Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 08 вересня 1995 року між нею, [PERSON], [INFO] та відповідачем, [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва було зроблено відповідний актовий запис за номером 1206, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER].Від цього шлюбу у них народилася діти: [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва було зроблено відповідний актовий запис за номером 1882, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис за номером 510, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Сторони проживали разом однією сім'єю, однак після певного періоду часу фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки. Таким чином, вважає, що їхнє спільне з відповідачем життя, на жаль, не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дітей, що суперечить її уявленням про сім'ю. Також на цьому підґрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. На даний момент, спільне господарство ними разом не ведеться. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її законним інтересам та інтересам їхніх дітей, які мають істотне значення. Вважає, що поведінка відповідача та його погляди на подружнє життя, у тому числі щодо методів виховання дітей, не зміняться. Подаючи даний позов, вважає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вона не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Спір про поділ майна, що є їх спільною власністю, на момент подачі даної позовної заяви між мною та Відповідачем відсутній. Після розірвання шлюбу малолітня дитина, [PERSON], [INFO] буде проживати з позивачем.. За час їхнього спільного життя з Відповідачем, останній не повною мірою бере участь в утриманні нашої спільної дитини, а я самостійно не в змозі забезпечити дитину усім необхідним відповідно до її віку. В зв'язку з тим, що між мною та Відповідачем не було досягнуто домовленості щодо способу та розміру утримання нашої малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Відповідач не виконує покладений на нього обов'язок утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявляється у тому, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, у витратах, які здійснюються в зв'язку з забезпеченням малолітньої дитини всім необхідним для її проживання та розвитку, а саме: витрати на харчування, одяг, необхідне профілактично-оздоровче лікування тощо. Вважаю, що сума, яка покриє усі мої витрати по утриманню дитини становить 1/3 частину від усього заробітку відповідача. Ця сума є обґрунтованою, так як витрати на дитяче харчування, сезонний одяг (який постійно необхідно оновлювати, оскільки дитина у її віці швидко росте), а також на медично-профілактичний догляд є необхідністю. Відповідач - працездатна людина і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у такому розмірі. На підставі вищевказаного просила суд розірвати шлюб між мною, [PERSON], [INFO] та Відповідачем. [PERSON], [INFO] (актовий запис № 1206, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]).Строк для примирення не надавати. Стягнути з Відповідача, [PERSON], [INFO] на користь позивача, [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усього заробітку Відповідача до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на Відповідача. У судове засідання позивач не з»явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з»явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій проти позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 08 вересня 1995 року між нею, [PERSON], [INFO] та відповідачем, [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва було зроблено відповідний актовий запис за номером 1206, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER].Від цього шлюбу у них народилася діти: [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва було зроблено відповідний актовий запис за номером 1882, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис за номером 510, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, примирення сторін є неможливим. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Таким чином, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей та матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на момент розгляду справи у суді обставин, які свідчать про те, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини (аліменти) [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усих видів заробітку, щомісячно, починаючи з 15.12. 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривня 21 копійка, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривня 21 копійка. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved