Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки. В обґрунтування позову вказують, що 28 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11339260000, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 30\~000,00 доларів США, строком до 23 квітня 2038 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем та позивачем [PERSON] 24 квітня 2008 року було укладено договір поруки № 11339260000/П. В грудні 2016 року позивач [PERSON] отримав правову консультацію щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства, а саме: ч.ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 230 ЦК України, постанові Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 2.5 постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року банки зобовязані розробити форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту перед укладенням кредитного договору. Позивачі вважають, що відповідач ввів їх в оману щодо істотних умов кредитного договору, а також невиконанням Відповідачем переддоговірної роботи щодо надання позивачу повної та достовірної інформації стосовно умов кредитування, неповідомлення про можливе настання валютних ризиків, відсутність у кредитному договорі умов щодо інфляційного застереження, на думку позивачів порушує їх права як споживачів фінансової послуги і свідчить про приховування від них повної та обєктивної інформації щодо умов кредитування, а тому кредитний договір, а також договори поруки, як такі, що забезпечують виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, підлягають визнанню недійсним в судовому порядку. Посилались на ст. 230 ЦК України, згідно якої, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Вважають, що в кредитному договорі наявні ознаки недійсності. У звязку з викладеним позивачі просять визнати договір про надання споживчого кредиту № 11339260000 від 28 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») недійсним, а також визнати договір поруки № 11339260000/П від 28 квітня 2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») недійсним. Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вважає вимоги позивачів незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. 24 квітня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11339260000. Відповідач надав позивачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 30\~000,00 доларів США у порядку та на умовах, зазначених кредитним договором. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2.2. вказаного договору позивач зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором перед позичальником, надавши кредит в іноземній валюті в сумі 30\~000,00 доларів США у порядку та на умовах, зазначених Кредитним договором. При укладенні кредитного договору між позивачем та відповідачем додержані всі загальні вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про захист прав споживачів». Зокрема, це: досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, мета, строк і сума кредиту, умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязання позивача, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Під час підписання даного кредитного договору позичальник мав можливість ознайомитись з умовами та відмовитись від його підписання, якщо його не задовольняли умови укладення кредитного договору. Позивач також не був обмежений звернутись для отримання кредиту до іншої банківської установи. Також зазначив, що у п. 7.13 розділу 7 вказаного договору позивач [PERSON] своїм підписом підтвердив згоду з умовами договору, свої права та обовязки за договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови договору, а також те, що всі умови договору йому зрозумілі та є справедливими по відношенню до нього, що перед його укладенням отримав від відповідача інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Підписання сторонами кредитного договору підтверджує той факт, що між ними досягнуто згоди по усіх істотних умовах, а отже договір є укладеним. Таким чином, порушення чинного законодавства при укладенні кредитного договору відсутнє. Тобто, позивач самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклав кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання. Зазначив, що твердження позивача стосовно того, що позичальнику не було надано інформації стосовно умов кредитування перед укладенням кредитного договору, а також не було отримано розрахунок сукупної вартості кредиту, спростовується наступним. Перед укладенням кредитного договору Банком в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» надано позичальнику інформаційний лист, що підтверджується підписанням позичальником кредитного договору та підписанням інформаційного листа. Позичальником отримано Додаток № 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту», що є невідємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 11339260000 від 24.04.2008 року, що позивальник підтвердив власним підписом. Також позичальником отримано Додаток № 2 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», що є невідємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 11339260000 від 24.04.2008 року, що позичальник підтвердив власним підписом, в якому зазначається реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту. Саме в цьому графіку надано детальний розпис платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, вартості супутніх послуг на користь третіх осіб, а також комісій. Таким чином, всі посилання позивача є необґрунтованими. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті позичальник приймав на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мав будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Зазначив, що протягом строку чинності договору позивач [PERSON] вчиняв дії, спрямовані на його виконання, зокрема здійснював платежі за договором в іноземній валюті договору доларах США, що також засвідчує згоду позивача [PERSON] з умовами оспорюваного договору. Крім того, 24 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 11339260000/П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Вказав на те, що доказів, які б доводили факт умисних дій, чи умисної бездіяльності банку із метою обману позивальника та які б доводили заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позивачем до суду не було надано. Вимоги позивачів побудовані на припущеннях, власному тлумаченні умов кредитного договору. У звязку викладеним відповідач просить суд відмовити позивачам у задоволенні позовної заяви про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Крім того, подав суду заяву про застосування строку позовної давності, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11339260000 (надалі кредитний договір) на суму 30 000,00 доларів США, строком до 23 квітня 2038 року (а.с. 7-13). Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 30\~000,00 грн., що дорівнює еквіваленту 151\~500,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позивальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Згідно п. 1.4 договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомого майна. Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника банком приймається: застава квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є власністю [PERSON]; порука [PERSON]. Як вбачається з п. 7.5 договору, підписанням договору позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку № 3 до договору. Крім того, судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір поруки № 11339260000/П, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11339260000 від 24 квітня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 22-23). Судом встановлено, та це не оспорюється сторонами, що позивач виконував умови договору та сплачував платежі, відповідно до графіку платежів, та проценти за користування кредитом. Судом встановлено, що згідно додатку № 3 до кредитного договору «Тарифи банку» сторони досягли згоди та обумовили вартість комісій за кредитним договором, види комісії та порядку її нарахування та сплати (а.с. 62). Згідно додатку № 2 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (а.с. 50-61), позивач [PERSON] був обізнаний про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та сплату комісії за надання кредиту, оскільки підписав цей додаток тим самим погодився з усіма узгодженими сторонами договору умовами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав оригінал укладеного договору, виконував зобовязання щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом, починаючи з 2008 року з позовом про розірвання або визнання недійсним зазначеного договору не звертався. Посилання позивачів на те, що під час укладення оспорюваного договору йому не було надано інформаційний лист про умови кредитування та сукупну вартість кредиту судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме інформаційним листом від 16.04.2008 року, який підписаний особисто позивачем (а.с. 63-66). Таким чином, враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання позивача на невиконання банком переддоговірної роботи з позичальником про надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введення його в оману щодо істотних умов кредитного договору, ненадання повної та достовірної інформації про можливе настання валютних ризиків, відсутність у кредитному договорі умов щодо інфляційного застереження, оскільки вони спростовуються фактом підписання Позивачем договору та усіх додатків до нього, а отже досягненням згоди з усіх його істотних умов та прийняттям умов договору. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Банк виконав свої зобов'язання щодо надання Позивачу [PERSON] кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 30 000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1\~ст. 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.\~\~На відміну від помилки,\~\~ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність\~\~значення обставин,\~\~щодо яких особу введено в\~ оману,\~ і\~\~сам\~\~факт\~обману повинна\~\~довести особа,\~\~яка діяла під впливом обману.\~\~Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Виходячи з наведеного слід зазначити, що сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що такий обман насправді мав місце, тобто надати докази, які б свідчили про\~\~введення його в оману щодо істотних обставин правочину і існування цих обставин на момент вчинення правочину. Наявність умислу в діях Банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Посилання позивачів на ст. 230 ЦК України щодо введення позивачів в оману про обставини, які мають істотне значення, суд не приймає до уваги, оскільки позивачі не надали суду належних доказів на підтвердження доводів щодо введення Банком їх в оману шляхом не надання повної інформації щодо умов кредитування, оскільки підписанням Кредитного договору позивач [PERSON] підтвердив, що він особисто повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови Договору, свої права та обовязки за договором, та погоджується з ними, та те, що перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п. 7.13 вищезазначеного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». В своїй позовній заяві позивачі не оспорюють факт підписання Кредитного договору та Додатків до нього, а також договору поруки, а навпаки своїми доводами та обґрунтуваннями повністю доказують факт укладання та підписання оспорюваних договорів. З Додатку № 2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту від 24.04.2008 року № 11339060000, судом встановлено його відповідність вимогам зазначеним в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~\~Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168. Підписання 24.04.2008 року між позивачем [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» Додатку № 2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» вищезазначеного договору свідчить про те, що вся необхідна інформація, передбачена чинним законодавством щодо умов надання та повернення кредиту, зокрема й про сукупну вартість кредиту, суму процентів за користування кредитом, суму погашення основної суми по кредиту, розмір комісії була надана Позичальнику перед укладенням спірного Кредитного договору. Згідно з частиною першою статті\~638\~та частиною першою статті\~640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи зазначене, суд вважає, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивачі посилаються у позовній заяві. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна\~\~сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог\~\~і\~\~заперечень. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] за особистим вільним волевиявленням власноручно підписав договір про надання споживчого кредиту № 11339260000 та був проінформований щодо усіх умов кредитування. Також встановлено, що [PERSON] за особистим вільним волевиявленням власноручно підписала договір поруки № 11339260000/П та була проінформований щодо усіх його умов. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки суд зазнає, що стороною позивачів не наведено жодної підстави для визнання вказаного договору поруки недійсним, усі доводи позивача стосуються виключно визнання недійсним кредитного договору. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги факт досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору № 11339260000, який\~\~було укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк) 24 квітня 2008 року, а також договору поруки № 11339260000/П, який було укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» від 24 квітня 2008 року, факт не надання позивачами належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що підстав для визнання кредитного договору та договору поруки недійсними не має, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Щодо заяви представника Відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення. Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у звязку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові. Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав та інтересів позивачів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивачів. На підставі ст.ст. 230, 256, 257, 526, 629, 1054 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», та

Outcome: dismissed