Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування якого вказувала, що 15.09.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1849. Подружжя мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї стало те, що між ними відсутнє почуття поваги та любові один до одного, спільне господарство вони не видують, спільних інтересів не мають, фактично шлюбні відносини між ними припинені, на час звернення позивачем до суду вони проживають окремо. Крім того, їх спільна дитина, буде проживати з нею. На момент предявлення цього позову до суду, між ними не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. На підставі викладеного, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що строк для примирення йому не потрібен, позовні вимоги він визнає повністю. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів та доказів. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України (в ред. 2017 року), суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами дійсно 15.09.2007 року було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1849. Подружжя мають спільного сина - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження дитини, сторони записані батьками. Під час розгляду справи зясувалося, що сторони однією родиною не проживають, миритися наміру не мають. Спільне господарство не ведуть. Так, згідно зіст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннямист.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із роз'ясненнями п.10Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно дост. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за виняткомвипадків, передбаченихст. 184 цього Кодексу. Крім того,ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, в п. 17Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, а тому стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача підлягає на підставіст. 183 СК України. Також судом встановлено, що неповнолітня дітина - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на повному її утриманні. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивачки, а також держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 640 гривень. Відповідно дост. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. За таких обставин, суд, враховуючи вищевказане, вважає, що позов в цій частині позовних вимог також підлягає задоволенню.

Outcome: approved