Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС» (далі по тексту - відповідач), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничий інформаційно-комерційний центр «КРОК», комунальне підприємство «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ», про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом знесення незаконної забудови та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконною забудовою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є співвласником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. [PERSON] безпосередньо належать нежитлові приміщення, які розташовані в Будинку, загальною площею 199,5 кв.м., а також опосередковано, через ТОВ «ВІКЦ «КРОК», бенефеціарним власником якого є [PERSON] , також належать нежитлові приміщення, які розташовані в Будинку, загальною площею 442,20 кв.м. Відповідач - TOB «ТМО-СЕРВІС» також є співвласником будинку та має на праві власності нежитлові приміщення в Будинку загальною площею 954.40 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень в Будинку складає 2397.8 кв. м. Позивач зазначав, що відповідач самовільно здійснив забудову подвір`я площею 560,71 кв.м. Факт незаконної забудови встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 за позовом третьої особи - КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАІІІЯ», а також актом перевірки від 29.05.2019 року, складеного Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, яку було проведено за зверненням позивача - [PERSON] . Незаконна забудова відповідача безпосередньо перешкоджає позивачу, а також іншим співвласникам, користуватися своєю власністю в будинку, а саме: [PERSON] , а також КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» належить частина приміщень підвалу будинку, вхід до якого закрито незаконною забудовою відповідача. Цей факт також підтверджено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 та актом обстеження нежилих приміщень від 25.04.2019 року в будинку [ADDRESS] . Також позивач зазначав, що більша частина нежитлових приміщень [PERSON] знаходиться на другому поверсі будинку та вікна цих приміщень виходять саме на дах незаконної забудови, який покрито матеріалами, що у літню спеку випарюють у повітря дуже їдкі речовини, які заважать дихати людям у приміщеннях. Треба постійно тримати вікна щільно закритими, щоб не дихати цим смородом від даху. Приміщення незаконної забудови передані в оренду магазину ФОРА, який в цих приміщення окрім торгових приміщень влаштував кулінарію. Витяжки з кулінарії виходять на дах та забруднюють повітря смородом від процесу готування їжі, що також завдає шкоди людям у приміщеннях позивача. Користування вікнами для отримання свіжого повітря з вулиці практично не можливо. Неможливість дихати свіжим повітрям та постійне відчуття смороду від роботи кулінарії та покрівлі даху завдає моральної шкоди позивачу та працівникам підприємства, в яких він є бенефеціарним власником, що також володіють або користуються приміщеннями в Будинку. Це ТОВ «НВКЦ «КРОК» та ТОВ «ЮТА ЛТД», в яких в цілому працюють біля 20 осіб. Працівники цих підприємств постійно скаржаться на задушливе повітря в приміщеннях, в яких вони працюють. А в деякі часи це повітря стає неможливим для нормального дихання від запаху діяльності кулінарії та покрівлі даху. Працівники час від часу скаржаться на погане самопочуття, головний біль, втому, що знижує їх працездатність та безпосередньо впливає на стан здоров`я як самого позивача так і працівників його підприємств. Тому позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. Окрім того, незаконна забудова займає частину подвір`я будинку, тобто розташована на земельній ділянці, за яку всі співвласники будинку за законом повинні сплачувати земельний податок відповідно до своєї частки приміщень будинку. [PERSON] в 2016-2018 роках переплатив земельний податок на загальну суму 61912,00 грн., хоча фактично частина подвір`я була зайнята незаконною забудовою, від якої відповідач отримував комерційну вигоду у вигляді орендної плати від магазину ФОРА. Позивач звертався до відповідача з листом від 15.11.2019 року з приводу переплати земельного податку, але мотивованої відповіді не отримав. Також позивач зазначав, що частина подвір`я будинку мала б використовуватися співвласниками будинку спільно, у тому числі шляхом розміщення на цій частині місць для паркування автомобілів, тощо. Але в даному випадку відповідач використовує цю частину подвір`я виключно у власних інтересах, порушуючи права інших співвласників. Окрім того, вказував, що для опалення приміщення незаконної забудови відповідач здійснює постачання тепла в це приміщення, завдаючи шкоди іншим співвласникам будинку, так як тепломережа будинку розрахована на меншу площу, ніж є фактична. Отже іншим співвласникам не вистачає тепла взимку. Так, в опалювальний сезон 2018 -2019 років приміщення [PERSON] , в тому числі ТОВ «ВІКЦ «КРОК» не опалювалися взагалі або опалювалися недостатньо. Недостатній температурний режим в офісних приміщеннях, де працюють робітники підприємств позивача, безпосередньо впливає на стан їх здоров`я та працездатності. Позивач та працівники більше хворіють в холодну пору року, що також наносить моральної шкоди позивачу та його працівникам. Посилаючись на викладене позивач просив суд зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС» усунути перешкоди у користуванні [PERSON] його власністю шляхом знесення самовільної забудови подвір`я нежитловим приміщенням загальною площею 560,71 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з товариство з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 61912,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. Ухвалою суду від 17.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 07.11.2020 року. 10.10.2020 року від представника третьої особи ТОВ «ВІКЦ КРОК» надійшли письмові пояснення по справі, в яких він погодився із позовними вимогами. 10.10.2020 року від представника третьої особи КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначав, що дії відповідача щодо зведення самочинної забудови завдають майнових збитків третій особі, яка не має можливості здати належні їй приміщення в оренду, оскільки самочинно будівля закриває вхід до належних тертій особі приміщень, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 за позовом третьої особи - КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАІІІЯ», а також актом перевірки від 29.05.2019 року. 15.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що в поданій позовній заяві зазначається, що позивач має у власності приміщення, права на використання яких «нібито», порушує відповідач, проте жодними документами не підтверджує свої права щодо нежитлових приміщень за вказаною в позові адресою. По-друге: позивач не є суб`єктом, який може звертатись із позовом про знесення самочинного будівництва, а отже обрав неналежний спосіб захисту «нібито» порушених прав. В діючому законодавстві встановлено процедуру знесення самочинного будівництва (порядок вирішення питання щодо знесення, виконання судових рішень щодо знесення, забезпечення законності та непорушності прав інших осіб при знесенні), визначено повноважний орган державної влади, до компетенції якого віднесено знесення об`єктів самочинного будівництва. Відповідності до ст. 38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Зазначене кореспондуються із ст. 376 ЦК України, в якій зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. По-третє: щодо «нібито» закриття входу до нежитлових приміщень позивача, то: Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152 зазначені обставині не встановлювались. Позивач не приймав участі у справі, зазначене рішення жодним чином не стосувалось прав Позивача за даним позовом, а отже не може використовуватись як належний доказ по справі. В даному позові предметом доказування заявлено порушення прав позивача на користування своїми приміщеннями та фактів заподіяння шкоди саме позивачу (як фізичній особі), адже саме він і в своїх інтересах через представника звернувся за позовом до суду. Крім того, копія судового рішення не має відмітки про набрання рішенням законної сили та не засвідчена належним чином, а отже також не відповідає вимогам щодо допустимості доказів, встановлених цивільним процесуальним законодавством. Що стосується акту обстеження нежилих приміщень від 25 квітня 2019 року, то він також не стосується жодним чином прав позивача, а отже не має відношення до предмету доказування. Крім того, КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» не відноситься до уповноважених органів державної влади щодо здійснення нагляду за додержанням законодавства при здійсненні містобудівної діяльності та не має повноважень на встановлення ознак/віднесення об`єктів нерухомого майна до об`єктів самочинного будівництва, а ні шляхом складання таких актів, а ні будь-яким іншим способом. Зазначений акт не несе жодних правових наслідків, він виражає суб`єктивну думку осіб, якими його складено. Також відповідач звертає увагу, що позивач не зазначає на якій підставі яких документів вважає себе власником частини підвалу, про «нібито» перешкоди доступу до якого зазначає в позові. Не надає він також жодних доказів, що підтверджували б його право власності та докази перешкод доступу до них. Також в позові зазначено, що, начебто, сморід від кулінарії магазину «Фора» спричиняє неподобства працівникам ТОВ «НВКЦ «КРОК» та ТОВ «ЮТА ЛТД». Зазначено, що опалення до приміщень не постачається в належному обсязі, а також щодо смороду від покриття даху, що спричиняє зниження працездатності співробітників. Отже, фактично посилається на, нібито, порушення прав юридичних осіб у здійсненні ними своєї господарської діяльності. При цьому, будь-які вимоги про порушення прав юридичних осіб не розглядаються в зазначеному спорі. Не виступає в даному спорі позивач і представником а ні працівників зазначених юридичних осіб, а ні самих юридичних осіб. Самостійних вимог не ті, ні інші не заявляли. Отже, немає підстав вважати що описані міркування позивача щодо порушень прав будь-яких інших осіб не мають жодного відношення до справи, та не можуть розглядатись в її межах до заявлення самостійних вимог. Не надає позивач і жодних доказів на підтвердження своїх міркувань. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу представник відповідача також вважає необґрунтованими. 06.11.2019 року надійшли відповіді відповідача на пояснення третіх осіб. 06.11.2019 року представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 07.11.2019 року в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. В судовому засіданні 07.11.2019 року було оголошено перерву у розгляді справи до 19.12.2019 року. 12.11.2019 року від представника відповідача надішли пояснення по справі та заява про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 19.12.2019 року в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. Також ухвалою суду від 19.12.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 26.02.2020 року. 21.02.2020 року представник позивача звернувся зі заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 27.02.2020 року було відмовлено. 28.06.2020 року розгляд справи було відкладено на 19.05.2020 року. 19.05.2020 року розгляд справи було відкладено на 13.08.2020 року за клопотанням представника відповідача. 13.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 08.10.2020 року. 08.10.2020 року розгляд справи було відкладено на 19.01.2021 року за клопотанням представника позивача. 06.01.2021 року представник позивача звернувся зі заявою про забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 12.01.2021 року було відмовлено. 19.01.2021 року розгляд справи було відкладено на 11.03.2021 року за клопотанням представника відповідача. В судовому засіданні 11.03.2021 року представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні 11.03.2021 року представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. Представники третіх осіб в судовому засіданні 11.03.2021 року підтримали позов та просили суд про його задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані сторонами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з актом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради від 29.05.2019 року встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ТМО-СЕРВІС» експлуатує самочинно побудовані та не прийняті в експлуатацію житлові приміщення у нежитловому будинку на [ADDRESS] шляхом надання їх в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Фора» для здійснення ним підприємницької діяльності. Згідно з актом обстеження нежилих приміщень від 25.04.2019 року в будинку [ADDRESS] , складеного КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ», представниками [PERSON] , «ВІКЦ «КРОК» та представників патрульної служби, станом на 25.04.2019 року із загальної площі 2346,3 кв.м. нежитлового будинку [ADDRESS] на балансі КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» перебувають нежилі приміщення загальною площею 225,3 кв.м. (підвал). Решта нежилих приміщень загальною площею 2121,0 кв.м. у вказаному будинку, що перебували на балансі КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ», приватизовано іншими організаціями. На момент перевірки вільних нежилих приміщень загальною площею 225,3 кв.м. у будинку [ADDRESS] встановлено, що прибудинкова територія дворового фасаду вказаного приміщення забудована ТОВ «ТМО-Сервіс» без дозволу підприємства - балансоутримувача та без відповідних дозволяючи документів. Прибудовані споруди обмежують доступ представникам КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» до вільних нежилих підвальних приміщень загальною площею 225,3 кв.м., які перебувають на балансі підприємства. Відповідно до наданого позивачем договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного між Благодійним фондом «Допомога» та [PERSON] , останній купив нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 100,70 кв.м. Разом із тим, жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем створюються перешкоди у користуванні саме його приміщенням, у зв`язку із чим порушені його права, позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 458/1173/14-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 814/2645/15 та від 20 грудня 2019 року в справі №640/13906/17. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначав, що відповідач безпосередньо перешкоджає позивачу, користуватися своєю власністю в будинку. Проте, усі докази, що були надані позивачем, стосуються створення перешкод не позивачу, а КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ». Твердження позивача з приводу того, що більша частина нежитлових приміщень [PERSON] знаходиться на другому поверсі будинку та вікна цих приміщень виходять саме на дах незаконної забудови, який покрито матеріалами, що у літню спеку випарюють у повітря дуже їдкі речовини, які заважать дихати людям у приміщеннях, а також створення перешкод з боку відповідача щодо обмеження користування системою опалення, не підтверджені жодним доказом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва [PERSON] може заявити за умови доведеності факту порушення її прав самочинною забудовою. Разом із тим, в процесі розгляду справи не було встановлено, що були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси позивача (чи існує можливість порушення). Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що на підтвердження заявлених ним вимог, [PERSON] посилався на висновки акту перевірки від 29.05.2019 року, складеного Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва та акт обстеження нежилих приміщень від 25.04.2019 року в будинку [ADDRESS] . Разом із тим, як було встановлено судом, вказані документи не зафіксували жодного порушення прав саме позивача незаконною забудовою. Окрім того, позивач також посилався на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2005 року в справі № 23/152. Проте, вказане судове рішення було надано без відмітки про набрання ним законної сили. Окрім того, із наданого рішення вбачається, що воно було винесене за результатом розгляду позовної заяви КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ», а не позивача та вказаним рішенням було присуджено ТОВ «ТМО-Сервіс» усунути перешкоди в користуванні вільними приміщеннями площею 180,9 кв.м. в будинку [ADDRESS] , що належать КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ», шляхом влаштування запасного входу та аварійного виходу до зазначених приміщень. Вказаним рішенням дійсно встановлений факт того, що діями відповідача щодо самовільної забудови подвір`я площею 560,71 кв.м. унеможливлює право КП «КИЇВСПЕЦЖИТЛОЕКСПЛУАТАЦІЯ» на користування нежилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Разом із тим, сам по собі факт проведення будівельних робіт відповідачем без отримання в установленому законом порядку дозволу на будівництво, не є підставою для захисту права позивача без доведення порушення таких прав (постанова Верховного Суду від 20 грудня 2019 року в справі №640/13906/17). Доказів того, що самочинною забудовою порушено саме права позивача, останнім суду не надано. Посилання позивача з приводу того, що його права порушуються відповідачем з огляду на те, що він здійснив переплату земельного податку також не підтверджені належним доказом, оскільки обов`язок сплачувати податки та порядок їх сплати регламентовано Податковим кодексом України, тоді як обставина щодо переплати земельного податку не встановлена у передбаченому законом порядку. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, в зв`язку із чим позовні вимоги в частині зобов`язання ТОВ «ТМО-СЕРВІС» усунути перешкоди у користуванні [PERSON] його власністю шляхом знесення самовільної забудови подвір`я нежитловим приміщенням загальною площею 560,71 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Як і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 61912,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed