Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1005 грн. 43 коп., а також стягнути з нього додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1760,83 грн. щомісячно за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею, позивачем у справі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року у цивільній справі № 204/3993/15-ц з нього були стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 17 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, варто враховувати, що дитина народилась недоношеною в терміні гестації 34 тижні, з місячного віку у дитини проблеми із здоров`ям, у тому числі затримка мовного розвитку, у зв`язку з чим дитині рекомендовано спостереження у невролога, заняття з логопедом, носіння ортопедичного взуття, масаж, заняття плаванням. У зв`язку з цим дитина потребує додаткових витрат на своє лікування та розвиток. Зокрема дитина відвідує СЦ «Маленьке чудо», КЗО «ДНЗ №198» ДМР, навчається у класі англійської мови, відвідує басейн. За останній час на лікування та розвиток дитини позивачкою було витрачено 10005,43 гривень. Крім того, дитина продовжує відвідувати курси англійської мови, навчальні заклади, а з вересня 2019 року до травня 2020 року буде відвідувати басейн, на що позивачка несе додаткові витрати. Так, за період з вересня 2019 року до серпня 2020 року будуть понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 21130 грн. Таким чином, додаткові витрати за період вересень 2019 року - серпень 2020 року в середньому із розрахунку за місяць будуть становити 1760,83 грн. При цьому, за останній час матеріальне становище позивачки суттєво погіршилось, на даний час вона офіційно не працює. В свою чергу, відповідач брати участь у додаткових витратах на дитину відмовляється, сплачуючи виключно аліменти. Проте, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що відповідач повинен брати участь у додаткових витратах на дитину, компенсувати їй вже понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 10005,43 грн. та додатково сплачувати грошові кошти у розмірі 1760,83 грн. щомісячно за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивачки і просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, вказав, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн., хоча з нього було стягнуто тільки 500 грн., тобто він достатньо приймає участі у витратах на утримання дитини. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, позивачкою у даній справі, і перебуває на її утриманні. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2015 року у цивільній справі № 204/3993/15-ц з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Вказане рішення суду скасоване не було і набрало законної сили 01 вересня 2015 року (а.с.8-11). Позивачка вказала, що їхня з відповідачем малолітня дитина потребує додаткових витрат на своє лікування та розвиток, у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь вже понесені додаткові витрати на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , а також додаткові витрати, які будуть понесені нею у період з вересня 2019 року по серпень 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно народився недоношеним в терміні гестації 34 тижні і з місячного віку спостерігається неврологом з діагнозом: неонатальна енцефалопатія, гіпертензионно-гідроцефальний синдром, синдром зниженої нервово-рефлекторної збудності, що підтверджується довідкою сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» від 19.08.2019 року. Згідно цієї ж довідки, дитина хворіла частими ГРВІ. В травні 2019 року хворів на вітряну віспу. У дитини спостерігалися рецидивуючі носові кровотечі. Неодноразове консервативне лікування з приводу носових кровотеч. 18 лютого 2018 року дитині проведено оперативне лікування: Аденотомія. Лазерна коагуляція зони Кисельбаха справа. З 2016 року спостерігається хірургом з приводу плоско-вальгусної деформації стоп, порушення постави. Спостерігається логопедом і неврологом діагноз: залишкові явища пренатального враження ЦНС, затримка мовного розвитку. За станом здоров`я дитині рекомендовано: спостереженні невролога, заняття з логопедом, носіння ортопедичного взуття, ЛФК, масаж, плавання (а.с.13). Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , потребує додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, зазначеними вище. Зокрема судом встановлено, що за останній час позивачкою були понесені на утримання дитини додаткові витрати на загальну суму 9719,06 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами щодо відвідування дитиною басейну, заняття англійською мовою, оплата харчування в школі тощо (а.с.15-16,18-23,25). Витрати на лікування ротавірусної інфекції у розмірі 72,58 грн. і 213,79 грн. судом не приймаються до уваги, оскільки такі витрати саме на дитину не підтверджені позивачкою належними доказами. Згідно з нормами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому, суд вважає об`єктивними позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. При цьому, відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, чинним законодавством передбачено, що батьки мають як рівні права щодо дитини, так й рівні обов`язки. З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачці половину додаткових витрат, понесених нею у загальному розмірі 9719,06 грн. на утримання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Твердження відповідача, що ним сплачувалися аліменти на утримання дитини в розмірі більшому, ніж з нього було стягнуто рішенням суду, судом приймаються, але не беруться до уваги при стягненні додаткових витрат на утримання дитини з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тобто, чинною частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевказані обставини, вже з 08.07.2017 року розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: -дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; -дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; -працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; -осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Більш того, судом враховано й фізіологічний стан самої дитини, яка має цілу низку діагнозів, у зв`язку з передчасним народженням, зокрема: неонатальна енцефалопатія, гіпертензионно-гідроцефальний синдром, синдром зниженої нервово-рефлекторної збудності. Самим же відповідачем не було представлено суду доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє йому працювати, а його матеріальне становище є нестійким або ж, що у нього наявні інші підстави, у зв`язку з якими він не має можливості допомагати своїй малолітній дитині. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4859 грн. 53 коп., що складає половину понесених нею витрат. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , щодо стягнення додаткових витрат на утримання їхньої дитини на майбутнє, суд вважає необхідним відмовити, оскільки суду не представлено доказів неминучості таких витрат та саме в такому розмірі, в якому заявлено позивачкою. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 768 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial