Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що 09.02.1985 між ним та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2009. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що за час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказав, що спірна квартира була придбана у ЖБК «Оболонь-10», членом якого була відповідач, проте за неї сплачувались спільні кошти подружжя. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем. Зазначив, що на день звернення до суду позивач зареєстрований у спірній квартирі та користується нею. Враховуючи викладене, просив визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 у вказаній справі відкрито провадження у справі під головуванням судді Васалатія К.А. Відповідно до ухвали суду від 13.02.2019, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Розпорядженням в.о. керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №103 від 07.08.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 08.08.2019 визначено головуючого суддю - Дибу О.В. Ухвалою суду від 30.03.2021, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, постановлено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Представник позивача - адвокат Усенко М.М. неодноразово направляв на адресу суду заяви про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, у судовому засіданні 03.06.2021 позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що спірне майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу з підстав того, що було придбане позивачем за власні кошти. Посилалась на те, 21.01.1983 позивачу, її чоловіку [PERSON] та їх спільній дитині [PERSON] виконкомом Київської міської ради було видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS] , та оскільки вказана квартира побудована Житлово-будівельним кооперативом «Оболонь-10», первинний платіж за неї відповідач вносила разом із чоловіком [PERSON] , а останній платіж було внесено у 1992 році. Також вказувала на те, що у 1985 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу відповідачу стало відомо про те, що прізвище чоловіка є фіктивним, а справжнє його прізвище - [PERSON] , а також на момент реєстрації шлюбу з відповідачем він уже перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та перебував у розшуку за вчинення кримінального злочину. Таким чином, вважає, що реєстрація її з позивачем шлюбу була незаконною, та факт внесення вкладу у придбання спірного майна позивачем не доведено. Представник третьої особи ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. У судовому засіданні 03.06.2021 представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що спірне майно на праві власності належить ТОВ «Кей-Колект», тому не може бути об`єктом поділу між колишнім подружжям. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи убачається, що 09.02.1985 між сторонами було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Ромашківської сільської ради Рокитнянського р-ну Київської обл., актовий запис №02. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.12.2009 за №2-3623/09 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 5, зворот). На виконання вказаного рішення суду відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , у відповідності до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №543 від 01.07.2010 (а.с. 6). Згідно Ордеру №035058 серії Ж, виданого 21.01.1983 на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 20.12.1982 [PERSON] , його дружині [PERSON] та їх доньці [PERSON] видано ордер на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 39-40). У відповідності до Свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 14.01.2004 на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.01.2004 №1-С, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4, зворот). Згідно Довідки форми №3 станом на 13.10.2010 у квартирі [ADDRESS] проживали та були зареєстровані наступні особи: з 15.03.1983 власник [PERSON] , з 07.06.1994 чоловік власника - [PERSON] , з 15.02.1988 син власника - [PERSON] , з 17.06.1993 дочка власника - [PERSON] , з 18.02.1997 син власника - [PERSON] (а.с. 41). Свідок [PERSON] , яка є донькою відповідача, показала суду, що позивача бачила рідко та близько з ним не знайома. Пояснила, що у спірній квартирі позивач постійно не проживав, а лише інколи там з`являвся. Про те, що сторони перебувають у шлюбі свідку стало відомо приблизно у 2013 році. Свідок [PERSON] також пояснила суду, що у належній відповідачу квартирі позивач не проживав. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, із матеріалів справи убачається, що 16.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11119072000, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 146 300 доларів США, що еквівалентно 738 815,00 грн. (а.с. 194-197). У відповідності до Договору поруки №96806 від 16.02.2007, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем, [PERSON] зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №11119072000 від 16.02.2007 в повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 198, зворот). Крім того, 16.02.2007, за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, з АКІБ «УкрСиббанк» було також укладено Договір іпотеки №47648, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О.С., за яким спірне майно - квартиру [ADDRESS] було передано в іпотеку. 23.03.2011, до моменту звернення позивача із вказаним позовом до суду, Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-6662/10 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 188 974,11 грн. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1, за яким ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 199-201). У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. від 18.05.2020 ВП №61121007 в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за виконавчим листом №2-6662/10 від 23.03.2011, виданим Оболонським районним судом м. Києва, стягувачу ТОВ «Кей-Колект», що є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», було передано майно - квартиру [ADDRESS] , що належало боржнику [PERSON] (а.с. 165-167). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2020 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «Кей-Колект», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52701786 від 17.06.2020, внесено приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. (а.с. 204, зворот). Крім того, 22.06.2020 між ТОВ «Кей-Колект» та позивачем [PERSON] укладено Попередній договір, за яким сторони зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належить ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 203, зворот). Таким чином, в ході розгляду справи було встановлено, що спірна квартира не може бути предметом поділу між сторонами з підстав того, що вказане майно перебуває у власності третьої особи. Зважаючи на укладений 22.06.2020 між [PERSON] та третьою особою попередній договір, суд приходить до висновку про те, що позивач був обізнаний про те, що спірна квартира у власності відповідача [PERSON] не перебуває, а належить на праві власності ТОВ «Кей-Колект». Разом з тим, вимог до третьої особи пред`явлено не було. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 13 ЦПК України). Статтею 5 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим позивач, не надав жодних підтверджень тому, що спірне майно дійсно перебуває у власності колишнього подружжя, а також був обізнаний про ті обставини, що квартира, яку він просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належить на праві власності третій особі, до якої вимог пред`явлено не було. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустимими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, яке саме майно та якої вартості перебуває у власності колишнього подружжя та відповідно підлягає поділу. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Таким чином, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed