Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У грудні 2020 році [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ майна подружжя в якому просив: визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; припинити право спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за кожним. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 07 вересня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період знаходження в шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] . На теперішній час позивач намагається поділити майно з відповідачем, проте дійти згоди про порядок та розміри часток сторони не можуть. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 31 березня від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому відповідача просила відмовити в задоволенні позову з огляду на його безпідставність. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2021 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання, призначене на 13 вересня 2021 року сторони не з`явились з невідомих суду причин. Адвокат Степіна Н.Г., яка діє в інтересах позивача, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У 2017 році [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 10 2017 року, укладеного із [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. набула у власність квартиру [ADDRESS] . При цьому [PERSON] 23 жовтня 2017 року надав згоду [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] . Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири є [PERSON] (реєстраційний номер обєкта нерухомості 274203148101, дата реєстрації права власності 23 жовтня 2017 року). Надалі рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 січня 2019 року розірвано шлюб зареєстрований 07 вересня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 373. Після розірвання шлюбу дружині відновлено прізвище - « [PERSON] ». Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає таке. Згідно із частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Така ж правова позиція викладена і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як свідчать матеріали справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2013 року до 2019 року. Відтак, спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] придбано сторонам під час шлюбу. Тому це майно належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Будь-яких доказів на спростування зазначеного, матеріали справи не містять. За такого позов підлягає задоволенню. Квартиру [ADDRESS] слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя слід припинити шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за кожним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved