Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому, згідно уточнених позовних вимог, просить стягнути\~ з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 120000 доларів США. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 120000 доларів США, про що було складено розписку. У розписці засвідчено факт отримання коштів, а\~ також передбачено порядок та строки повернення коштів шляхом внесення окремих платежів, з останнім платежем не пізніше 12 березня 2021 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики, на його адресу направлялися письмові вимоги про привернення коштів, які залишились\~ не виконаними. Посилаючись на зазначені обставини просить задовольнити його позов. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Не погоджуючись з позовом, відповідач надав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову. У обґрунтування своєї позиції зазначив, що у період з 2008 року по 2017 рік з позивачем мали спільний бізнес, який полягав у тому, що за кошти [PERSON] він купував цукор за ціною виробника та постачав його на оптову та роздрібну торгівлю, а прибуток від цього ділили між собою. Але у листопаді 2017 року у відповідача виникла проблема з реалізацією цукру, і [PERSON] запропонував написати розписку про отримання 120000 доларів США. Кошти від позивача отримував, але яку саме суму відповідач не пам`ятає. Після реалізації цукру, кошти [PERSON] він повернув повністю, проте не вимагав повернення розписки. Вважає, що надана розписка не відображає наявних між сторонами правовідносин. Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно написав розписку про отримання 120000 доларів США. Він дійсно отримував кошти від позивача, проте у меншому розмірі. Фактично він отримав близько 80000 доларів США, частину з яких повернув. Вважає, що його борг перед позивачем складає близько 50000 доларів США. Розписку на більшу суму написав на той випадок, якщо не зможе повернути фактично отриману суму. Припускає, що розписку писав у стані алкогольного сп`яніння. При частковому поверненні позику розписки від позивача не отримував, оскільки їх стосунки ґрунтувалися на довірі, так як працювали разом більше 20 років. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 листопада 2017 року між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, про що складено розписку (а.с.104). У розписці зазначено, що [PERSON] отримав 120000 доларів США від [PERSON] та зобов`язується їх повернути у наступні терміни: 15 тис. доларів США. не пізніше 12 березня 2018 року; 15 тис. доларів США. не пізніше 20 жовтня 2018 року; 15 тис. доларів США. не пізніше 12 березня 2019 року; 15 тис. доларів США. не пізніше 20 жовтня 2019 року; 20 тис. доларів США. не пізніше 12 березня 2020 року;\~ 20 тис. доларів США. не пізніше 20 жовтня 2020 року; 20 тис. доларів США. не пізніше 12 березня 2020 року. 27 серпня 2020 року та 28 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку на адресу відповідача направлялись письмові вимоги про повернення суми позики (а.с.8-8-11,15). Відомості про виконання позичальником [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Стосовно пояснень відповідача про те, що сума боргу складає не 120000 доларів США, а 50000 доларів США, суд зауважує наступне. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що\~ фактично ним отримано 80000 доларів США, з яких 30000 доларів США повернуто. За клопотанням відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи перебував [PERSON] у незвичайному стані під час написання тексту розписки, та чи виконано підпис у розписці [PERSON] чи іншою особою. Експертом направлено клопотання про надання вільних зразків почерку та підпису [PERSON] , датованих 2017 роком, у оригіналах різних документів. Копію цього клопотання вручено відповідачу 27 жовтня 2021 року у приміщенні суду. На виконання клопотання відповідачем не надано вільні зразки почерку та підпису, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 10 листопада 2021 року поновлено провадження у справі. 08 грудня 2021 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що наявного в матеріалах справи порівняльного матеріалу недостатньо для повного та якісного проведення дослідження. У судовому засіданні відповідач особисто підтвердив неможливість подання ним жодного документа, який містить вільні зразки його почерку та підпису, наслідки неподання таких документів йому роз`яснено. Так, у відповідності до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З огляду на наведене, суд відмовляє відповідачу у визнанні того факту, що розписка була написана [PERSON] під психологічним тиском, а підпис у ній виконано іншою особою. З доводами відповідача про те, що у розписці не вказано про те, що кошти отримано саме в борг, суд не погоджується. Досліджена судом розписка містить інформацію і про отримання коштів, і про їх суму, і про зобов`язання відповідача його повернути. Сама по собі відсутність у розписці слова «борг» не спростовує встановлених судом\~ правовідносин позики, які виникли між сторонами.\~ Оскільки позивач надав відповідачу [PERSON] обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved