Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У грудні 2017 року до Радехівського районного суду Львівської області з заявою про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем звернувся [PERSON]. Вимоги позову мотивував тим, що 11 серпня 2015 року померла його мама [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги за законом є заявник та відповідач. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. Проте нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець не був зареєстрований за адресою, де проживав разом із спадкоємцем. Представник заявника у судовому засіданні вимоги підтримала в повній мірі та виклала суду свої покази аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2). Позов просить задоволити. Відповідач [PERSON], надавши суду заяву із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити без його участі (а.с.21). Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадокємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У контексті вимог статті 315 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1606/17 про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно фабули позовної заяви, встановлення факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав (а.с.2). Судом встановлено, що 10 серпня 2005 року померла [PERSON] (а.с.4), яка є мамою заявника (а.с.5,7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,9996 га, що розташовані на території Синьківської сільської ради Радехівського району (а.с.6). Заявник, як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із нею, що підтверджується даними, викладеними у довідці Синьківської сільської ради №421 від 01.12.2017 року (а.с.7). Окрім цього, факт проживання [PERSON] до дня її смерті однією сім'єю із [PERSON] у с.Синьків по вулиці Зелена,4 Радехівського району, ствердили у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], недовіряти показам яких у суду підстав не має. Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги визнання вимог відповідачем і така позиція учасника справи, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У розумінні вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути понесені ним судові витрати..

Outcome: approved