Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з позивачів витрати по оплаті комунальних послуг за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 рік. В обґрунтування позову посилався на те, що позивачу належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Відповідачкам належить по 1/4 частки вказаної квартири. З жовтня 2017року по 01.12.2020 рік відповідачки не утримують належне їм майно. За вказаний період позивачем було сплачено комунальні послуги на користь ТОВ «Місто для людей» в розмірі 5743,34 грн. та на користь ККП «Маріупольтепломережа» 25779,32 грн. Таким чином з відповідачок підлягає стягненню витрати з утримання квартири пропорційно їх часткам у праві власності, а саме: 5743,34 + 25779,32 = 31522,66 грн.\~ 31522,66 грн.:4 = по 7880,67 грн. з кожної. Посилаючись на положення статей 317, 319, 322, 360 ЦК України, просить стягнути з кожної з відповідачок кошти в розмірі 7880,67 грн. за нарахування вартості комунальних послуг за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 рік за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без їх присутності. Відповідачі, у встановленому порядку повідомлялись про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, проте у судове засідання не з`явилися з невідомих причин, відзиву на пред`явлений позов, заяв чи клопотань по суті справи не надали. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.09.2014 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької\~ області від 04.09.2014 року по справі №264/3782/14-ц. Також Відповідачкам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частці квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29.03.2018 року по справі №264/3663/17-ц., яке набрало законної сили. Цим же рішенням вже було стягнуто з відповідачок на користь [PERSON] на відшкодування витрат з утримання спільного майна комунальні витрати за теплопостачання та послуги по утриманню будинку за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 рік. Згідно з довідкою розрахунком, наданим ТОВ «Місто для людей Маріуполь» №3046 від 09.12.2020 року, за період з грудня 2017 року по 01.11.2020 року суму нарахованих та сплачених комунальних витрат по утриманню квартири [ADDRESS] становить 5743,34 грн. Крім цього згідно з довідкою ККП «Маріупольтепломережа» від 16.12.2020 року та наданих квитанцій сума сплачених нарахувань за послугу з централізованого опалення за період з 01.10.2017 року по листопад 2020 року становить 25779,32 грн. Таким чином загальна сума нарахованих та сплачених позивачем комунальних витрат по утриманню будинку та централізованого опалення квартири за період 01.12.2017 року по 01.11.2010 року складає 5743,34 грн. + 25779,32 грн. = 31522,66 грн. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому маються на увазі витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості. Утримання будинків і прибудинкових територій, що в даному випадку здійснюється житлово-комунальним підприємством, послуги якого у повному обсязі оплачував позивач за зустрічним позовом, полягає у забезпеченні експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (стаття 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги»). Особливості регулювання правовідносин у сфері теплопостачання (Закон «Про теплопостачання») також свідчить про те, що послуги з постачання теплової енергії спрямовані не тільки на створення необхідних умов для осіб, які проживають у жилих приміщеннях, а й на збереження санітарно-гігієнічних та ергономічних характеристик житла, які визначають його експлуатаційні якості (підтримання теплового режиму, оптимального рівня вологості тощо). Таким чином, витрати на утримання будинку і прибудинкової території та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до статті 360 ЦК визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що сума щомісячних платежів за теплопостачання та послуги ЖКП з утримання будинку, в якому розташована квартира, що перебуває у спільній частковій власності сторін, здійснені позивачем [PERSON] за період з 01.12.2017 року по 01.11.2020 року дорівнює 31522,66 грн., четверта частина яких становить 7880,67 грн. і підлягає стягненню з відповідачок на користь позивача. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору в рівній частині по 454 грн. з кожної відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved