Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТВЗК «Київський національний академічний театр оперети», [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просила: 1. Визнати недостовірною інформацію розповсюджену: відповідачем [PERSON]: «[PERSON] самостійно вирішує розмір свого окладу...»; «[PERSON] некоректно відгукується про роботу інших акторів театру, заявляючи, що всі ролі може грати вона одна»; «Були ситуації, коли актриса не з'являлась на проведення вистави...»; «...кичиться своїми двома вищими освітами, званнями, які невідомо як отримала, адже колектив театру не подавав її кандидатуру на представлення до присвоєння звання (заслуженої та народної артистки України); відповідачем [PERSON]: «[PERSON] завдяки протекціям, оскільки її зять був водієм Президента України Кучми Л.Д., отримала два звання за рік, хоча це є порушенням Закону». 2. Зобов'язати: відповідача Київський національний академічний театр оперети від імені якого діє відповідач [PERSON], протягом 10 робочих днів після вступу рішення в законну силу скликати збори трудового колективу з повісткою дня спростування недостовірної інформації щодо [PERSON] поширеної на зборах трудового колективу від 25.10.2012 і оформити протокол зборів трудового колективу де відбулось спростування поширеної щодо [PERSON] недостовірної інформації та направити її на адресу Головного управління культури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та об'єднання первинних профспілкових організацій працівників театрально видовищних підприємств Київська міська профспілка працівників культури. відповідача [PERSON] на зборах трудового колективу спростувати недостовірну інфомацію, зокрема те, що: «[PERSON] самостійно вирішує розмір свого окладу...»; «[PERSON] некоректно відгукується про роботу інших акторів театру, заявляючи, що всі ролі може грати вона одна»; «Були ситуації, коли актриса не з'являлась на проведення вистави...»; «...кичиться своїми двома вищими освітами, званнями, які невідомо як отримала, адже колектив театру не подавав її кандидатуру на представлення до присвоєння звання (заслуженої та народної артистки України); відповідача [PERSON] на зборах трудового колективу спростувати недостовірну інформацію, зокрема те що «[PERSON] завдяки протекціям, оскільки її зять був водієм Президента України Кучми Л.Д., отримала два звання за рік, хоча це є порушенням Закону». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за її відсутності відбулось засідання зборів артистичного та художнього - керівного складів Київського національного академічного театру оперети, на якому була розповсюджена відносно неї недостовірна інформація, яка ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів у судовому засіданні проти вимог позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оспорювана інформація є оціночним судженням. Свідок [PERSON] суду показала, що була присутня на зборах 25.10.2012, позивача [PERSON] не було. Свідок пояснила, що колись була свідком того, що [PERSON] говорила [PERSON], що вона змогла отримати звання завдяки протекціям її зятя, який був водієм Президента України Кучми. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідачів, допитавши свідка, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 25.10.2012 відбулось засідання зборів артистичного та художнього - керівного складів Київського національного академічного театру оперети. На зазначеному засіданні зборів, відповідачами [PERSON] та [PERSON] була розповсюджена наступна інформація: Відповідачем [PERSON]: «[PERSON] самостійно вирішує розмір свого окладу...»; «[PERSON] некоректно відгукується про роботу інших акторів театру, заявляючи, що всі ролі може грати вона одна»; «Були ситуації, коли актриса не з'являлась на проведення вистави...»; «...кичиться своїми двома вищими освітами, званнями, які невідомо як отримала, адже колектив театру не подавав її кандидатуру на представлення до присвоєння звання (заслуженої та народної артистки України); Відповідачем [PERSON]: «[PERSON] завдяки протекціям, оскільки її зять був водієм Президента України Кучми Л.Д., отримала два звання за рік, хоча це є порушенням Закону». Вказана інформація про позивача [PERSON] записана до протоколу зборів артистичного та художнього-керівного складів театру № 01 від 25.10.2012. Протокол підписаний головою [PERSON] та секретарем [PERSON], присутні були 58 працівників театру (а. с. 8-14). З боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] не заперечувався факт поширення інформації. Щодо поширення інформації відповідачами ТВЗК «Київський національний академічний театр оперети» та [PERSON], то зазначене не підтвердилося в ході розгляду справи. Так, з листа голови Об'єднання первинних профспілкових організацій працівників театрально-видовищних підприємств від 28.11.2013 № 82 вбачається, що у грудні 2012 за дорученням Головного управління культури виконавчого органу Київради (КМА) комісією: Об'єднання первинних профспілкових організацій працівників театрально-видовищних підприємств було проведено перевірку щодо фактів, викладених у заяві [PERSON] до Головного управління культури. На вимогу комісії театром було надано відповідь у якій зазначено, що питання проведення творчого бенефісу [PERSON] розглядалося на зборах артистичного та художньо-адміністративного складу ТВЗК «Київський Національний академічний театр оперети, із зазначенням № 01 від 25.10.2012 (том І, а. с. 124). З листа Департаменту культури виконавчого органу КМР (КМДА) від 03.12.2013 № 010-08/3931 вбачається, що копія протоколу зборів артистичного та художньо-керівного складу театру оперети від 25.10.2012 з супроводжуючим листом до Департаменту культури не надходила (том І, а. с. 128). Відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до положення ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Висловлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] на засіданні зборів артистичного та художнього - керівного складів Київського національного академічного театру оперети про позивача [PERSON] підпадає під визначення оціночного судження, яке міститься в статті 30 Закону України «Про інформацію», а отже ця інформація може вважатись інформацією, що не містить фактичні дані, які можливо перевірити на предмет їх істинності. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Враховуючи це, суд дійшов до висновку, що інформація, яка поширена на зборах і зафіксована в протоколі зборів, є оціночними судженнями, оскільки по суті носить інформаційний характер, висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Інформація, що є предметом судового захисту, є фактично суб'єктивною думкою відповідачів, переконанням, критикою дій позивача [PERSON] як артистки театру. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] висловлювалися на зборах театру та використовували у своїх промовах відомі їм джерела інформації, вони є обізнані, оскільки є працівниками театру, [PERSON] є головою профспілки театру, [PERSON] є членом профспілки театру. Речення «[PERSON] самостійно вирішує розмір свого окладу...» є гіперболою (перебільшенням). З протоколу вбачається наступне, що «вона самостійно вирішує розмір свого окладу, звертається в Міністерство фінансів України і Міністерство праці та соціальної політики України з вимогами встановлення їй додаткового коефіцієнту підвищення посадового окладу до 4, хоча в театрі максимальний коефіцієнт - 3.2.». У матеріалах справи міститься заява до ГУ культури з проханням встановити коефіцієнт підвищення заробітної плати 4 (том І, а. с. 135), заява до ГУ культури з проханням провести перевірку виплати заробітної плати їй та іншим артистам (том І, а. с. 136). «[PERSON] некоректно відгукується про роботу інших акторів театру, заявляючи, що всі ролі може грати вона одна» є особистим баченням відповідача [PERSON] про позивача [PERSON] Речення «Були ситуації, коли актриса не з'являлась на проведення вистави...» також є особистою думкою відповідача [PERSON], висновок який він сам зробив. У матеріалах справи є лікарняні листки позивача, довідки ТВЗК «Київський національний академічний театр оперети» про дні театральних сезонів та проведення вистав (том І, а. с. 160, 196, 224-228). Тези «...кичиться своїми двома вищими освітами, званнями, які невідомо як отримала, адже колектив театру не подавав її кандидатуру на представлення до присвоєння звання (заслуженої та народної артистки України)» є оціночними судженнями, відповідач [PERSON] використав синонім «кичиться» (хвалитися, гордитися). Висловлення відповідача [PERSON]: «[PERSON] завдяки протекціям, оскільки її зять був водієм Президента України Кучми Л.Д., отримала два звання за рік, хоча це є порушенням Закону» підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка вказала, що особисто чула це від [PERSON], яка говорила це [PERSON] Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Разом із тим, слід зазначити, що позивач [PERSON] є публічною особою, відіграє певну роль у суспільному культурному житті держави та її громадян. У позовній заяві позивач зазначила, що з 1978 р. є солісткою-вокалісткою та провідним майстром сцени Київського Національного академічного театру оперети, неодноразово заохочувалась за особистий внесок у збагачення культурно-мистецької спадщини народу України, високу виконавську та професійну майстерність. Зокрема, в 1995 р. Указом Президента України їй присвоєно почесне звання «Заслужений артист України», а в 1997 р. нагороджена почесним званням «Народний артист України». Є доцентом кафедри теорії і методики постановки голосу НПУ ім. А.П.Драгоманова. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо актриси театру чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки інформація, що є предметом судового захисту, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності як фактичні дані. Вислови відповідачів не можна розглядати як поширення недостовірної інформації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed