Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 22.01.2013 року між ним та донькою відповідача [PERSON] було укладено шлюб. Ще до укладення зазначеного шлюбу між ним та відповідачкою досягнуто усної домовленості, що він разом із дружиною буде проживати у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS], яка в той час перебувала у непридатному для проживання стані, та зобовязався провести капітальний ремонт вказаного нерухомого майна в обмін на обіцянку відповідачки оформити за ним право власності на відремонтовану квартиру. При цьому зазначав, що ним у період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року були проведені ремонтні роботи у будинку та фактично здійснена його повна реконструкція. На вказані роботи ним були витрачені грошові кошти в сумі 615342 грн., які складаються з витрат на придбання будівельних матеріалів 133293 грн., витрат за наданні послуги по проведенню ремонтних і будівельних робіт 354995 грн., витрати на придбання електрообладнання, систем опалення і водопостачання 53614 грн., витрат на одержання відповідних дозволів та погоджень на проведення ремонтних робіт 70720 грн., транспортних витрат повязаних з проведенням ремонтних робіт 2720 грн. Дані кошти були його особистими та набутими до шлюбу, що підтверджується довідками про рух коштів на його банківських рахунках. Разом з тим, після закінчення ремонтних робіт у будинку відповідач відмовилась передавати йому у власність спірну квартиру та компенсувати кошти витрачені на її ремонт, у звязку з чим в сімї утворилась конфліктна ситуація, яка в подальшому призвела до розірвання шлюбу між ним та [PERSON], який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.07.2014 року. Вважає, що витрачені ним грошові кошти на ремонт належного відповідачу майна є набутими нею безпідставно, а тому в силу ст. 1212 ЦК України вона зобовязана повернути йому витрачену ним суму в розмірі 615342 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України сплатити 3 % річних в сумі 18450, 26 грн. та інфляційні 120403 грн. Посилаючись на вказане, а також ураховуючи висновки судово-будівельної експертизи, збільшивши в ході розгляду справи заявлені позовні вимоги, просив посилаючись на норми матеріального права, стягнути з відповідача на його користь вартість понесених ним витрат на капітальний ремонт будинку [ADDRESS] в сумі 1135829,00 грн., інфляційні нарахування в розмірі 120403,89 грн., три проценти річних в розмірі 18460,26 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримав та просив про його задоволення. При цьому суду пояснив, що до одруження з донькою відповідачки, між ним та [PERSON], була досягнута усна домовленість, при свідках, що він відремонтує належну їй квартиру, в якій в подальшому він буде проживати разом із дружиною, а вона в свою чергу оформить право власності на цю квартиру на його імя. На виконання вказаної домовленості він разом зі своїми батьками зайнявся ремонтними роботами, виготовленням технічної документації та документів на газопостачання, при цьому його колишня дружина в цих клопотах участі не приймала. В цілому квартира ззовні схожа на будинок та на території будиноковолодіння по [ADDRESS] існує ще один будинок, де проживала відповідач та її чоловік, в період проведення ремонту у спірний квартирі, інший будинок не ремонтували. Вказував на те, що в розрахунок ціни позову ним не включені витрати на ремонт даху. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання, будучи неодноразово належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилася. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми фактично понесених ним коштів на проведення ремонтних робіт у будинку відповідача, а ті квитанції, які ним надані суду не підтверджують, що будівельні матеріали були придбані саме за рахунок коштів позивача. Крім того, надані позивачем виписки з банківських рахунків про рух коштів також не підтверджують факт того, що кошти, які знімалися позивачем з цих рахунків використовувалися для придбання будівельних матеріалів. Відомості, які містяться в цих виписках свідчать виключно про те, що позивач знімав кошти, однак через деякий час повторно їх вносив на рахунки, що може свідчити про те, що у такий спосіб він отримував певні доходи. Також зазначив, що позивачем враховуючи характер спірних правовідносин сторін невірно обрано спосіб захисту свого як він вважає порушеного права. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її сином та їй відомо, що плануючи одружитись, у її сина з невісткою виникло питання житла та [PERSON] запропонувала щоб молода сімя проживала у будинку, який розташований на подвірї по [ADDRESS]. Будинок був у поганому стані та син домовився з [PERSON] про те, що він зробить ремонт будинку після чого будинок перейде у його власність. Ремонті роботи були розпочаті осінню 2012 року та тривали до 2013 року, після чого [PERSON] відмовилась виконувати домовленість та передавати у власність [PERSON] спірний житловий будинок. Вказувала на те, що ремонті роботи в спірному житлі проводились за власний рахунок її сина, а [PERSON] участі в ремонті не приймала. Окрім відремонтованого будинку по [ADDRESS] існує ще один будинок та вона не бачила щоб у ньому також велись ремонті роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що коли його син планував одружуватись та постало питання житла він рекомендував купити окрему квартиру для проживання сина та невістки, проте [PERSON] виступила ініціатором ідеї, щоб молода сімя проживала у будинку по [ADDRESS], який в подальшому обіцяла переоформити на сина в обмін на те, що він його відремонтує. Будинок був у непридатному для життя стані, а тому [PERSON] провів у ньому великий обсяг ремонтних робіт за власні грошові кошти, які були зароблені ним до весілля, проте [PERSON] відмовила виконувати обіцянку та передавати будинок у власність сина. Щодо ремонту іншого будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює на одній з кафедр БДМУ та його місце роботи знаходиться по [ADDRESS], а тому він мав змогу майже щодня спостерігати за ремонтними роботами, які проводились в будинку [ADDRESS]. Йому не відомо скільки саме грошових коштів [PERSON] витратив на ремонт будинку, проте він був свідком як останній неодноразово особисто розраховувався з робітниками, також він знає, що [PERSON] особисто ще до одруження заробив значну кількість грошових коштів, а тому мав змогу самостійно відремонтувати будинок. [PERSON] було відомо про проведення ремонтних робіт у спірному будинку, проте він жодного разу не бачив щоб вона приймала в них участь. Про домовленість між [PERSON] та [PERSON] щодо оформлення права власності на будинок за [PERSON] в обмін на проведення ним ремонтних робіт йому було відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на замовлення позивача він встановлював сантехніку в спірному будинку та всі домовленості і розрахунки відбувались між ним та [PERSON], відповідачку він жодного разу не бачив та з нею не спілкувався з приводу ремонту в будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачем його познайомила [PERSON] та з ним він домовлявся про проведення електрики у будинку по [ADDRESS]. У сусідньому будинку на цьому ж подвірї проживала відповідачка з донькою та коли він прийшов виконувати обумовлені з позивачем роботи, то в спірному будинку також працювали сантехніки та робітки, які добудовували другий поверх, в будинку крім стін нічого тоді не було зроблено. За виконані ним роботи він отримав приблизно 2500 грн., які йому виплатив позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює в ПП «Газпромбуд» та виконує роботи по встановленню газового обладнання. Він знайомий з позивачем та відповідачем, оскільки виконував монтаж газового обладнання в обох будинках по [ADDRESS], які були оформленні на [PERSON], крім того уся документація на проведення газу та встановлення газового обладнання була надана відповідачкою, позивач лише розраховувався за виконанні роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що працює на посаді зварювальника в ПП «ГазпромБуд» та йому відомо, що позивач звернувся на фірму в якій він працює з замовленням про проведення монтажних газозварювальних робіт в будинку по [ADDRESS]. За вказаною адресою знаходилось два будинки та під час проведення робіт були присутні ще дві жінки, з якими він безпосередньо спілкувався. Йому відомо, що договір про надання монтажних і газозварювальних робіт в обох будинках укладався між керівництвом фірми та позивачем, який в свою чергу також оплачував проведенні роботи. Хто саме займався придбання необхідних товарів для виконання замовлених робіт йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями ст.ст. 3,4,10,11,60 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в\~\~\~ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 76/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS], яке складається з двох житлових будинків літ. А та літ. Г. належить на праві власності [PERSON] (а/с 25 Том 1). Також з матеріалів справи убачається, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із дочкою відповідачки, який було зареєстровано 22.01.2013 року, а в подальшому на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.07.2014 року, - розірвано. Крім того, під час шлюбу у позивача та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO] (а/с 20,21 Том 1). Крім того, як убачається з відмітки у копії паспорта позивача, 29.10.2013 року останній зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а/с 12 Том 1). Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що ним у квартирі [ADDRESS] були проведені ремонтні роботи з реконструкції будинку, які проводилися за його особисті кошти згідно домовленості із відповідачем, яка в свою чергу в подальшому мала переоформити право власності на даний будинок на його імя, однак оскільки відповідач наданої обіцянки не виконала та не повернула йому вкладені у ремонт кошти, просив їх стягнути з неї на свою користь на підставі ст. 1212 ЦК України. Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №874 від 01.12.2015 року, в період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року відбулись будівельно-ремонті роботи по реконструкції квартири [ADDRESS], кошторисна вартість яких становить 310790 грн., а вартість використаних будівельних матеріалів 166263 грн. (а/с 2-28 Том 2). Відповідно до договору підряду 10.10.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній зобовязувався на замовлення позивача здійснити роботи по демонтажу старого даху, монтажу нового даху та вивозу сміття за адресою [ADDRESS], вартістю 100550 грн. (а/с 26 Том 1). Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 27.11.2012 року, позивачем сплачено [PERSON] грошові кошти в сумі 100550 грн. за виконанні ним роботи обумовлені вказаним вище договором підряду (а/с 27 Том 1). Також, відповідно до договору підряду на ремонт приміщення від 03.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній зобовязувався на замовлення позивача здійснити підйом стелі, облаштування внутрішніх стін, облаштування фасаду, облаштування горища, облаштування паркану, встановлення кришки підвалу, монтування вікна для газу, надати послуги по облаштуванню бетонної площадки перед будинком, по будівництву паркану, монтажу сходів, послуги по внутрішніх малярних роботах за адресою [ADDRESS], загальною вартістю 182708 грн. (а/с 28 Том 1). На підставі акту приймання-передачі виконаних робіт від 28.11.2013 року за виконано [PERSON] роботу на підставі вказаного вище договору підряду позивачем сплачено 182708 грн. (а/с 29). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №874 від 05.10.2015 року, згідно товарних чеків, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, закупівельних актів про покупку будівельних матеріалів, які відповідають оригіналам, що знаходяться у справі, на придбання будівельних матеріалів було витрачено 68875 грн. 53 коп., проте встановити чи відповідає кількість заявлених позивачем витрат при будівельних роботах, які проводились в період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року в приміщені квартири [ADDRESS], експерту не надається можливим в звязку з неможливістю ідентифікувати дані товарні чеки та чи дійсно дані будівельні матеріали були витрачені на ремонт проведений в приміщенні квартири [ADDRESS]. Крім того, висновком №16133 від 17 червня 2017 року встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 45,5 кв.м. на час до проведення ремонтних робіт (станом на листопад 2012 року), визначена за порівняльним підходом в цінах на дату оцінки 16.06.2017 року, становить 682227 грн. Ринкова вартість квартири на день проведення експертизи, визначена за порівняльним підходом в цінах на дату оцінки 16.06.2017 року та становить 1395782 грн. Розрахунок обємів робіт необхідних для будівництва (ремонту, реконструкції) виконаного в квартирі [ADDRESS], було здійснено на підставі натурних вимірів; матеріалів інвентаризаційної справи; висновку №874 судової будівельно-технічної експертизи від 01 грудня 2015 року; висновку №416 додаткової судової будівельно-технічної від 21 червня 2016 року; договору підряду від 03 вересня 2012 року; договору підряду від 12 жовтня 2012 року; розрахунку до позовної заяви про стягнення безпідставно набутого майна та послуг і вартості ремонту квартири. Вартість будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт, в квартирі [ADDRESS] становить 683604,00 грн., в тому числі вартість прямих та загальновиробничих витрат (без ПДВ) становить 559685,00 грн. Вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконання будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт у квартирі[ADDRESS] становить (без ПДВ) 452225,00 грн. Так, згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог , суд приходить до висновку що позивачем документально не підтверджено суму понесених витрат на здійснену реконструкцію спірного будинку, а надані відповідно до договорів підряду на виконання ремонтних робіт від 10.10.2012 року та від 03.09.2013 року, акти приймання-передачі виконаних робіт від за виконану роботу згідно договорів підряду на загальну суму 283258 грн., не є належними доказами, які б достовірно підтверджували факт понесення безпосередньо позивачем за рахунок власних коштів таких витрат, оскільки ним не надано суду жодної квитанції, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касового чеку тощо, згідно яких він би дійсно сплачував такі кошти виконавцям певних робіт. Також суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази посилання позивача на квитанції, накладні та товарні чеки, копії і оригінали яких містяться в матеріалах справи, оскільки відсутні докази, які б підтверджували що придбані за цими розрахунковими документами будівельні матеріали були використанні при реконструкції квартир [ADDRESS] та придбавались [PERSON] саме з цією метою. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на довідки ПАТ «Комерційний банк «Глобус» щодо зміни суми грошових коштів на відкритому у цьому банку поточному рахунку позивача, оскільки останні не містять необхідної інформації щодо предмету доказування та не доводять факту використання грошових коштів, які перебували на поточному рахунку позивача відкритому в банку ПАТ «КБ «Глобус» саме для реконструкції квартири [ADDRESS]. При цьому, даючи оцінку показам свідків в сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що останні не підтверджують розміру витрачених позивачем грошових коштів на реконструкції саме квартири [ADDRESS], оскільки свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали на те, що домовленості про ремонті роботи вони вели з позивачем, який з ними розраховувався, джерела походження грошових коштів та хто саме придбавав будівельні та інші необхідні матеріали їм невідомо. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON], які проводили монтаж газопостачання, зазначили, що працювали в обох будинках по [ADDRESS] та обидва спілкувались з [PERSON] як власницею будинковолодіння. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що ремонт в квартирі [ADDRESS] проводився за кошти позивача, проте їх покази не підтверджують яка саме грошова сума була витрачена позивачем на реконструкцію спірної квартири та не спростовують участь [PERSON] у ремонтних роботах як власниці спірного майна. Так, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. При цьому, згідно правових висновків сформованих Верховним Судом України у постанові №6-88цс13 від 02.10.2013 року, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Крім того, як вбачається з правової позиції Верхового Суду України, висловленої у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають\~ рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням,\~ якщо при вселенні\~ між\~ цими\~ особами,\~ наймачем\~ та членами його сім'ї,\~ які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). Так, в період часу з 22.01.2013 року по 01.07.2014 року позивач перебував у шлюбних відносинах з донькою відповідача та з дозволу відповідача певний період часу разом з дружиною проживав у належній їй квартирі, а тому набув статусу члена сімї власника . Як було встановлено судом, спірні правовідносини сторін виникли саме\~ у звязку відшкодуванням\~ витрат, понесених позивачем\~ на поліпшення речі, яка не була у його власності, а належала відповідачу. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №874 від 01.12.2015 року та обставин визнаних в судовому засіданні сторонами та їх представниками, ремонті роботи в спірній квартирі проводились у період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року, при цьому зареєстрованим за вказаною адресою відповідач був лише 29.10.2013 року, тобто по закінченню ремонтних робіт та після укладених ним договорів підряду на виконання ремонтних робіт у спірній квартирі. Таким чином, на момент виконаних на замовлення позивача будівельних робіт, у відповідача відсутні були правові підстави покращувати належну їй річ за рахунок коштів позивача, проте будучи обізнаною про виконання таких робіт у належній їй квартирі, відповідач не вчинила жодних дій з метою перешкодити або заперечити такі покращення її майна. За таких обставин, суд враховуючи те, що за рахунок позивача дійсно майно відповідача значно збільшилось у своїй вартості та ним були проведені певні роботи, однак підстав для задоволення позову не знаходить, оскільки ним не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної фактичної суми понесених ним витрат на проведення будівельних робіт. Також суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного. Так, відповідно до\~ ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). У статті 549 ЦК України як один із видів забезпечення виконання зобовязання передбачена неустойка (штраф, пеня). Неустойкою, згідно приписів цієї статті, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання і які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або від несвоєчасно виконаного зобовязання.\~ При цьому стягнення 3 процентів річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України не є неустойкою, адже є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання. Відповідно до\~ п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснюється, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. У відповідності до правової позиції, сформованої Верховним судом України в постанові від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс 14,\~ ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами зобовязальних правовідносин, які випливають з грошового зобовязання, а тому вимоги ст. 625 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають. Крім того, слід також зазначити те, що враховуючи зміст позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яку позивач обраховує виходячи з 3 % річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Щодо вимог позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Так, згідно\~ст. 12 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Частиною ч. 2\~ст. 56 цього Кодексу визначено, що особа, яка надає правову допомогу має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послух та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п. п. 47, 48 Постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України\~\~з розгляду\~\~цивільних і кримінальних справ № 10\~\~від 17 жовтня 2014\~\~року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір\~\~якої визначено відповідним законом стягується\~\~не лише за участь\~\~у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення\~\~інших дій\~\~поза судовим засіданням, безпосередньо\~\~пов`язаних\~\~із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені\~\~витрати\~\~мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність\~\~документального\~\~підтвердження\~\~витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою\~\~для відмови\~\~у задоволенні\~\~вимог\~\~про відшкодування\~\~таких витрат. Зокрема, як убачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Ткачуком В.В. дійсно укладено договір про надання правової допомоги. Разом з тим, позивачем не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також не надано детального розрахунку витрат за надану правову допомогу. За таких обставин, суд оцінивши усі докази в їх сукупності, приходить до висновку що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed