Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.05.2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 1000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Зокрема, відповідно до п 9.12 Умов та правил банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Крім того, відповідно до п. 6.5 Умов визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах , передбачених цим договором, а згідно із п. 6.6.Умов - уразі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п. 8.6 Умов). Разом з тим, не зважаючи на те, що банком взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, позичальнику своєчасно надані кредитні кошти у визначеному договором розміру, відповідачка взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконала, що призвело до того, що станом на 30 вересня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 2293,40 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 641,69 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 932,90 дол. США., заборгованість по комісії за користування кредитом - 550,00 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 62,58 дол. США, штрафу (процентна складова) - 106,23 дол. США. Тому посилаючись на вказане, банк просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2008 року в розмірі 2293,40 грн., що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2013 року складає 18 324,25 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 43). Відповідачка, не зважаючи на те, що про час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином за останньою відомою адресою місця її проживання, про що у справі маються належні докази (а.с. 35, 42 ), в судове засідання не з'явилася та про причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 26 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 1000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8). Відповідно до п 9.12 Умов та правил банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Крім того, відповідно до п. 6.5 Умов визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах , передбачених цим договором, а згідно із п. 6.6.Умов - уразі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого та Овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (п. 8.6 Умов). Як встановлено судом, відповідачка [PERSON], підписуючи заяву про надання кредиту, засвідчила, що ознайомилася та погоджується з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с 8), що свідчить про те, що відповідачка з умовами була ознайомлена й відповідно сторони досягли домовленості щодо строків та порядку дії договору, сплати процентів та повернення кредитних коштів, а також інших істотних умов кредитного договору. При цьому, надані позивачем на підтвердження свої вимог Правила та умови надання банківських послуг діяли на час укладенні кредитного договору між сторонами, що підтверджується наказом від 20 грудня 2007 року «Про затвердження актуалізованих Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 25, 27-33). Також судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за укладеним між сторонами кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредитні кошти у визначеному договором розмірі, однак позичальник взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком суми боргу (а.с. 4-6). Зокрема, станом на 30.09.2013 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 2293,40 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 641,69 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 932,90 дол. США., заборгованість по комісії за користування кредитом - 550,00 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 62,58 дол. США, штрафу (процентна складова) - 106,23 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2013 року складає 18324,25 грн., що підтверджується наданими позивачем суду розрахунками (а.с. 4-7). Крім того, відповідачкою [PERSON] останнє погашення за кредитним договором здійснено 26 травня 2009 року, що також відображено у наданому позивачем розрахунку. Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved