Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначав, що йому належить 1 / 2 частина будинку по [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу № Н8-818 від 22.10.1998 р. Одразу після реєстрації у КП ХМБТІ відповідач у встановленому порядку вселився в належний позивачу житловий будинок та проживав у ньому до 2002 р. З 2002 р. відповідач не проживає у будинку, так як він вступив у шлюб та мешкає за місцем проживання жінки. З того часу він у будинку позивача не проживає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Зазначив, що добровільно знятися з реєстраційного обліку у домоволодінні відповідач не бажає, оскільки йому ніколи. Відповідач жодного разу у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Зі згоди позивача та враховуючи вимоги ст. ст. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права у спосіб передбачений законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу № Н8-818 від 22.10.1998 р. є власником 1 / 2 частини домоволодіння по [ADDRESS] ( а.с.3). У зазначеному житловому приміщенні, як вбачається із довідки ділянки № 3 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова від 11.10.2013 року № 419, яка видана [PERSON], що у будинку [ADDRESS] зареєстровані:[PERSON] - його дружина [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] - син (а.с. 8). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відсутності речей відповідача у будинку позивача, а також той факт, що з 2002 року відповідач у домоволодінні не проживає. Після реєстрації шлюбу забрав свої речі і проживає у дружини. Останні два роки жодного разу не бачили його у будинку позивача. Раніше він навідував батька та матір , останнім часом не приходить навіть на свята. Усе вищезазначене дає суду підстави вважати, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, факт його не проживання з 2002 року підтвердили свідки. Доказів іншого суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч.1 ст.219 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України регулюються правовідносини,які виникають між власником житла та членами його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved