Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2002 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року, він є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що на даний час у квартирі окрім нього зареєстрована тільки відповідач, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі та дозволив зареєструвати її місце проживання в належній йому квартирі. Від шлюбу у них дітей немає, сімейне життя у них не склалося. На початку серпня 2018 року відповідач забрала всі свої речі та виїхала із належної йому квартири та до цьго часу житловою площею не користується. Своєю реєстрацією у належній позивачу квартирі відповідач створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, у зв`язку із цим, позивач просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у останнє судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена під особистий підпис, про причини неявки не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2002 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2016 року - [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (а.с.16,17). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Із відповіді Оболонського УП ГУНП в місті Києві НП України від 27.12.2019 року вбачається, що громадянка [PERSON] до останніх із заявами про вчинення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] не зверталась. Із відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» від 26.12.2019 року вбачається, що громадянка [PERSON] до останніх із письмовими заявами не зверталась. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, як власник квартири позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки у квартирі зареєстрована стороння особа. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат. На підставі викладеного, та

Outcome: approved