Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради Рівненської області, фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON], просив ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Рівненської області від 12 серпня 2008 року № 894 про передачу СПД [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки в оренду терміном на 5 років для обслуговування будівлі лазні по вулиці Старицького, 9 в межах міста Здолбунів; скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 24 грудня 2008 року серії ВМА №728625728626 реєстраційний номер 2560, укладеного між [PERSON] міською радою та СПД [PERSON] та [PERSON] площею 0,04 га; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ080388 від 02.02.2009 року площею 0,04 га для обслуговування будівлі лазні за адресою: вулиця Старицького, 9, місто Здолбунів, Здолбунівського району Рівненської області виданий [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5622610100:00:001:0168 площею 0,04 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, для обслуговування будівлі лазні за адресою: вулиця Старицького, 9, місто Здолбунів, Здолбунівського району Рівненської області за [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів Рівненської області від 25.12.1991 року №278/6 кооперативом «Ремонтник», головою якого він був, було розпочато будівництво двох авто гаражів, шляхом прибудови їх до уже існуючого приміщення лазні по вул. Старицького,9 в м. Здолбунів, Рівненської області. Будівництво гаражів небуло завершено у зв'язку з ліквідацією кооперативу. В подальшому ним була створена приватна фірма «Топас» - правонаступник кооперативу «Ремонтник», яка завершила будівництво гаража. Оскільки гараж заблокований з приміщенням лазні, то його будівництво погоджувалося з власником лазні і землі ВАТ «Волинь». Зазначив, що вказаний гараж не був прийнятий в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване, хоча позивач неодноразово звертався до [PERSON] міської ради з заявами про здійснення державної реєстрації права власності на останній. Зауважив що проект землеустрою, затверджений рішенням [PERSON] міської ради від 12.08.2008 року № 894, щодо відведення СПД [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,04 га в оренду терміном на 5 років для обслуговування будівлі лазні по вулиці Старицького, 9 в межах міста Здолбунів, складений з грубим порушенням ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), оскільки останнім в оренду передана земельна ділянка і під гаражем, право на який він заявляє. Вважає що гараж по праву має належати йому, так як не існує інших осіб окрім нього, які можуть заявити свої права на нього, а вказане рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, подала письмові заперечення проти позову, та додатково пояснила, що спірний гараж побудований на земельній ділянці, яка є власністю [PERSON] та [PERSON] і не належить позивачу. Правовстановлюючі документи на гараж у [PERSON] відсутні. Крім того, дозвіл на будівництво гаража надавався кооперативу «Ремонтник», а тому позивач взагалі не має права звертатися з даним позовом, оскільки його права не порушені. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б стверджували допущені відносно нього порушення [PERSON] міською радою. Просить суд в позові відмовити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та пояснили суду, що вони придбали в [PERSON] міської ради приміщення лазні, а в подальшому і земельну ділянку площею 0,04 га з цільовим призначенням для обслуговування будівлі лазні. Зазначили, що спірний гараж їм не потрібний, однак знаходиться на земельній ділянці, яка є їх власністю. Перешкод в оформленні позивачем права власності на гараж вони не чинять. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом наведеної процесуальної норми, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів Рівненської області № 278/6 від 25 грудня 1991 року надано дозвіл кооперативу «Ремонтник» на будівництво двох автогаражів, комори, зблокованих з існуючим приміщенням лазні. Пунктом другим вказаного рішення зазначено виготовити технічну документацію в установленому порядку (а.с. 10). Згідно листа [PERSON] акціонерного товариства відкритого типу по виробництву цементу і шиферу «Волинь» від 13 листопада 1995 року № 1258-ВТВ, адресованого фірмі «Топас», останнє не заперечувало в будівництві підсобного приміщення, зблокованого з існуючою лазнею в м. Здолбунів-2 згідно креслення « 169 при виконанні вимог ЖКГ (а.с. 9). Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2007 року власниками нежитлової будівлі, будівлі лазні, розташованої у м. Здолбунів по вул. Старицького,9, Рівненської області, загальною площею 182,9 кв.м. є в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням [PERSON] міської ради Рівненської області від 12 серпня 2008 року № 894, затверджено проект землеустрою та переданоСПД [PERSON] і гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0400 га (400 м. кв.) в оренду терміном на 5 років для обслуговування будівлі лазні по вулиці Старицького, 9 в межах міста Здолбунів за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови (а.с.7). Відповідно доДержавного акту на право власності на земельну ділянку від 02.02.2009 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної\~ділянки несільськогосподарського призначення від 24.12.2008 року, реєстр № 2560, кадастровий номер 5622610100:00:001:0168, власниками земельної ділянки площею 0,0400 га, розташованої по вул. Старицького, 9 в місті Здолбунові є [PERSON] та [PERSON], цільове призначення і використання земельної ділянки для обслуговування будівлі лазні (а.с. 61). Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності тощо у галузі земельних відносин на території міст належить до повноважень міських рад. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Така ж правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-1003цс15. Як убачається з матеріалів справи, правовстановлюючі документи, які б свідчили, що в позивача у власності чи користуванні перебував зазначений гараж, спірна земельна ділянка чи її частина відсутні. Будь-яких належних та допустимих доказів про наявність таких правовстановлюючих документів позивач не надав, а судом не було здобуто. Оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування жодним чином не порушує прав позивача, а тому у нього відсутні правові підстави оспорювати правомірність його прийняття, покликаючись на положення ст. 120 ЗК України. Всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивач не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та яким чином відповідачі порушують його права. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed