Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради, третя особа Криворізька універсальна товарна біржа, про визнання договору дійсним та визнання права власності, укладеного 26.05.2000 року у Криворізькій універсальній товарній біржі, згідно з яким [PERSON] купила у [PERSON] квартиру за [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 26.05.2000 року між нею та [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв представник за довіреністю [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який був зареєстрований у Криворізькій універсальній товарній біржі під номером 003/298-Н та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу під № 51 п сторінка 262, запис 262. Умови договору сторонами виконано повністю. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, позивач не може розпорядитись вищевказаною квартирою на власний розсуд. У зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, а також відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов до суду не подав. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою, в якій просила розгляд справу у її відсутність та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Криворізької універсальної товарної біржі у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 26.05.2000 року між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний Договір укладено та зареєстровано у Криворізькій універсальній товарній біржі під номером 003/298-Н від 26 травня 2000 року. Договір нотаріально не посвідчений. У пункті 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що квартира продана за 1700 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цієї угоди. (а.с. 8) За вказаних обставин судом встановлено, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.05.2000 року сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а продавець прийняв грошову суму в розмірі 1700 грн. за продаж вищевказаної квартири. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 30 червня 2000 року, книга 51П стор. № 262, запис №262. (а.с. 9) Відповідно до довідки КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №191427 від 10.09.2021, вбачається, що згідно до даних архівної справи станом на 31.12.2012 квартира , розташована в [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності в КП «Криворізьке РБТІ`ДОР» в реєстровій книзі 51П-262-262 на ім`я [PERSON] (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 26.05.2000 на Криворізькій універсальній товарній біржі, реєстраційний номер 003/298-Н (а.с.38). [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - а саме в посвідченні Договору купівлі-продажу належної їй квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 26.05.2000 року Товарною біржею «Криворізька універсальна» Дніпропетровської області, за реєстровим №003/298-Н, не відповідає вимогам законодавства, зі сторони Продавця. Запропоновано [PERSON] звернутися до суду за вирішенням цього питання, що підтверджується копією Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. від 06.11.2021 (а.с.45). Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Крім того, у судом встановлено, що приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. 06.11.2021 року відмовлено [PERSON] у посвідченні Договору купівлі-продажу належної їй квартири та запропоновано звернутися до суду із відповідним позовом, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання за нею права власності на спірну квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved