Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є рідною сестрою [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] належала однокімнатна квартира [ADDRESS] . Спадкоємицею усього майна, що належало [PERSON] , є її матір [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. За життя у 1992 році вона склала заповіт, яким заповіла усе своє майно своїй дочці [PERSON] , позивачці по справі. У листопаді 2001 року вона подала заяву до Улянівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . [PERSON] , перебуваючи на пенсії, також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . В подальшому, [PERSON] подав до Улянівської державної нотаріальної контори заяву про зупинення видачі правовстановлюючих документів по причині звернення до суду. За життя [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] не отримав. [INFO] [PERSON] помер. За життя йому на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру успадкувала його дочка [PERSON] , відповідачка по справі. Спадщину, яка складається з 2/9 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] та 2/9 частин земельного паю площею 2,79 га ріллі, що розташований на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] не оформляла. Позивачка отримала у спадщину 7/9 частин однокімнатної квартири [ADDRESS] та 7/9 частин земельного паю площею 2,79 га ріллі, що розташований на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області. У вересні 2019 року вона мала намір зареєструвати місце проживання її дочки [PERSON] у вказаній квартирі, проте отримала відмову у реєстрації місця проживання з підстави відсутності згоди одного зі співвласників. Починаючи з січня 2001 року в цій квартирі проживає її дочка разом з чоловіком. Її дочка намагалась домовитись з відповідачкою про подальше оформлення на позивачку спадщини на 2/9 часток зазначеної квартири, проте домовленість відсутня. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/9 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04 січня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/9 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] , а також на 2/9 частин земельного паю площею 2,79 га ріллі, що розташований на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а.с. 79). Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Однак, оскільки визнання відповідачем позову в частині визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/9 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] . Суми суперечить закону, а питання щодо визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/9 частин земельного паю не стосується предмета позовних вимог, тому ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. В подальшому, у заявах від 01 березня 2021 року відповідачка [PERSON] вказала про помилковість написання нею заяви про визнання позову та про розгляд справи згідно чинного законодавства (а.с. 172, 173). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позив задовольнити. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Від третіх осіб приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамукової С.Ф. та Сумської міської державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна сестра позивачки [PERSON] (а.с. 9, 10). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала квартира по [ADDRESS] (а.с. 13). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її мати [PERSON] (а.с. 90). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11). За життя вона склала заповіт, посвідчений 05 березня 1992 року Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області, яким усе своє майно, де б воно не було, з чого б не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с. 99 на звороті). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти - дочка [PERSON] та син [PERSON] , подавши до Улянівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 84, 86 на звороті, 88 на звороті). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою С.Ф., спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , якій належить 7/9 часток у спадщині, яка складається з однокімнатної житлової квартири [ADDRESS] (а.с. 14, 107 на звороті). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла його дочка [PERSON] , відповідачка по справі, звернувшись до Другої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 120-151). Згідно з вимогами частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Як передбачено пунктами 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, ураховуючи обставини того, що мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин щодо спадкування позивачкою після смерті матері [PERSON] необхідно застосовувати положення чинного на час відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до частин 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з частиною 1 статті 534 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. При цьому, вимогами статті 535 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. За положеннями статті 548 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини 1, 2 статті 549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 560 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняли її діти - позивачка [PERSON] за заповітом, а також її син [PERSON] за законом, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. За життя [PERSON] спадщину після смерті матері не оформив, проте відповідно до вимог статті 548, 560 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. [PERSON] помер [INFO] , тому до спірних правовідносин щодо спадкування після його смерті необхідно застосовувати положення чинного на даний час Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено частинами 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями частини 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Водночас, положеннями статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що відповідачка [PERSON] є спадкоємицею майна після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , який, у свою чергу, успадкував разом із позивачкою [PERSON] майно після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тому відсутні підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/9 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] , оскільки матеріалами справи доведено, що спадкоємицею вказаної частини нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] є відповідачка [PERSON] . При цьому, відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину на вказану частку спірного майна не може слугувати підставою для позбавлення її права на спадщину, оскільки відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити. Оскільки в позові [PERSON] відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed