Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків. Позов обгрунтовано тим, що держаною фінансовою інспекцією в Одеській області (на цей час південний офіс Держаудитслужби) проведено планову ревізію селищного бюджету, фінансово - господарської діяльності Саратської селищної ради Одеської області. Ревізією встановлені порушення вимог законодавства, які стались з вини завідувача комунального закладу «Саратський дошкільний навчальний заклад ясла-садок №1» [PERSON] та призвели до необгрунтованого використання коштів місцевого бюджету в сумі 21668,69 гривень, чим завдано місцевому бюджету- Саратської селищної ради матеріальної шкоди на вказану суму. Позивач зазначає, що при встановлені посадових окладів і тарифних ставок, надбавок та доплат працівникам комунального закладу ДНЗ №1, за відсутності атестації робочих місць за умовами праці, в порушення норм закону, на підставі наказу завідувача комунального закладу [PERSON] від 05.01.2015 року №1, у 2015 році проводилось нарахування та виплата доплати за шкідливі умови праці працівникам закладу (кухарям, машиністам з прання білизни, старшій медичній сестрі), що призвело до необгрунтованих витрат бюджетних коштів на виплату заробітної плати працівникам на загальну суму 5137,38 гривень. Також, в порушення пп. 5 п. 4 Наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», п. 1 Постанови КМУ від 23.03.2001 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно - технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» без наявності наказу органу вищого рівня - відділу освіти Саратської РДА, в період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року, завідуючій комунального закладу [PERSON]. проводилося нарахування та виплата надбавки за престижність, що призвело до необгрунтованих витрат бюджетних коштів в загальній сумі 3951,00 гривень. Крім того, в ході проведення вибіркового аналізу дотримання норм харчування в ДНЗ №1 по продуктам харчування: картопля, олія, масло вершкове, цукор, чай, крупи, бобові, макаронні вироби, мясо та мясопродукти, встановлено, що в порушення вимог Постанови №1591, додатку №2 «Норми харчування у дошкільних навчальних закладах (крім санаторних) для дітей старше одного року» понаднормове списання продуктів харчування в ДНЗ №1, внаслідок чого було допущено перевитрати коштів у розмірі 12580,31 гривень, чим завдано матеріальної шкоди Саратській селищній раді. Позивач вказує, що за результатами ревізії, рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради від 27 жовтня 2016 року №150 та рішенням Саратської селищної ради від 28 жовтня 2016 року №299 - VI затвердженні заходи виконання вимог щодо усунення порушень виявлених в ході ревізії. Відповідачу було запропоновано добровільно відшкодувати завдану шкоду, однак [PERSON] відмовилась. Просив стягнути з [PERSON] на користь Саратської селищної ради завдану шкоду під час виконання працівником трудових обов'язків у розмірі 21668,69 гривень та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 гривень. Під час судового розгляду представники позивача підтримали позов, просили його задовольнити та надали пояснення відповідно до поданого позову. Також зазначили, що відповідач була звільнена із займаної посади у жовтні 2016 року у зв'язку зі скороченням штатів. Проте, зазначена матеріальна шкода була завдана селищній раді, з бюджету якої фінансується дошкільний заклад під час здійснення нею керівництва ДНЗ №1. Статутом закладу покладено на завідувача відповідальність за збереження матеріальних цінностей та дотримання фінансової дісциплини, тому просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечувала проти його задоволення та пояснила, що з серпня 2000 року по жовтень 2016 року працювала завідувачем ДНЗ №1 Саратської селищної ради. 05 січня 2015 року нею було видано Наказ №1 про надання надбавки працівникам закладу за шкідливі і важкі умови праці, які мали право на отримання такої надбавки без проведення атестації робочих місць. За час роботи в закладі вона намагалась провести атестацію робочих місця, однак не встигла у звязку з реорганізацією закладу. З приводу отримання надбавки за престижність як педагогічному працівнику їй не було відомо про відсутність наказу відділу освіти. Вважає, що понаднормове списання продуктів харчування в ДНЗ №1 за ревізійний період виникло у зв'язку із заміною страв в меню через відсутність продуктів, необхідних для приготування певних страв, що були закладені в перспективне меню. Представник третьої особи у дане судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Свідок [PERSON] пояснила, що в період березень 2015 року - серпень 2016 року вона була бухгалтером ДНЗ №1. На підставі наказів завідувача [PERSON] про нарахування заробітної плати працівникам, про преміювання, інші заоохочення нею проводились відповідні нарахування, потім виписувалось платіжне доручення, яке передавалась в бухгалтерію селищної ради. Свідок [PERSON] пояснила, що в ревізійний період вона працювала на посаді медичної сестри в ДНЗ №1. Медична сестра закладу разом з комірником складає перспективне меню, потім меню затверджувалось завідувачем закладу. В закладі траплялись рідкі випадки, коли ті чи інші страви замінювались через відсутність необхідних продуктів. Свідок [PERSON] пояснила, що в період березень 2015 року серпень 2016 року працювала комірником в ДНЗ №1. Щодня нею здавалась інформація про залишки продуктів харчування на складі медичній сестрі закладу та завідувачу. Продукти видавалала згідно перспективного меню. Свідок [PERSON] пояснила, що в серпні 2016 року тимчасово працювала комірником в ДНЗ №1. На той час всі продукти харчування, згідно перспективного меню були в наявності. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Статею 132 КЗпП України встановлено, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до вимог ст. 135-1 вказаного Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, за якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно з вимогами п.2 ст.133 КЗпП України керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, установах, організаціях та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей. Статею 135-1 КЗпП України встановлено, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з роз'ясненнями, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. Відповідно до наказу відділу освіти Саратської райдержадміністрації від 31 серпня 2000 року № 170 п.1 [PERSON] призначено на посаду завідувача комунального закладу «Саратський ДНЗ (ясла-садок) №1 з 31 серпня 2000 року (а.с. 8). Наказом відділу освіти від 04 жовтня 2016 року №143, [PERSON] звільнено з посади завідувача комунального закладу«Саратський ДНЗ (ясла-садок) №1 з 05 жовтня 2016 року, у звязку зі скороченням штату (а.с. 9). Відповідно до копії Статуту комунального закладу «Саратський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №1 комунальний заклад є дошкільним навчальним закладом створеним Саратською селищною радою Саратського району Одеської області. Засновник або уповноважений ним орган здійснює фінансування дошкільного закладу. Дошкільний навчальний заклад є юридичною особою. Дошкільний навчальний заклад самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством, Положенням та даним Статутом. Дошкільний навчальний заклад несе відповідальність за … дотримання фінансової дисципліни та збереження матеріально-технічної бази. Керівництво дошкільним навчальним закладом здійснює його завідувач (а.с.69-79). Згідно посадової інструкції, завідувача комунального закладу «Саратський дошкільний навчальний заклад (ясла садок) №1: -п.2.7 вирішує навчально-методичні, адміністративні, фінасово-господарські та інші питання, що виникають у процесі діяльності дошкільного навчального закладу; -п.2.13 створює у дошкільному закладі необхідні умови організації харчування і медичного обслуговування дітей та працівників; -п.2.23 розпоряджяється майном дошкільного навчального закладу, забезпечує раціональне використання державних коштів та коштів, що надходять в бюджет закладу з інших джерел. Судом встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проводилась ревізія селищного бюджету, фінансово-господарської діяльності Саратської селищної ради Саратського району Одеської області за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року. Згідно акту ревізії від 28 вересня 2016 року № 08-11/101 (а.с.6-28), за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року встановлені порушення, що були допущені в ДНЗ №1: - при встановлені посадових окладів і тарифних ставок, надбавок та доплат працівникам комунального закладу ДНЗ №1, в порушення п. 33, додатку 9 Інструкції Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року №102, на підставі наказу завідувача комунального закладу [PERSON] від 05.01.2015 року №1, у 2015 році проводилось нарахування та виплата доплати за шкідливі умови праці працівникам закладу (кухарям, машиністам з прання білизни, старшій медичній сестрі) за відсутності атестації робочих місць за умовами праці, що призвело до необгрунтованих витрат бюджетних коштів на виплату заробітної плати працівникам на загальну суму 5137,38 грн, з них: [PERSON] - старшій медичній сестрі - 1427,10 грн, [PERSON] - машиністу з прання білизни - 847,72 грн, [PERSON] - кухарю - 1433,69 грн. [PERSON] - кухарю - 1428,87 грн.; - в порушення пп. 5 п. 4 Наказу Міністерства освіти і науки України «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», п 1 Постанови КМУ від 23.03.2001 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно - технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» без наявності наказу органу вищого рівня, відділу освіти Саратської РДА, в період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року проводилося нарахування та виплата надбавки за престижність завідуючій комунального закладу [PERSON], що призвело до необгрунтованих витрат бюджетних коштів в загальній сумі 3951,0 грн.; - при проведенні вибіркового аналізу дотримання норм харчування в ДНЗ №1 по продуктам харчування: картопля, олія, масло вершкове, цукор, чай, крупи, бобові, макаронні вироби, мясо та мясопродукти та встановлено, що в порушення вимог Постанови №1591, додатку №2 «Норми харчування у дошкільних навчальних закладах (крім санаторних) для дітей старше одного року» понаднормове списання продуктів харчування в наслідок перевитрати по ДНЗ №1 в загальній сумі складає 12580,31 грн (олія соняшникова, масло вершкове, чай, картопля, крупи). Відповідно до ч..ч. 1, 2, 3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Зазначена вище стаття характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Під час судового розгляду встановлено, що між позивачем та відповідачем не був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, також не передбачена повна матеріальна відповідальність завідувача ДНЗ №1 статутом закладу, яким в своїй діяльності під час виконання трудових обов'язків керувалась [PERSON] Таким чином, завідувач ДНЗ №1 несе обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Стаття 138 КЗпП України покладає весь тягар доказування у спорах про покладення на працівника матеріальної відповідальності на власника. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що в період березень 2015 року - серпень 2016 року, за рішення відповідача, без достатніх на те підстав, без проведення атестації робочих місць було проведено нарахування та доплату працівникам ДНЗ №1 на суму 5137, 38 гривень. В цей же період відповідачу безпідставно, без відповідного наказу відділу освіти було проведено нарахування та виплата надбавки за престижність у розмірі 3951,00 гривня. Крім того, в закладі що очолювала відповідач понаднормово було списано продуктів харчування на суму 12580,31 гривень. Незаконно нарахованими виплатами та списанням продуктів харчування засновнику закладу Саратській селищній раді було завдано матеріальної шкоди на суму 21668, 69 гривень. Оскільки відповідач, як керівник закладу несе в даному випадку обмежену матеріальну відповідальність, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду у розмірі середньмісячного заробітку відповідача, що становить 3742 гривні 74 копійки. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 640 гривень.

Outcome: partial