Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. від 21.07.2007 року. У листопаді 2007 року зареєструвала шлюбу з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . За адресою: [ADDRESS] зареєстрована вона, її чоловік та відповідач, який є її сином. У 2017 році відповідач забрав свої речі та перейшов мешкати на орендовану квартиру, адресу якої не вказав. На телефонні дзвінки відповідач не відповідає, з 2007 року не сплачує комунальні платежі. Крім того, вона як власник вказаного домоволодіння не може певною мірою розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Вона працює медичною сестрою у КНП Криворізька міська лікарня № 9 КМР, отримує мінімальну заробітну плату, вимушена сплачувати комунальні послуги за себе та за відповідача, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Перешкод у користуванні та проживанні житлом відповідачу не чинить. Реєстрація відповідача заважає позивачам в повній мірі здійснювати їх права по користуванню і розпорядженню належним майном, а також позбавляє права на отримання субсидії від держави. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справи без його участі Представник третьої особи Виконкому Покровської районної у місті Ради - Симоненко О.В. проти позову не заперечувала, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сусідкою тривалий час, вони купили дім за адресою: [ADDRESS] , поруч з її родиною 10-14 років назад. Позивачка мешкає в будинку разом зі своїм чоловіком. Також, їй відомо, що у позивачки є дорослий син, але він давно не мешкає з батьками у будинку, не намагаєтся вселитись в будинок, де він знаходиться, їй не відомо. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст.\~15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами\~справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 21.03.2007 року на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Договір нотаріально посвідчений приватний нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., який зареєстрований КП Криворіззьке бюро технічної інвентаризації, запис № 139-43 (а.с.8-11). [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 30.11.2007 року, актовий запис 1241 (а.с.7). Як вбачається з довідки № 85 Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Згідно Акту підписаного головою квартального комітету № 30, [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2007 року (а.с.13). Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивач [PERSON] є єдиною власницею домоволодіння та правомірно набула право власності на нього. Згідно ч. 2\~статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником домоволодіння, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає за адресою: [ADDRESS] більше тринадцяти років, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved