Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача в якому просила суд: змінити спосіб стягнення аліментів визначених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року у справі № 756/12072/16-ц, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 09 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу в подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 листопада 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 1000 грн. на кожного. Посилаючись на ту обставину, що розмір стягнутих аліментів не забезпечує належне забезпечення неповнолітніх дітей та менший ніж мінімально гарантований розмір аліментних платежів, також посилається на ту обставину, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, просить суд задовольнити позовні вимоги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021року відкрито спрощене провадження у справі. На адресу суду 25 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку надійшов відзив від [PERSON] , якому він просить суд частково задовольнити позовні вимоги, просить встановити розмір аліментів на утримання двох дітей 1/3 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Просить відмовити в задоволенні клопотання про витребування в ГУ ДПС відомостей про його дохід. Від Державної податкової служби України та Головного управління ПФУ в м.Києві 23 жовтня 2021 року та 02 листопада 2021 року, відповідно, надійшли відповіді на запит. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Наполягав на їх задоволенні. Також повідомив, що рівень прожиткового мінімуму підвищується, визначений рішенням суду розмір в 1000 грн. не забезпечує мінімальний розмір гарантований державою. Відповідач у відзиві не заперечує проти розміру 1/3 частини від заробітку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розміру аліментів визнав, не заперечував у визначенні аліментів у розмірі 1/3 частина від його заробітку. Повідомив, що в нього останнім часом склалась дуже тяжка фінансова ситуація. Він вимушений був останні півроку проживати з батьками та здійснювати догляд за ними. Один з батьків нещодавно помер. Він зараз вимушений улаштувати виникли проблеми, та згодом зможе працювати та належним чином забезпечувати дітей. Також зауважив, що кожного місяця справно сплачував аліменти у визначеному судом розмірі, проте що виникла заборгованість через перерахунок розміру аліментів не був повідомлений виконавцем. Зараз не працює, перебував на обліку з працевлаштування, проте вже знятий. Повідомив також, що жодної нерухомості ним придбано не було. За рішенням суду, при розподілі майна дружині визначено Ѕ частину квартири, тому за реєстрацією права власності його майновий стан погіршився, замість цілої квартири зареєстровано за ним Ѕ її частини. Земельна ділянка не набувалась, лише була зареєстрована, він нею користується з 2006 року, як і суміжною в садовому товаристві. Лише зміг документально оформити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 листопада 2016 року Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання кожної дитини по 1000 грн., щомісячно та на її користь 1000 грн., до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років. (а.с. 12-14). Виконавчі листи №756/12072/16-ц видані Оболонським районним судом 20 січня 2017 року перебувають на примусовому виконанні (а.с. 16-18). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 вересня 2021 року видно, що відповідач [PERSON] після проведеного державним виконавцем перерахунку розміру аліментів з урахуванням індексації, має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 5543.00 грн. та 5877,00 грн., відповідно на кожну дитину (а.с. 22-23). Відповідно довідки Пенсійного Фонду України від 20 жовтня 2021 року [PERSON] перебував на обліку в Київському міському центрі зайнятості з 01 січня 2020 року по 25 серпня 2020 року, з 25 серпня 2020 року відомості про працевлаштування відсутні. Згідно інформації сформованої з реєстру нерухомості, за відповідачем [PERSON] 21 червня 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована в Житомирській області, Малинський р-н в садовому товаристві (а.с. 26). Також за відповідачем [PERSON] 14 вересня 2020 року зареєстровано право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, встановивши, що визнання позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами. З огляду на досліджені судом наявні в матеріалах справи доказів, а також з урахуванням позиції відповідача, який визнав позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів, що підтвердив у поданому письмовому відзиві та в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Проте, суд не може погодитися із твердженням позивача про початок зміни способу стягнення аліментів з дати звернення до суду з позовом. З огляду на положення ст. 182 СК України початок стягнення аліментів за рішенням суду відбувається з дня набрання рішенням суду законної сили. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме визначенню дати початку стягнення. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, зміна способу стягнення аліментів не погіршать матеріального становища дітей і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів 1/3 частка від заробітку (доходу) відповідача призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керується положенням ст. 141 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем заявлених позовних вимог, та звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial