overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2013 року, у шлюбі народився син [PERSON], [INFO], відповідач є його батько. Дитина проживає з нею. Дитина потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання сина у достатньому розмірі не платить. Зазначеними діями відповідач порушив її права і просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Просить позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2013 року, у шлюбі народився син [PERSON], [INFO], відповідач є його батько (а.с. 4-5). У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України та роз'ясненням пункту 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. По матеріальному стану відповідач має надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Відповідач не працює, коштів на утримання дитини не надає, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні. Зазначеними діями відповідач порушує права дитини. Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, матеріального становища відповідача, суд задовольняє позовну заяву. Відповідно до статті 88 ЦПК України судовий збір суд компенсує за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого вказує, що 13.08.2013р. між нею та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику у розмірі 1000000,00 грн. зі строком повернення до 13.08.2014р. Позика була надана для розвитку бізнесу. Станом на 12.12.2014р. сума позики повернута не була, у зв'язку з чим позивач просить стягнути її в судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України, розмір яких визначає на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку, за період з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. розмір процентів становить 44100,00 грн., за наступний період з 15.05.2014р. по 16.07.2014р. - 23920,00 грн., за період з 17.07.2014р. по 12.11.2014р. - 40460,00 грн., за період з 13.11.2014р. по 12.12.2014р. - 11400,00 грн., а всього процентів за період з 13.08.2013р. по 12.12.2014р. у загальній сумі 119880,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, що згідно розрахунку позивача за період прострочення з вересня по листопад 2014 року включно становить 72000,00 грн. Умовами договору передбачено сплату неустойки у розмірі 0,1% від суми позики за кожний день прострочення у разі порушення боржником зобов'язання. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача також пеню за 121 день прострочення виконання зобов'язання з повернення суми грошової позики, що згідно розрахунку становить 121000,00 грн. 16.08.2014р. відповідач отримав претензію щодо сплати боргу, однак у добровільному порядку вимогу не виконав. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 1312880,00 грн., а також витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності та встановлення розміру ідеальних часток у праві спільної сумісної власності. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона проживає однією сім'єю з відповідачем [PERSON] За час сумісного проживання, ними придбано нерухоме майно у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивачка вказує, що на теперішній час між нею та відповідачем виникають непорозуміння, останній не дає їй можливості потрапити до квартири та забрати свої речі тощо. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд: - визнати за нею право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - встановити розмір ідеальних часток в праві сумісної власності подружжя а саме квартири за адресою: [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] - ? частки, [PERSON] - ? частки. Позивачка та відповідач були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явилися та надали до суду заяви про розгляду справи без їх участі, просили позов задовольнити в повному обсязі. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 02 жовтня 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10), який розірвано 26 вересня 1995 року (а.с.11). У подальшому 10 жовтня 2008 року сторони повторно уклали шлюб (а.с.12). Згідно копії договору купівлі-продажу від 03 березня 2005 року, [PERSON], перебуваючи у фактичний шлюбних відносинах (а.с.20) купив квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-19). Отже, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно є спільною частковою власністю сторін по справі. Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 12 лютого 2015 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON]. Позивач вказує на те, що їй та членам її сім'ї на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі. Проте, ніколи у зазначеній квартирі не проживав, комунальні платежі за квартиру не сплачує та не сплачував, його майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідача на підставі ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Третя особа проти позову не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав до суду телеграму, що визнав позов [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 січня 2005 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15 грудня 2004 року. Згідно довідки Форми № 3 ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 13 листопада 2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON] - з 30 липня 1987 року, її донька [PERSON] - з 17 жовтня 2000 року, онук [PERSON] 2004 року народження, [PERSON]- з 6 серпня 2013 року та відповідач [PERSON] - з 31 січня 2012 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі. Ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає. Його майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає в [ADDRESS], протягом одного року без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 06 лютого 2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено та розірвано шлюб. Однак, судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони у судове засідання не зявилися, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги, як майнового так і немайнового характеру. Згідно квитанції №12/13, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п. п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, вказавши, що 01 лютого 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №03. Із відповідачем мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Теплицької селищної ради. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у стосунках взагалі відсутнє порозуміння та повага, особисті відносини з відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, відповідач зловживає спиртними напоями та застосовує до неї фізичну силу, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, а лише продовжить їх перебіг у часі. Миритися не бажає, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що подальше сімейне життя суперечить інтересам сім'ї, сторони миритися не бажають. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишитися на прізвищі «[PERSON]». Дані правовідносини регулюються ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, а тому з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що вона одружилася з відповідачем по справі 11.02.2011 року. Шлюб було зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 35. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Посилаючись на те, що збереження сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем по справі. В судове засідання сторони не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2011 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 35. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини припинено, між сторонами відсутнє взаємопорозуміння через різні погляди на сімейне життя та виховання дітей, у зв'язку з чим як зазначає позивач збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 27 липня 1995 року, від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені з липня 2014 року. Сторони проживають окремо. Дитина проживає з відповідачкою. Спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Відновлювати сімейні стосунки позивач наміру не має, а тому вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського району м.Севастополя 27 липня 1995 року за актовим записом № 593, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сім'я розпалася, намірів на відновлення сімейних стосунків позивач не має. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 03.07.2013 року виконкомом Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. В шлюбі перебуває вперше. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини немає. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю підтримала позовні вимоги та просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю визнав позовні вимоги та просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 03.07.2013 року виконкомом Любоіванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 1 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між ним та нею був укладений шлюб 05.08.2013 року та зареєстрований у Виконавчому комітеті Димитрівської селищної ради міста Олександрія Кіровоградської області, актовий запис №10. Спільне життя не склалося з тих причин, що різні типи характерів. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Позивач у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявилася, але надіслала нотаріально завірену заяву в якій просить розірвати шлюб. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Сторони у шлюбі з 05.08.2013 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ОЛ №082840. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що примирення та збереження сімї є неможливим. Сторони фактичні шлюбні відносини припинили. Крім того, спір про розподіл майна відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved