушує прав та інтересів позивачки не є слушними, оскільки окрім позивачки інших спадкоємців не має, а відсутність спадкоємців може потягнути визнання спадщини відумерлою за позовом територіальної громади.

Outcome: approved