Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить ухвалити рішення про відібрання у відповідача малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та повернути їх за місцем проживання матері. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона, її чоловік [PERSON] та їх малолітні діти постійно проживали у будинку [ADDRESS] . 7 липня 2017 року відповідач вивіз усі речі [PERSON] в с. Ярунь, де позивач перебувала разом з дітьми під час відпустки та літніх канікул, внаслідок чого позивач разом з дітьми була вимушена тимчасово винаймати інше житло. Судовим наказом від 24 липня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2017 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, а місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визначено з матір`ю. Однак, 27 листопада 2017 року перед тим, як піти у школу, діти заїхали до відповідача, який дітей у школу не пустив і [PERSON] не повернув. Відповідач відмовляється повернути дітей до визначеного рішенням суду місця їх проживання разом з матір`ю, у зв`язку з чим позивач просила задовольнити позов з посиланням на ст. 162 СК України. У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив змінити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] й [PERSON] та залишити їх проживати разом з батьком; звільнити [PERSON] від сплати аліментів за судовим наказом № 285/2614/17 від 24.07.2017 року про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей: в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу). В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що спільне життя з [PERSON] не склалося, у зв`язку з постійними сварками, наріканнями та систематичним приниженням людської гідності. [PERSON] чинила перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом неодноразово звертався до служби у справах дітей, з [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди. Однак [PERSON] приховувала від позивача за зустрічним позовом та від служби у справах дітей адресу орендованої квартири, де проживали вона та їх спільні діти. 27 листопада 2017 року спільні діти повернулись зі школи до будинку [PERSON] , де вони народились і жили до розлучення сторін, та повідомили позивачу, що вони не хочуть проживати з матір`ю. Доньки [PERSON] і [PERSON] пояснювали, що матір їх постійно ображала, залишала в туалеті при вимкненому світлі, заставляла повернути речі, які їм придбала, виганяла жити до батька та принижувала. Будинок позивача по [ADDRESS] є для дітей рідним житлом, поруч з будинком вони ходять до школи, мають друзів, їх соціальні зв`язки є стійкими, їх розірвання негативно відобразиться на інтересах дітей. Проживання в орендованій квартирі разом з матір`ю стало стресом для дітей. У будинку позивача є всі умови для навчання і розвитку дітей. Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає, що зміна місця проживання дітей та визначення їх місця проживання разом з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням ЄСПЛ у справі «М.С. проти України». В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник просили задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач за зустрічним позовом та його представник просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Представник служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність зміни місця проживання дітей та їх проживання з батьком. Допитані в судовому засіданні малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , пояснили що хочуть проживати разом з батьком. У будинку по [ADDRESS] вони проживають разом з батьком та бабцею, звідки ходять до школи, спілкуються з друзями. Інспектор ювенальної превенції Новоград-Волинського ВП Саскіна О.В. пояснила, що до неї звернулась матір малолітніх дітей [PERSON] з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Малолітні діти надали пояснення, що вони бажають проживати разом з батьком. Дільничий інспектор Новоград-Волинського ВП Захарченко О.В. пояснив, що [PERSON] звернувся до відділу поліції з повідомленням про те, що мати малолітніх дітей [PERSON] не повертає підручники для навчання та особисті речі дітей. Неодноразові спроби батька повернути вказані речі, які знаходились у матері, залишилися марними. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 50-52). Судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 липня 2017 року наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача (а.с. 7). Станом на 20 липня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 14\~397 грн. 83 коп. (а.с. 96). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визначено з матір`ю (а.с. 4). Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 7 листопада 2017 року ухвалено вселити [PERSON] і малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5). З 27 листопада 2017 року малолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] почали проживати у будинку батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а матір залишилась проживати у орендованій квартирі [ADDRESS] , про що сторони в судовому засіданні не заперечили. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 24 січня 2018 року працівниками служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради встановлено, що будинок батька [PERSON] [ADDRESS] складається з 4-х житлових кімнат, для сина [PERSON] відведено окрему кімнату, для дочок [PERSON] та [PERSON] іншу, де наявні місця для їх відпочинку, сну, проведення дозвілля та навчання. Діти забезпечені одягом, взуттям відповідно до віку та сезону, книгами й іграшками. Батьком створені належні умови для проживання, утримання та гармонійного розвитку дітей (а.с. 76). По догляду за дітьми [PERSON] допомагає його матір [PERSON] . Згідно довідки Новоград-Волинського міського центру зайнятості від 1 лютого 2018 року середньомісячний дохід [PERSON] становить 1920 грн. (а.с. 80). Відповідно до службової характеристики військової частини [NUMBER] [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 72). Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов від 20 березня 2018 року працівниками служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради встановлено, що [PERSON] мешкає в орендованій квартирі [ADDRESS] , яка складається з 3-х житлових кімнат. Для дочок відведено одну кімнату, для сина іншу, де наявні місця для сну, відпочинку, навчання та проведення дозвілля. [PERSON] створені належні умови для проживання, утримання і гармонійного розвитку дітей. Відповідно до довідки про заробітну плату від 9 січня 2018 року середньомісячний дохід [PERSON] складає 2930 грн. (а.с. 92). Відповідно до виробничої характеристики ТОВ «Агенція-школа іноземних мов «Генерація XXI» [PERSON] за період навчання та роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с. 93). Відповідно до інформації, наданої Новоград-Волинською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8 учні [PERSON] , [PERSON] систематично відвідують школу, не пропускають уроки без поважних причин, навчаються на достатньому і високому рівнях, сумлінно виконують домашні завдання, мають охайний і доглянутий зовнішній вигляд, чемні, виховані, слухняні, мають позитивне відношення до вчителів, школи та навчання. Батьки відвідують батьківські збори, періодично приходять до школи, цікавляться успіхами дітей у навчанні. У проведених бесідах зі шкільним психологом ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8 м. Новограда-Волинського діти виявляють більшу прихильність до батька. [PERSON] наголошує, що з батьком їй добре, він про них турбується, навчає і виховує. [PERSON] та [PERSON] бажання жити з батьком не пояснюють (а.с. 78) Практичний психолог Новоград-Волинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що під час проведення психологічної бесіди з дітьми у них спостерігався врівноважений емоційний стан. При обстежені неповнолітніх дітей за проективною методикою « [PERSON] сім`ї» психологом було запропоновано намалювати членів сім`ї. Послідовність зображення членів сім`ї свідчить про їх ролі в ній, або значимості і (або) авторитетності для дитини. [PERSON] зобразила членів сім`ї у такій послідовності: батько, бабуся, сестра, брат. [PERSON] зобразила на малюнку: бабусю, брата, сестру, брата. [PERSON] зобразив у такій послідовності: батько, сестра [PERSON] , сестра [PERSON] та він сам. Діти не зобразили на малюнках свою маму, відсутність матері на малюнках може означати відсутність емоційного контакту з нею, а також невдоволення сімейною ситуацією. На запитання психолога, чому вони не намалювали матір, кожна дитина відповіла «не хочу малювати маму» Під час бесіди неповнолітні діти висловили прихильність проживати зі своїм батьком [PERSON] (а.с. 119). Висновком органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 11 квітня 2018 року прийнято вважати доцільним змінити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 122). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до першої статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. У справі «М.С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Саме таких висновків щодо застосування зазначених норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 308/422/17-ц). Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, та положення національного законодавства. Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини. У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове. Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн-учасниць. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Дій батька дітей, які були б направлені на розлучення матері з дітьми, судом не встановлено. Судом встановлено одинакові належні умови у сторін для проживання дітей та їх позитивні характеристики. У контексті першочергово врахування інтересів саме дитини, які переважають над інтересами батьків, суд враховує думки малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні пояснили, що мають бажання проживати разом з батьком; висновок органу опіки та піклування, яким визначено доцільним змінити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком; обставини, що діти проживали у будинку батька зі свого народження; усталеність сімейних зв`язків, які існують між малолітніми дітьми, їх батьком та бабою; місце навчання, та сталі соціальні зв`язки дітей з однолітками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що якнайкращим інтересам малолітніх дітей є визначення місця проживання дітей разом з батьком, а тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] про зміну місця проживання дітей підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову [PERSON] про відібрання дітей необхідно відмовити. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки суд дійшов висновку про зміну місця проживання дітей та визначення місця їх проживання разом з батьком, то зустрічні позовні вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів за судовим наказом від 24.07.2017 року підлягають задоволенню, так як вказаний судовий наказ був виданий за обставин, коли малолітні діти проживали разом з матір`ю. Відповідно до\~частини першої\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved