Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 28 вересня 2012 року відповідачем власноруч написано розписку, в якій зазначено, що у травні 2000 року [PERSON] отримав від неї у борг грошові кошти у розмірі 6000 доларів США. Вказану суму відповідач зобовязався повернути позивачу рівними частинами у наступному порядку: до кінця листопада 2012 р. 2000 доларів США, до кінця березня 2012 р. 2000 доларів США, до кінця червня 2012 р. 2000 доларів США. 25 грудня 2012 року відповідачем повернуто тільки 1000 доларів США, про що позивачем на оборотній стороні оригіналу розписки від 28 вересня 2012 року було зроблено відповідний запис. Залишок суми боргу у розмірі 5000 доларів США позичальник відмовляється повернути у добровільному порядку, тому позивачка просила стягнути з [PERSON] борг у сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 120318 грн. станом на 24.11.2015 року (а.с.1-3). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 30-32). В апеляційній скарзі представник [PERSON] [PERSON], посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову (а.с. 36-39). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Однак, із таким висновком погодитись неможливо з наступних підстав. Із розписки від 28 вересня 2012 року, написаної [PERSON] власноручно, вбачається, що у травні 2000 року він отримав у [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 6000 доларів США. Вказану суму відповідач зобовязався повернути позивачу рівними частинами у наступному порядку: до кінця листопада 2012 р. 2000 доларів США, до кінця березня 2012 р. 2000 доларів США, до кінця червня 2012 р. 2000 доларів США. 25 грудня 2012 року відповідачем повернуто тільки 1000 доларів США, про що позивачем на оборотній стороні оригіналу розписки від 28 вересня 2012 року було зроблено відповідний запис (а. с. 4). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення. Таким чином, суд 1 інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню: ч. 1 ст. 264 ЦК України, тому рішення суду підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення. При цьому посилання відповідача та його представника на те, що кошти у сумі 1000 доларів США 25 грудня 2012 року відповідач не повертав позивачці, - не заслуговують на увагу, оскільки факт повернення коштів у зазначеній сумі і в зазначену дату не спростовано належними і допустимими доказами у розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України, крім того, сам факт часткового повернення коштів позивачці відповідач не заперечував. Вирішуючи спір, колегія суддів виходить із того, що згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону та договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких обставин позовні вимоги про стягнення суми позики підлягають задоволенню, і, з урахуванням ч.1 ст. 11 ЦПК України слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на погашення боргу 5000 доларів США, що станом на 24.11.2015 року еквівалентно 120318 грн.. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповіча на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати у сумі 2526грн. 70коп.

Outcome: approved