Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно договору б/н від 27 січня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 11 жовтня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 27\~927 грн. 64 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 14 грудня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про огляд веб-сайту. Представник позивача Кіріченко В. М. у судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про місце, дату та час слухання справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності та вказав, що проти задоволення позову заперечує. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2014 року на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів. Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком його заборгованість станом на 11 жовтня 2020 року, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 27\~927 грн. 64 коп., з яких: 23 906 грн. 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4020 грн. 99 коп. - заборгованість за нарахованою пенею. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свій позов у частині стягнення пені тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» надало анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27 січня 2014 року; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; витяг з Тарифів Банку, розрахунок заборгованості за договором від 11 жовтня 2020 року. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27 січня 2014 року не містить умов щодо розміру та підстав для нарахування неустойки. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то надані АТ КБ «Приватбанк» розрахунки заборгованості достовірно не вказують на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. Отже, факт невиконання зобов`язання за кредитним договором від 27 січня 2014 року у частині сплати неустойки (пені) не доведений, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту. Разом з\~тим,\~судом також\~встановлено,\~що згідно\~квитанцій від\~13\~листопада 2020\~року,\~11\~січня та\~10\~лютого 2021\~року [PERSON] сплатив на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» кошти в загальному розмірі 6999 грн. Також відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12 квітня 2021 року 07 квітня 2021 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 90 грн. 26 коп. Отже, з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 16\~817 грн. 39 коп. (23 906,65 грн. 6999,00 грн. 90,26 грн. = 16\~817,39 грн.). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому при розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Водночас згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом у грудні 2020 року. Після звернення позивача до суду відповідач частково погасив свій борг перед АТ КБ «Приватбанк», а саме: у січні 2021 року на суму 1000 грн., у лютому 2021 року на суму 1000 грн., а загалом після звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з даним позовом відповідачем погашено 2000 грн. Кошти в сумі 4999 грн. було сплачено [PERSON] на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» 13 листопада 2020 року, тобто до подання даного позову до суду. Таким чином, на момент пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» позову між сторонами існував спір, а не підтримування своїх позовних вимог у сумі 2000 грн. у зв`язку з добровільним задоволенням їх відповідачем є підставою відповідно до вимог ч. 3 ст. 142 ЦПК України для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у справі за цими позовними вимогами. Вищевказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 515/1582/16. Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 27 927 грн. 64 коп. і задоволено на суму 16 817 грн. 39 коп. Також позивач має право на стягнення з відповідача судового збору за вимогами в сумі 2000 грн., які добровільно сплачені [PERSON] після звернення АТ КБ «Приватбанк» з даним позовом до суду. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір із позовних вимог у розмірі 18\~817 грн. 39 коп., що становить 67,38 % від ціни позову (18 817,39х100:27 927,64). Таким чином, з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1416 грн. 33 коп. (2102х67,38%) судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial