Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на протязі тривалого часу належним чином не сплачує плату за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з квітня 2003 року по вересень 2013 року в сумі 1618,05 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка утворилась з жовтня 2004 року по вересень 2013 року в сумі 1381,09 грн., та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав їх в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Пізніше звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечував, звернулись до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Свої заперечення мотивував тим, що борг нараховано за межами строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В розрахунках містяться протиріччя, які позивачем не було усунено. Пізніше відповідач перестав з'являтись у судові засідання. Оскільки відповідачем була висловлена позиція відносно заявлених вимог, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач в квітні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в липні 2013 року було скасовано. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. З матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2007 року, жовтні 2008 року, серпні 2009 року, липні 2010 року відповідачем здійснювались проплати у більшому розмірі, ніж було нараховано позивачем, що свідчить про визнання ним частини заборгованості та вказує на переривання строку позовної давності. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний в жовтні 2007 року, жовтні 2008 року, серпні 2009 року, липні 2010 року діями відповідача, а також зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу в квітні 2013 року та почався заново з поданням у жовтні 2013 року відповідного позову після скасування в липні 2013 року судового наказу. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті теплову енергію і гаряче водопостачання, що складається з суми заборгованості за кожен місяць як черговий платіж, має відраховуватись з жовтня 2004 року (три роки з жовтня 2007 року - часу вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу) по жовтень 2013 року (по день звернення до суду з відповідним позовом). Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість позивача за вказаний період складає 1381,09. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що в розрахунках містяться протиріччя, оскільки протиріччя були усунуті в судовому засіданні та враховані представником позивача. Суд вважає розрахунки вірними та обґрунтованими. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 229,4 грн.

Outcome: approved