Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, де третя особа [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю (а.с.2-7). В подальшому позивач уточнила склад учасників справи і предявила позов до [PERSON], [PERSON], де треті особи - Дніпровська міська рада, [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю (а.с.99-105). В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вона є власницею частини домоволодіння №13 по вулиці Радистів в м. Дніпро, інша частина домоволодіння 63/100 частин належить третій особі [PERSON] З 1990 року вона володіє своєю частиною домоволодіння в розмірі 37/100. Проте їй стало відомо, що 148/900 частин домоволодіння їй не належать, хоча вона добросовісно, відкрито та безперервно користується своєю частиною домоволодіння, в тому числі і 148/900 частинами. За таких обставин, позивач просила суд на підставі ст.344 ЦК України визнати за нею право власності за набувальною давністю на 148/900 частин домоволодіння (житлового будинку) з господарськими надвірними спорудами, розташованого по вулиці Радистів,13 у м.Дніпро, а також просила судові витрати залишити за нею. Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року відкрито провадження по справі (а.с.55). Ухвалами суду від 11 січня 2018 року та 08 лютого 2018 року за клопотанням позивача витребувано докази, а саме з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» інформацію - кому та підставі яких правовстановлюючих документів належить домоволодіння (будинок) №13, розташоване по вулиці Радистів у м. Дніпро та з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належно завірену копію спадкової справи, в якій Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 11 січня 1984 року видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] за номером у реєстрі №1-100 на право власності по 74/900 частин домоволодіння №13 по вулиці Радистів в м. Дніпро за кожним (а.с.65, 74). Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року зупинено провадження по справі, у звязку з направленням міжнародного доручення на виконання компетентному суду держави Казахстан (а.с.159-160). Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року відновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с.189). 18 грудня 2018 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Так, справа по суті розглянута протягом строку поза межами встановленими ЦПК України у звязку зі складністю справи та збором необхідних доказів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень\~ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема пояснила, що вона з 1990 року за договором дарування є власником 37/100 частин домоволодіння №13 по вул. Радистів в м. Дніпро. До 2004 року вона періодично проживала та користувалася цією частиною домоволодіння, оскільки в ній проживав її батько [PERSON], а з січня 2004 року вона постійно, добросовісно, відкрито користується 37/100 частин домоволодіння. Лише в 2017 році вона дізналася, що 148/900 частин домоволодіння їй не належать. Проте, позивач вважає, що на підставі ст.344 ЦК України вона набула право власності на 148/900 частин зазначеного домоволодіння. Представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі і посилаючись на обставини викладені у ньому просив суд на підставі ст.344 ЦК України задовольнити позов, оскільки позивач добросовісно, відкрито, безперервно користується 148/900 частинами домоволодіння №13 по вул. Радистів в м. Дніпро. Третя особа [PERSON], як третя особа і як свідок, суду пояснила, що вона є власницею 63/100 частин домоволодіння №13 по вул. Радистів в м. Дніпро з 1999 року. Іншими 37/100 частинами зазначеного домоволодіння володіє [PERSON] В цій частині будинку до своєї смерті в січні 2004 року проживав [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], а з січня 2004 року в будинку завжди безперервно проживає [PERSON] Інших осіб вона ніколи не бачила, не чула, що хтось ще є співвласником цього будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Представник третьої особи Дніпровської міської ради [PERSON] просила відкласти розгляд справи у звязку із відпусткою. Проте, враховуючи, що третя особа є юридичною особою, доказів відпустки представника не надано, достатність часу у третьої особи, яка за первісною редакцією позову мала статус відповідача, на подачу заперечень (відзиву за новою редакцією ЦПК) на позов, перебування цивільної справи на розгляді тривалий час, суд вважає можливим розглянути справу 18.12.2018 за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши позивача, її представника, третю особу [PERSON], допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, згідно з ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Судом встановлено, що домоволодіння №13 по вул. Радистів в м. Дніпро належить на праві власності 63/100 частин [PERSON], 185/900 [PERSON], 74/900 [PERSON], 74/900 [PERSON] Враховуючи, що з 1990 року позивач [PERSON] добросовісно, відкрито, а з 2004 року ще і безперервно володіє 74/900 частинами [PERSON] та 74/900 частинами [PERSON], вважаючи, що їй належить в повному обсязі 37/100 частин домоволодіння, враховуючи долі [PERSON] та [PERSON], суд вважає можливим задовольнити позов та визнати за визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 148/900 частин домоволодіння (житлового будинку) з господарськими надвірними спорудами, розташованого по вулиці Радистів,13 в м. Дніпро. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: approved