Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, [PERSON] ,\~ по якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є власником квартири під номером [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за даною адресою з 04 лютого 2009 року, але не проживає\~ в даній квартирі з червня 2015 року. Коштів на оплату комунальних послуг не надає, не несе витрат на утримання квартири та прибудинкової території, його особистих речей у будинку немає. Місце проживання та перебування відповідача їй не відомо, у зв`язку з цим немає можливості врегулювати спір в досудовому порядку. Позивач зазначає, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем, чим порушуються її права, як власника. Крім того, дана обставина впливає на розмір призначеної субсидії на житлово-комунальні послуги, тому зараз вона змушена звернутися за захистом до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності.\~ Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.05.2008 року, виданого Кіровоградською міською радою, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Рижковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 379, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з 1/3 частки в праві власності квартири [ADDRESS] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2020 року шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.10.1999 року Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 624, розірвано. Відповідно до довідки № 4137 від 28.12.2020 року, виданої КП «ЖЕО № 3 міської ради міста Кропивницького», за адресою [ADDRESS] зареєстровані: мама - [PERSON] , 1942 р.н., (зареєстрована з 21.06.1985 року), син - [PERSON] , 2008 р.н. (зареєстрований з 01.08.2008 року), чоловік [PERSON] , 1973 р.н. (зареєстрований з 04.02.2009 року), син [PERSON] , 2009 р.н. (зареєстрований з 07.07.2009 року). Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 23 грудня 2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] ,\~ в квартирі [ADDRESS] не проживає з червня 2015 року. Як зазначила в позові позивач, речі відповідача в квартирі відсутні, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Згідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача за адресою: [ADDRESS] та проживають у квартирах 47 та 50 відповідно, підтверджено той факт, що [PERSON] не проживає з червня 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК УРСР, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] протягом тривалого часу, його особисте майно у квартирі відсутнє, останній не бере участі в утриманні житла, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними. Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved