Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальним зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» 16.04.2010 року на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» перейменований на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 40.29-48/232, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 184000,00 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1. Договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 05.06.2027 року зі сплатою 12,2% річних. Свої зобов'язання, визначені п. 3.1.1. Договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі - відповідачу відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту. Відповідно до п.п. 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати суму кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом в порядку і строки, визначені п.п. 1.1., 2.4., 2.5. Кредитного договору. Відповідач порушив графік погашення заборгованості за кредитом, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за Договором кредиту № 389/60/08-Ж від 10 липня 2008 року, заборгованість у розмірі 308 898,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.09.2015 року (1 долар США/21.464469 гривень) складає 6630341,11 грн. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволення та просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача. До матеріалів справи додано заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 06 червня 2007 року між позивачем (кредитор) та відповідачем було укладено Договір кредиту № 40.29-48/232, відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 184000 доларів США 00 центів, зі сплатою 12,2 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіка, який вказаний в. пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору. Згідно пп. 1.1.2 п. 1.1 договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 05 червня 2027 року, на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 3.3 Договору, позичальник зобов`язаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору (п.п. 3.3.8 п. 3.3 Договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього Договору. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за Кредитним договором № 40.29-48/232 від 06.06.2007 року, останній платіж по поверненню грошових коштів за кредитом було здійснено 08.05.2009 року, та останній платіж по погашенню нарахованих відсотків - 04.03.2011 року. Пунктом 3.3.7. Договору кредиту № 40.29-48/232 від 06 червня 2007 року визначено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього Договору. Відповідно до п. 4.5 Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, враховуючи вищезазначений розрахунок та п. 4.5 Договору кредиту № 40.29-48/232 від 06 червня 2007 року, строк користування кредитом сплив через 90 днів з дати вчинення відповідачем останнього платежу. Крім того, 10 лютого 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем вчинений Виконавчий напис, в якому зазначено, що за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна (квартири, що належить на праві власності [PERSON]), задовольнити вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в сумі 188476 доларів США 64 цента, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22 грудня 2009 року складає 1502158 грн. 82 коп.. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Виконавчий напис може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат»). Враховуючи те, що 10 лютого 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем вчинений Виконавчий напис, в судовому засіданні встановлено, що позивач вимагав ще у 2010 році дострокового повернення всіх кредитних коштів за Договором кредиту № 40.29-48/232 від 06 червня 2007 року. А як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 04.12.2015 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-116цс13). Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Даючи юридичну оцінку поясненням, доказам наявним у матеріалах справи та те, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки 10 лютого 2010 року було вчинено Виконавчий напис, а з позовом позивач звернувся до суду лише 04.12.2015 року, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed