Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Бекерай», ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» про визнання трудових відносин припиненими з 22.12.2015 року, зобовязати ПП «Бекерай» видати їй трудову книжку з записом про припинення трудових відносин та ознайомити її з наказом про звільнення та видати його копію, посилаючись на те, що з 08 вересня 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з ПП «Бекерай». З вересня 2015 року ПП «Бекерай» фактично перестало вести свою господарську діяльність, жодних угод не укладалось, а тому залишатись на посаді директора непрацюючого підприємства у позивача не було підстав. 01 грудня 2015 року вона написала заяву про звільнення на підставі\~ч.1\~ст. 38 КЗпП України. Однак, відповідачем заява залишена без задоволення. В судове засідання позивач не зявилася, однак на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, уточнила позовні вимоги та просила розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між нею та ПП «Бекерай». В судове засідання відповідачі не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З протоколу №08/09 загальних зборів учасників ПП «Бекерай» від 08.09.2014 року вбачається, що [PERSON] призначено на посаду директора підприємства з 09 вересня 2014 року (а.с.4). З наказу №112-К від 09.09.2014 року вбачається, що [PERSON] приступає до виконання обовязків директора ПП «Бекерай» з 09.09.2014 року (а.с.5). З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] є керівником ПП «Бекерай» (а.с.6-7). З статуту ПП «Бекерай» ідентифікаційний код 35846436 від 25.06.2012 року вбачається, що ПП «Бекерай» є юридичною особою приватного права з моментиу його державної реєстрації і діє відповідно до ЦК України, ГК України, цього статуту та інших чинних нормативних актів. Підприємство є самостійним субєктом господарювання корпоративним підприємством. Підприємство є підприємницьким господарським товариством. Організаційно правова форма підприємства приватне підприємство. До складу учасників підприємства входить ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат». Органами управління Підприємством є: загальні збори учасників підприємства; одноособовий виконавчий орган директор. До виключної компетенції загальних зборів належить: призначення та відкликання директора підприємства (а.с.8-20). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» вбачається, що керівником є [PERSON] (а.с.21-22). Із заяви позивача директору ПАТ «ВАтутінський хлібокомбінат» [PERSON] від 01.12.2015 року вбачається, що [PERSON] просить звільнити її за власним бажанням (а.с.23). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 08.12.2015 року представник ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» отримав рекомендований лист із заявою про звільнення за власним бажанням [PERSON] (а.с.24). Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.38,39). Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно із ст. ст. 3, 221, 231 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами і доповненнями) безпосередньо у районних (міських) судами розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, спори з питань переведення на іншу роботу і накладення дисциплінарних стягнень. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Виходячи із положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та ст. 13 цієї Конвенції, яка визначає право на ефективний спосіб захисту прав, слід дійти висновку про те, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Таким чином, судом встановлено, що відповідачами порушено право позивача на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а тому даний позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved