Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У грудні 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього на свою користь вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 31 957,82 грн. Позов обґрунтований тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ №568 від 31.07.2009 року [PERSON] з 01.09.2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання. 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України Чернігівській області та [PERSON] укладено договір №09-562 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету, зобов'язуючись після закінчення навчання відпрацювати не менше як три роки за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1709-р від 27.08.2010 року «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Наказом Національної академії внутрішніх справ №601 від 14.06.2013 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію бакалавра права освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», видано диплом бакалавра та відповідно до умов договору його було направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Чернігівській області. Проте наказом УМВС України в Чернігівській області №358 о/с від 18.09.2015 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням, тобто у порушення п.п. 2.1.3, 2.3.6, 3.1 умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Посилаючись на викладене, Національна академія внутрішніх справ просила задовольнити позовом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат з утримання у навчальному закладі у розмірі 31 957,82 грн. відмовлено повністю. В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги, вважаючи рішення суду необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. За доводами заявника, предметом позову є не відшкодування витрат за надання відповідачеві освітніх послуг, які останній отримав безкоштовно, а стягнення витрат з утримання у навчальному закладі, оскільки відповідно до умов договору №09-562 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ відповідач перебував на забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду. Відмовляючи Національній академії внутрішніх справ у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд враховуючи наступне. Судом по справі встановлено, що згідно витягу з наказу Київського національного університету внутрішніх справ «Про зарахування на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ набору 2009 року» №568 від 31.07.2009 року [PERSON] з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом 1 курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство». 29.09.2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Чернігівській області та [PERSON] було укладено договір №09-562 про підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство», який був доповнений додатковим договором №1 від 29.11.2012 року. Згідно п. 2.3.6. вказаного договору відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктами 3.1, 3.2 цього договору передбачено, що підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. За умовами п.4.1 цього договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. 29.11.2012 року між Національною академією внутрішніх справ, Головний управлінням МВС України в Чернігівській області та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору про підготовку фахівця №09-562 від 29.09.2009 року, якою главу 3 договору доповнено пунктом 3.3 наступного змісту: звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» №1709-р від 27.08.2010 року, Київський національний університет внутрішніх справ був реорганізований у Національну академію внутрішніх справ. Указом Президента України «Про Національну академію внутрішніх справ» №887/2010 від 31.08.2010 року, за вказаним вищим навчальним закладом збережено статус національного. Згідно витягу з наказу Національної академії внутрішніх справ №601 від 14 червня 2013 року «Про випуск курсантів навчально-наукового інституту підготовки кадрів кримінальної міліції у 2013 році» [PERSON] присвоєно кваліфікацію бакалавра права освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом. Відповідно до витягу з наказу УМВС України в Чернігівській області №145 о/с від 27 червня 2013 року призначено лейтенанта міліції [PERSON], який прибув після закінчення Національної академії внутрішніх справ, оперуповноваженим державної служби боротьби з економічною злочинністю Козелецького районного відділу УМВС. Відповідно до витягу з наказу начальника Управління МВС України у Чернігівській області №358 о/с від 18.09.2015 року [PERSON] звільнений зі служби згідно п.64 «Ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням). За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України вказує на те, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здобув освіту у Національної академії внутрішніх справ за кошти державного бюджету, після чого його було прийнято на службу до УМВС України в Чернігівській області, натомість, відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин до закінчення 3-річного строку перебування на службі, що згідно з умовами укладеного між сторонами договору є підставою для відшкодування відповідачем витрат, понесених на його утримання у навчальному закладі. З довідок та розрахунків фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Національній академії внутрішніх справ вбачається, що за період навчання з 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі становлять 31 957,82 грн., з яких: грошове забезпечення - 10 400,31 грн. (без врахування періоду з 01.09.2009 року по 31.08.2010 року, продовольче забезпечення - 8 477 грн., речове забезпечення - 2 512,09 грн., оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 10 568,42 грн. (без врахування періоду з 01.09.2009 року по 31.08.2010 року). За викладених вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ є обґрунтованими, оскільки [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а, отже, він повинен відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Проте ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував вищезазначені обставини справи та помилково вважав, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, оскільки позов пред'явлено не про відшкодування витрат на навчання за надання освітніх послуг, а про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі на підставі договору, який відповідачем не виконано. Заперечуючи проти позову [PERSON] необґрунтовано вказував на пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст.233 КЗпП України, оскільки спір між сторонами виник не з трудових, а з договірних правовідносин, на які поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦПК України). Враховуючи викладене, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 31 957,82 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ підлягає стягненню судовий збір в сумі 2893 грн. 80 коп. (1378 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1515,80 грн. за апеляційний розгляд справи).

Outcome: approved