Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив та просить зняти з реєстрації відповідачів у квартирі [ADDRESS] , визнати їх такими, що втратили прав користування цим житловим приміщенням та зобов`язати їх звільнити квартиру від особитих речей, стягунути з них судові витрати. Вимоги позову обґрунтовані тим, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , було перереєстровано на АТ «Альфа-Банк» на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі та позивач звертався до них з вимогою звільнити житлове приміщення, але відповідачі продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися з нього, чим порушуються права позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, зазначивши про підтримання вимог позову. Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутності та вказав про безпідставність заявлених до нього вимог, оскільки він не має зареєстрованого місця проживання у квартирі [ADDRESS] та в ній відсутні його особисті речі, проживає за іншою адресою, а також зазначив, що з 2015 року ні він, ні відповідач [PERSON] та їхня дитина [PERSON] в квартирі не проживають та не користуються нею. Відповідач [PERSON] направила до суду заяву, в якій вказала про визнання позову та зазначила, що з березня 2014 року вона не проживає у квартирі [ADDRESS] , а з грудня 2015 року проживає у Сполучених Штатах Америки, де також проживає її дочка [PERSON] з січня 2019 року, квартирою не користуються та наміру користуватися не мають. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вказав про те, що заперечує проти задоволення позову в частині вимог до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка має право проживання та користуватися житлом за місцем реєстрації. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу під час останнього судового засідання не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Частиною 1 ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1,\~6\~ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , було зареєстровано 12.12.2018 року за АТ «Альфа-Банк» на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі від 02.04.2008 року, укладеному між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а також укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач відповідно до витягу із його статуту, договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вланості на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.12.2018 року. Згідно довідки ПП «ВЖРЕП № 4» від 17.12.2019 року № 2411 відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Із копії паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області 06.11.2002 року, слідує, що 26.02.2020 року він був знятий з реєстрації місця проживання квартирі [ADDRESS] та зареєстрований за іншою адресою. Зважаючи на те, що внаслідок державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] відбувся перехід права власності на це житлове приміщення до позивача, тому відповідачі втратилиа право користування ним. Окрім того, договору про надання у користування вказаним житловим приміщенням між позивачем та відповідачами не укладалося. Проаналізувавши надані суду докази, та, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що реєстрацією місця проживання відповідача [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] у належному на праві власності позивачу житловому приміщенні порушуються його права та створюються перешкоди реалізації ним прав власника нерухомого майном, у зв`язку з чим підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача та її дочки такими, що втратили право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. При цьому суд приймає визнання позову в цій частині вимог відповідачем [PERSON] , так як таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, у тому числі її малолітньої дитини з огляду на те, що у даній квартирі дитина не проживає, а згідно повідомлених суду відповідачами відомостей вона проживає в Сполучених Штатах Америки, нотаріальну згоду на її виїзд куди було надано відповідачем [PERSON] заявою від 25.01.2019 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Брох А.А., зареєстрованою в реєстрі за № 78. Поряд із тим, вимоги позову щодо зняття з реєстрації відповідачів у квартирі [ADDRESS] не ґрунтуються на положеннях закону і суд не знаходить підстав для їх задоволення з урахуванням наступного. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливі лише при вирішенні спору про житлові права. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:\~1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~\~4) оголошення фізичної особи померлою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 336/1773/17. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Інші вимоги позову щодо звільнення квартири від особистих речей відповідачів не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки відповідач [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, а також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що в квартирі знаходяться особисті речі відповідачів, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за одну вимогу немайнового характеру, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за одну вимогу немайнового характеру, яка задоволена судом.

Outcome: partial