Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити право власності відповідача на 1/2 частку в житловому будинку [ADDRESS] , визнати на нею право власності на вказану частку та стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власником іншої 1/2 частки є відповідач. Позивач зареєстрована та постійно проживає в спірному житловому будинку, а відповідач в ньому не зареєстрована та не проживає, оскільки мешкає в квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Спірний житловий будинок є єдиним житлом позивача, іншого житла вона не має. Крім того, будинок не кам`яний, він побудований з саману у 1960 році, у зв`язку з чим потребує постійного ремонту та догляду, проте відповідач не цікавиться технічним станом будинку та взагалі не виказує інтересу до житла. Спірний житловий будинок неможливо поділити в натурі так щоб кожний мав окрему частину і мав можливість користуватись житлом не порушуючи побут один одного. Спільне користування цим майном не можливо, бо в кожного окрема сім`я, спільне проживання порушить усталений уклад життя, а припинення права власності на 1/2 частку спірного будинку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Позивач намагалась домовитись з відповідачем про поділ майна, продаж належної їй частки, але вона відмовляється, при цьому не приймає участі в утримання будинку у належному стані, не ремонтує житло. Оскільки вирішити питання щодо спірного майна в добровільному порядку відповідач не бажає, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.09.2020 по справі призначено судову будівельно-технічну\~експертизу,\~проведення\~якої доручено експерту (експертам) Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.12.2020 поновлено провадження по справі та зобов`язано позивача внести суму вартості 1/2 частки житлового будинку на депозитний рахунок. У судове засідання, призначене на 03.03.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, надала до суду докази сплати вартості 1/2 частки житлового будинку у розмірі 115214,00 грн. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розгляд справи провести за її відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.11.2000, посвідченим державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Рудою О.М. та відповіддю Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.03.2017. Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 28.12.2019 за № 19.03.03-11/10184/19, наданої на запит суду, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою пунктом 4 частини першої цієї статті. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Згідно висновку №125-066 судової оціночно-технічної експертизи від 01.12.2020 ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] складає 230428,00 грн., в свою чергу вартість 1/2 частки спірного житлового будинку складає 115214,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Миколаївській області кошти у сумі 115214,00 грн., відповідно до квитанції № 0.0.2032145548 від 26.02.2021. Враховуючи визнання відповідачем позову, та те, що частка в праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок відповідача не може бути виділена в натурі, відповідач тривалий час не мешкає в спірному будинку, не здійснює витрати на його утримання, спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим, і таке припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останньої, яка має інше житло в якому і мешкає, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/2 частку у спільному майні. За положеннями частин першої та третьої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За такого, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню на її користь з відповідача. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №125-066 від 20.11.2020, витрат на проведення судової оціночно-технічної експертизи, що складає 1100,00 грн.

Outcome: approved