Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа - [PERSON] , яку уточнила 14 грудня 2020 року, в якій просила: визнати протиправною відмову Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» у засвідченні підпису [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зобов`язати Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між нею та [PERSON] і надати вказану заяву [PERSON] ; визнати протиправною відмову Дніпропетровської обласної прокуратури у наданні їй дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» та зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру надати їй дозвіл на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] (громадянка України) фактично створила сім`ю з [PERSON] (громадянин Росії) та вирішили укласти шлюб, зареєструвавши шлюб в Україні. [PERSON] утримується у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на підставі ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2020 року по справі № 204/4318/20 від 01.09.2020 року, по справі № 204/5581/20 та від 21.10.2020 року, по справі № 204/6962/20, якими до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до його фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації та визнано наявність підстав для тримання під вартою [PERSON] 13 жовтня 2020 року нею цінним листом до ДУВП № 4 направлено заяву від 12.10.2020 року разом із бланком спільної заяви про укладення шлюбу для заповнення безпосередньо [PERSON] тієї частини вказаного бланка, який стосується [PERSON] , і засвідчення достовірності підпису [PERSON] начальником ДУВП № 4 відповідно до ст. 78 Закону України «Про нотаріат» та копією паспорта [PERSON] для доручення до матеріалів особової справи [PERSON] та звіряння вказаних у заяві (бланку спільної заяви про укладення шлюбу) відомостей з копією паспорту [PERSON] . Листом від 27.10.2020 року № 4/2 П-92-20 пославшись на вимоги ст. 43 Закону України «Про нотаріат» ДУВП № 4 відмовилась засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу, заповненій безпосередньо [PERSON] , посилаючись на необхідність надання оригіналу паспорта [PERSON] . До Дніпропетровської обласної прокуратури, як органу, який проводить екстрадиційну перевірку відносно [PERSON] , нею неодноразово подавалися заяви про надання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУВП №4, але Дніпропетровська обласна прокуратура відмовляла їй у наданні вказаного дозволу з різних підстав. Законодавство України не покладає на неї обов`язок надавати оригінал паспорту [PERSON] ДУВП №4 для засвідчення відомостей щодо [PERSON] та його підпису на спільній заяві про укладення шлюбу та Дніпропетровській обласній прокуратурі для отримання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУВП № 4. Відповідачі цілком обізнані про особу [PERSON] . Відмовляючись засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу та передати їй заповнений та підписаний бланк заяви для подальшої подачі та оформлення реєстрації шлюбу до органу РАЦС ДУВП № 4 порушує вимоги ст. 19 Конституції України на її право на шлюб. Відмовляючи надати їй дозвіл на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] за вищенаведених умов, Дніпропетровська обласна прокуратура порушує вимоги ст. 19 Конституції України та її право на шлюб з [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 18 січня 2021 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури - Чабан О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпропетровська обласна прокуратура позовні вимоги [PERSON] не визнає, не погоджується з доводами позовної заяви та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Дніпропетровською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора України проводилася екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі до Російської Федерації громадянина цієї держави [PERSON] , [INFO] , для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації. На даний час [PERSON] утримується в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт). Державна реєстрація укладення шлюбу проводиться тільки за наявності документів, що посвідчують осіб, які одружуються, у спеціально виділеному приміщенні СІЗО. Особам, присутнім на реєстрації шлюбу ув`язненого з боку осіб, які укладають шлюб, необхідно мати відповідний дозвіл, виданий слідчим або судом, які здійснюють кримінальне провадження, органу, що проводить екстрадиційну перевірку. Законодавством України не передбачено встановлення особи під час вчинення нотаріальних дій за копіями документів. Відповідно до інформації ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 28.10.2020 у матеріалах особової справи [PERSON] відсутні документи, що посвідчують його особу, необхідні для засвідчення підпису вказаної особи та реєстрації шлюбу, а отже відповідно до вимог наказів Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» та № 1769/5 від 14.06.2019 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», на даний час підстави для державної реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. З урахуванням викладеного, підстави для надання дозволу на присутність [PERSON] під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 26 січня 2021 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури - Рижик С.О. до суду надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач вважає доводи позивача недоречними та безпідставними, а докази та аргументи заявника - недостатніми для задоволення судом позовних вимог. У 2020 році відділом міжнародно-правового співробітництва Дніпропетровської обласної прокуратури розглянуто 3 звернення [PERSON] від 14.07.2020, 20.08.2020 та 21.10.2020 щодо надання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з громадянином Російської Федерації [PERSON] у приміщенні ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». За результатами розгляду звернень [PERSON] Дніпропетровською обласною прокуратурою, у встановлені законом терміни, надано обґрунтовані відповіді за № 14-4737-20 від 30.07.2020 року, 04.09.2020 року, 30.10.2020 року з роз`ясненням вимог чинного законодавства України та порядку оскарження прийнятих рішень. Зокрема, до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу [PERSON] для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації. У подальшому, Дніпропетровською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора України проведено екстрадиційну перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі до Російської Федерації громадянина цієї держави [PERSON] , [INFO] , для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації. Особу [PERSON] встановлено за допомогою дактилоскопічної системи «ДАКТО-2000», відповідно до якої виявлено співпадіння відбитків пальців рук затриманого з відбитками пальців рук у дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] . Відповідно до форми №111 додатку № 1 до Інструкції про порядок видачі, заміни, обліку та зберігання паспортів громадян Російської Федерації, [PERSON] , [INFO] , є уродженцем совхозу Леніна Шемахінського району Азербайджанської РСР, отримав паспорт громадянина Російської федерації серії 8307 № 893223 від 26.07.2007. Державна реєстрація укладення шлюбу проводиться тільки за наявності документів, що посвідчують осіб, які одружуються, у спеціально виділеному приміщенні СІЗО. Законодавством України не передбачено встановлення особи під час вчинення нотаріальних дій за копіями документів. З урахуванням викладеного, підстави для надання дозволу на присутність [PERSON] під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури - Рижик С.О. та Чабан О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву на позовну заяву. Представник відповідача - Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою оперуповноваженого Відділення кримінального розшуку відділу Міністерства внутрішніх справ Росії по Новоселицькому району від 24 лютого 2016 року, [PERSON] оголошено в міжнародний розшук. Наявний запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу [PERSON] , [INFO] , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 162 КК Російської Федерації. Проведення екстрадиційної перевірки Офісом Генерального прокурора доручено прокуратурі Дніпропетровської області. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року відносно [PERSON] , [INFO] , громадянина Російської Федерації, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до його фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації, тривалістю не більше ніж 12 місяців. Наведені обставини встановлені ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року по справі № 204/5581/20, та згідно якої визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою [PERSON] , [INFO] , у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» в межах строку його екстрадиційного арешту, застосованого ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року, до його фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації (а.с. 15-16). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року по справі № 204/6962/20 визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою [PERSON] , [INFO] , у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» в межах строку його екстрадиційного арешту, застосованого ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року, до його фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації. Продовжено застосування відносно [PERSON] , [INFO] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до його фактичної передачі правоохоронним органам Російської Федерації, для притягнення до кримінальної відповідальності, в межах строку його екстрадиційного арешту, та утримувати його у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (а.с. 17). Отже, судом встановлено, що на теперішній час [PERSON] утримується у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». У формі 111 додатку № 1 до Інструкції про порядок видачі, заміни, обліку та зберігання паспортів громадян Російської Федерації зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є уродженцем совхозу Леніна Шемахінського району Азербайджанської РСР, отримав паспорт громадянина Російської Федерації серії [NUMBER] від 26 липня 2007 року (а.с. 59). З викладеного вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації. Разом з цим, судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Дніпропетровську та є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 4). [PERSON] , яка є громадянкою України, виявила бажання зареєструвати шлюб з [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації та утримується у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». У статті 4 Сімейного кодексу України закріплено право особи на сім`ю. У частині 1 вказаної статті визначено, що особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім`ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку. Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 затверджено Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. Так, у пункті 18 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні визначено, що державна реєстрація шлюбу із засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань, проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцезнаходженням цієї установи на загальних підставах, передбачених законодавством України. В пункті 1 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604, також визначено, що державну реєстрацію укладення шлюбу ув`язнених і засуджених у СІЗО проводить відповідно до чинного законодавства орган реєстрації актів цивільного стану за місцем розташування СІЗО. Пунктом 2 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України визначено, що особа, яка виявила бажання одружитися з ув`язненим чи засудженим, звертається до органу РАЦС для отримання бланка спільної заяви про укладення шлюбу та подає його адміністрації СІЗО. У разі взаємної добровільної згоди на укладення шлюбу та відсутності обставин, що цьому перешкоджають, ув`язнений або засуджений заповнює свою частину бланка заяви. Достовірність підпису на заяві ув`язненого або засудженого засвідчує начальник СІЗО. Посвідчена заява передається іншій стороні для подальшого оформлення в органі РАЦС. [PERSON] звернулась до органу РАЦС та отримала бланк спільної заяви про укладення шлюбу. Заповнивши свою частину бланка спільної заяви про укладення шлюбу, 13 жовтня 2020 року [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку направила на адресу Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» заяву від 12 жовтня 2020 року, в якій повідомила, що вона та [PERSON] бажають укласти шлюб, у зв`язку з чим вона подає бланк спільної заяви про укладення шлюбу для заповнення безпосередньо [PERSON] тієї частини вказаного бланка, що стосується [PERSON] , і засвідчення достовірності підпису [PERSON] начальником Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відповідно до ст. 78 Закону України «Про нотаріат». Просила бланк спільної заяви про укладення шлюбу, заповнений [PERSON] у відповідній частині, достовірність підпису якого буде засвідчено начальником Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», передати їй - [PERSON] для подальшої передачі до органу РАЦС. До заяви [PERSON] додала бланк спільної заяви про укладення шлюбу та копію паспорта [PERSON] , [INFO] , для долучення до матеріалів особової справи [PERSON] та звіряння вказаних у заяві (бланку спільної заяви про укладення шлюбу) відомостей з паспортом [PERSON] (а.с. 18). Отже, судом встановлено, що [PERSON] з дотриманням вимог абзацу 2 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, звернулась до органу РАЦС, отримала бланк спільної заяви про укладення шлюбу, заповнила свою частину бланка спільної заяви про укладення шлюбу та направила її до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для заповнення безпосередньо [PERSON] тієї частини вказаного бланка, що стосується [PERSON] , і засвідчення достовірності підпису [PERSON] начальником Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відповідно до ст. 78 Закону України «Про нотаріат». Однак, листом № 4/2 П-92-20 від 27 жовтня 2020 року Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» [PERSON] було повідомлено, що державна реєстрація укладення шлюбу проводиться тільки за наявності документів, що посвідчують осіб, які одружуються, у спеціально виділеному приміщенні СІЗО. Паспорт громадянина [PERSON] , [INFO] , відсутній в особовій справі, адміністрація установи не має можливості засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу. Також повідомлено, що при наданні оригіналу паспорта громадянина [PERSON] адміністрація установи не заперечує та засвідчить підпис громадянина [PERSON] на спільній заяві при укладенні шлюбу відповідно ст. 78 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 20). Посилаючись на те, що такі дії Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» є неправомірними, 09 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому серед іншого просила визнати протиправною відмову Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» у засвідченні підпису [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зобов`язати Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між нею та [PERSON] і надати вказану заяву [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вже було зазначено вище, у абзаці 2 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України визначено, що достовірність підпису на заяві ув`язненого або засудженого засвідчує начальник СІЗО. Посвідчена заява передається іншій стороні для подальшого оформлення в органі РАЦС. Аналогічні приписі містяться у п. 19 Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, відповідно до якого адміністрація установи виконання покарань забезпечує засуджену особу бланком заяви про державну реєстрацію шлюбу встановленої форми. Після заповнення засудженим тієї частини заяви, яка стосується його, начальник установи виконання покарань звіряє вказані в заяві відомості з паспортом або паспортним документом, який міститься в особовій справі засудженого, засвідчує справжність його підпису відповідно до статті 78 Закону України «Про нотаріат» та направляє цю заяву особі, з якою засуджений бажає зареєструвати шлюб. Одночасно цій особі повідомляються найменування та адреса відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцезнаходженням установи виконання покарань, у якому може бути проведена державна реєстрація шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 78 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню. Відмовляючи [PERSON] у засвідченні підпису [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу, Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» посилалась на те, що в особовій справі відсутній паспорт громадянина [PERSON] , [INFO] , а тому адміністрація установи не має можливості засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Дійсно, з пояснень учасників справи судом встановлено, що в особовій справі, яка знаходиться у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», відсутній паспорт громадянина [PERSON] , [INFO] . Однак, разом з цим, у розпорядженні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» міститься копія форми 111 додатку № 1 до Інструкції про порядок видачі, заміни, обліку та зберігання паспортів громадян Російської Федерації, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є уродженцем совхозу Леніна Шемахінського району Азербайджанської РСР, отримав паспорт громадянина Російської Федерації серії [NUMBER] від 26 липня 2007 року (а.с. 59). Крім того, з клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 про перевірку наявності підстав тримання особи під вартою від 16 грудня 2020 року вбачається, що особу [PERSON] встановлено за допомогою перевірки по автоматизованій дактилоскопічній системі «ДАКТО-2000», відповідно до якої встановлене співпадіння відбитків пальців рук затриманого з відбитками пальців рук у дактилокарті, заповненій на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 60-61). При цьому, для долучення до матеріалів особової справи [PERSON] та звіряння вказаних у бланку спільної заяви про укладення шлюбу відомостей з паспортом [PERSON] , [PERSON] надала до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» копію паспорта [PERSON] . Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що особа [PERSON] , [INFO] , неодноразово встановлювалась слідчими суддями Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська при винесенні відносно останнього ухвал суду від 09 липня 2020 року, 01 вересня 2020 року та 21 жовтня 2020 року. Більш того, під час розгляду даної справи представник Дніпропетровської обласної прокуратури - Рижик С.О. зазначила, що не виникає жодних сумнівів в тому, що у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» утримується саме [PERSON] , [INFO] , а не інша особа. Отже, незважаючи на те, що в особовій справі, яка знаходиться у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», відсутній паспорт громадянина [PERSON] , [INFO] , особа [PERSON] може бути встановленою на підставі інших документів (копії паспорта, ухвал слідчих суддів, форми 111), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, можливість встановлення особи на підставі яких прямо передбачена приписами ст. 43 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки в розпорядженні ДУВП № 4 в наявності достатня кількість документів, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина [PERSON] для встановлення його особи, та у посадових осіб ДУВП № 4 не має сумнівів, що саме [PERSON] а не інша особа утримується в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на підставі ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, то начальник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» отримавши від позивача бланк спільної заяви на укладення шлюбу повинен був у випадку добровільної згоди [PERSON] на укладення шлюбу засвідчити його підпис та передати бланк спільної заяви позивачу для подальшої передачі позивачем до органів РАЦС. Згідно з ч. 3 ст. 78 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою. Отже, засвідчення справжності підпису на документах - це дія, за якої нотаріус, посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, підтверджує, що підпис на певному документі зроблено саме тією особою, яка звернулась до нотаріуса (посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії). Нотаріус (посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії), засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до переконливого висновку, що відмовляючи [PERSON] у засвідченні підпису [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу, Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» було порушено вимоги абзацу 2 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604. Такі дії Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» порушують права позивача [PERSON] при реалізації права на укладення шлюбу, які підлягають судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід визнати протиправною відмову Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» у засвідченні підпису [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та зобов`язати Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» засвідчити підпис [PERSON] на спільній заяві про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] і надати вказану заяву [PERSON] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Саме такий спосіб захисту, на переконання суду, призведе до поновлення гарантованих законом прав позивача та їх ефективного захисту. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] пред`явлені до Дніпропетровської обласної прокуратури суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просила визнати протиправною відмову Дніпропетровської обласної прокуратури у наданні їй дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» та зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру надати їй дозвіл на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». Так, Дніпропетровською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора України проводиться екстрадиційна перевірка відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення» особам, до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, побачення з родичами або іншими особами надається адміністрацією місця попереднього ув`язнення на підставі письмового дозволу органу, що проводить екстрадиційну перевірку. [PERSON] зверталась до Дніпропетровської обласної прокуратури з заявою, в якій просила надати їй дозвіл на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» (а.с. 22). Але, листом № 14-4737-20 від 04 вересня 2020 року Дніпропетровською обласною прокуратурою Прілик В.О. було повідомлено про те, що підстави для надання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. Зазначено, що відповідно до інформації ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 31.08.2020 у матеріалах особової справи [PERSON] відсутні документи, що посвідчують його особу, необхідні для реєстрації шлюбу. Крім того, станом на даний час [PERSON] не зверталась до адміністрації вказаної установи із спільною заявою про укладення шлюбу з [PERSON] , а останнім відповідна згода на реєстрацію шлюбу не надавалась (а.с. 21). Також, листом № 19-4737-20 від 30 жовтня 2020 року Дніпропетровською обласною прокуратурою Прілик В.О. було повідомлено про те, що підстави для надання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. Зазначено, що законодавством України не передбачено встановлення особи під час вчинення нотаріальних дій за копіями документів. Відповідно до інформації ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 28.10.2020 у матеріалах особової справи [PERSON] відсутні документи, що посвідчують його особу, необхідні для засвідчення підпису вказаної особи та реєстрації шлюбу, а отже відповідно до вимог наказів Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» та № 1769/5 від 14.06.2019 року «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», на даний час підстави для державної реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відсутні. (а.с. 24-25). Порядок та процедура державної реєстрації укладення шлюбу ув`язнених і засуджених у СІЗО визначені у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, а також у Правилах внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604. У пунктах 20, 21, 22 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні визначено, що відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав заяву (заяви) про державну реєстрацію шлюбу, призначає дату та час державної реєстрації шлюбу, про що заздалегідь повідомляє наречених, а також адміністрацію установи виконання покарань, у якій утримується засуджена особа, яка бажає зареєструвати шлюб. Державна реєстрація шлюбу проводиться у присутності нареченого та нареченої у приміщенні, визначеному адміністрацією установи виконання покарань. Державна реєстрація шлюбу з особами, щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, здійснюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану в слідчих ізоляторах лише з письмового дозволу органу досудового розслідування, суду (судді), у провадженні яких знаходиться справа, у тому самому порядку і за тими самими правилами, які встановлені для державної реєстрації шлюбу в установах виконання покарань. Також, у пункті 3 глави 2 розділу ХІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України визначено, що державна реєстрація укладення шлюбу проводиться тільки за наявності документів, що посвідчують осіб, які одружуються, у спеціально виділеному приміщенні СІЗО. Загальна кількість запрошених з боку осіб, які укладають шлюб, крім представника органу РАЦС, не може бути більше шести осіб. Особам, присутнім на реєстрації шлюбу ув`язненого з боку осіб, які укладають шлюб, необхідно мати відповідний дозвіл, виданий слідчим або судом, які здійснюють кримінальне провадження, органу, що проводить екстрадиційну перевірку. Як вже було зазначено вище, [PERSON] на теперішній час так і не отримала від Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» заповнену [PERSON] спільну заяву про укладення шлюбу із засвідченням підпису [PERSON] на цій заяві, а тому [PERSON] не мала об`єктивної можливості подати спільну заяву про укладення шлюбу до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин відділом державної реєстрації актів цивільного стану не може бути призначена дату та час державної реєстрації шлюбу. Слід також враховувати, що для реєстрації шлюбу особи, які виявили бажання укласти шлюб, повинні надати до відділу чітко визначений перелік документів, розглянувши які, відділ РАЦС може як призначити дату для реєстрації шлюбу, так і за наявності певних підстав відмовити у його державній реєстрації. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою. За таких обставин, оскільки відділом державної реєстрації актів цивільного стану на теперішній час не розглянута спільна заява [PERSON] та [PERSON] про укладення шлюбу та не прийнято рішення про наявність чи відсутність підстав для призначення відділом державної реєстрації актів цивільного стану дати та часу державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , то у [PERSON] не виникло передбачених законом підстав для звернення до Дніпропетровської обласної прокуратури (яка проводить екстрадиційну перевірку відносно [PERSON] , [INFO] ) з заявою про надання їй дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». З огляду на наведене позовні вимоги [PERSON] пред`явлені до Дніпропетровської обласної прокуратури щодо відмови у наданні їй дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» є передчасними та підстав для їх судового захисту судом не встановлено. При цьому суд наголошує, що судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права. Тільки після розгляду відділом державної реєстрації актів цивільного стану спільної заяви [PERSON] та [PERSON] про укладення шлюбу та призначення відділом державної реєстрації актів цивільного стану дати та часу державної реєстрації шлюбу, у [PERSON] виникне право на звернення до Дніпропетровської обласної прокуратури з заявою про надання дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд приходить до переконливого висновку, що оскільки позовні вимоги про визнання протиправною відмови Дніпропетровської обласної прокуратури у наданні [PERSON] дозволу на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» та зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури надати їй дозвіл на присутність під час реєстрації шлюбу з [PERSON] у приміщенні Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», заявлені передчасно, то підстав для їх задоволення не має. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] , пред`явлені до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», за які позивачем було сплачено судовий збір, задоволені, то з відповідача Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір за позовними вимогами немайнового характеру у розмірі 840,80 грн. Крім того, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , пред`явлених до Дніпропетровської обласної прокуратури, то судові витрати позивача в цій частині підлягають віднесенню за його рахунок. На підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 43, 78 Закону України «Про нотаріат», ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604, та

Outcome: partial