Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 09.02.1997 року згідно договору купівлі-продажу квартири, вона придбала у власність квартиру [ADDRESS], м. Вільногірськ, Дніпропетровської області. В зазначеній квартирі зареєстрована вона, її колишній чоловік - [PERSON], їх доньки та онуки. Шлюб між сторонами розірвано 19.01.2009 року. З січня 2008 року відповідач залишив сім'ю, до квартири інтересу не проявляв, особисті речі забрав, вселитися не намагався, без поважної причини, протягом більше 5 років поспіль, спірним житлом не користувався, участі в утримання житла та сплаті комунальних послуг не брав. Тим, що вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який членом її сім'ї вже не являється, порушуються її права, як власника житла, вона не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в належній їй квартирі. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала телефонограму в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов обґрунтування підтримала (а.с. 18, 24, 30). Відповідач до суду двічі не з'явився, про дату розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації належним чином (а.с. 28, 29). Про причини своєї неявки від відповідача ніяких повідомлень до суду не надходило. Третя особа [PERSON] двічі викликалась в судове засідання, повідомлена про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила (а.с. 24, 30). Третя особа, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судове засідання свого представника не направила, але надала заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 23, 25, 26 ). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.02.1997 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). З акту депутата Вільногірської міської ради VI скликання складено акт від 09.12.2013 року № 677 вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] за адресою [ADDRESS] не мешкає з 2008 року, його особистих речей в квартирі немає (а.с. 7). Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетрвоської області від 19 січня 2009 року, з 18.02.1989 року по 2009 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох доньок, одна з яких на теперішній час є неповнолітньою, з січня 2008 року припинили сімейні та шлюбні відносини, мешкають окремо (а.с. 8, 9). Згідно довідки від 14.11.2013 року за № 4466, в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником майна або законом. З матеріалів справи вбачається, що спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, а тому у даному випадку не можливо застосувати норми ЖК УРСР, а саме статті 71, 72 ЖК УРСР. Положення вказаних норм на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджуються, оскільки вказані норми регулюють питання щодо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, до якого спірна квартира не належить. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з цього, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю. Реєстрація прав на майно лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні, яке придбано на час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проживав у ньому та в подальшу змінив місце проживання. Слід зазначити, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, яке є составною частиною права власності, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права власності на спірне майно. В процесі даного судового розгляду таке спірне питання між сторонами судом не вирішується. Тому за наявності у відповідача права користування спірною квартирою, як власника житла, що випливає з положень діючого законодавства, в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі. З огляду на це понесені судові витрати позивачу не компенсуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed