Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визнати недійсним договір дарування за яким відповідач [PERSON] подарував відповідачці [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Позов обґрунтувала тим, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] які перебували у шлюбі з 1950 р. та спільно побудували вказаний будинок, який був зареєстрований на ім'я батька. Після смерті матері [PERSON] у [INFO] вона (за заповітом від матері - шляхом подання заяви) та її непрацездатний батько (фактично) спадщину прийняли. У 2010 р. батько подарував вказаний будинок своїй другій дружині [PERSON] чим порушені майнові права доньки. Її мати мала права на ? частину будинку, тому ця частка й складає спадщину за заповітом, її непрацездатний батько прийняв спадщину в частині визначеній законом, тобто 1/6, а тому її частка складає 1/3 частину, якою батько неправомірно розпорядився на користь другої відповідачки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надалі в судове засідання не з'явився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідачів позов визнав частково щодо належності позивачці 1/3 частини вказаного будинку, але з тільки з тими прилеглими господарськими та побутовими будівлями які існували на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Відповідно до витягу з ДРАЦС [PERSON] і [PERSON] одружилися 24 серпня 1948 р. (а.с.94). У відповідності до копії спадкової справи №528/2003 заведеною Другою Миколаївської державною нотаріальною конторою [PERSON] померла [INFO] (а.с.30). За життя спадкодавець залишила заповіт від 17 грудня 1985 р. на користь доньки [PERSON], яким заповіла їй усе належне їй майно (а.с.31) [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом 10 червня 2003 р., а [PERSON] спадщину після смерті дружини прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.29,42). Згідно інвентарної справи КП «Миколаївське ММБТІ» на адресу [ADDRESS] на підставі договору забудови від 09 березня 1954 р. [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 469 кв.м. за даною адресою для побудови житлового будинку. Рішенням виконкому Ленінської райради м. Миколаєва від 07 березня 1970 р. №90/3 було затверджено акт приймання до експлуатації побудованого [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] Рішенням виконкому Ленінської райради м. Миколаєва від 17 липня 1987 р. № 187 було оформлено [PERSON] самовільно побудовані будівлі, споруди по [ADDRESS]: літню кухню літ. Б, сарай літ. Д, гараж літ. Е, вбиральню літ. Г та зобов'язано його знести самовільно побудований гараж літ. Д. На підстав дублікату договору забудови [PERSON] зареєстрував 18 травня 2007 р. своє право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Згідно договору дарування посвідченого 22 травня 2009 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріальним округу Рудою О.М., реєстровий №374, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 463 кв.м., кадастровий [NUMBER] із розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком під літ. А загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., до якого прилягають літня кухня Б, вбиральня Г, сарай Д, гараж Е, огорожі 2,4,5,6,7 і споруди 3,I розташовані по [ADDRESS] Земельна ділянка належала дарувальнику на підставі державного акту на право власності виданого Миколаївською міською радою 19 лютого 2008 р., а будинок на підставі договору забудови від 09 березня 1954 р. 04 серпня 2014 р. [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], але постановою державного нотаріуса від 04 серпня 2014 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що спадкоємцями є [PERSON] за заповітом і [PERSON] за законом, але відсутні право встановлювальні документи на частину житлового будинку по [ADDRESS] на ім'я спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За змістом ч. 1 ст. 28 КпШС України частки подружжя у спільній сумісній власності є рівними. Відтак побудований подружжям [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, введений за життя останньої в експлуатацію є спільним сумісним майном подружжя, а частка спадкодавця є рівною половині житлового будинку та прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 1 ст. 535 ЦК УРСР непрацездатний чоловік спадкоємця успадковує незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б йому при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). За законом [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці 1 черги за законом мали право на ? частину будинку кожен, а оскільки [PERSON] був непрацездатним на час відкриття спадщини, то він має право на 2/3 частки від ? частки, тобто 1/6 частину будинку, а [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських будівель та споруд. Відтак розпорядившись усім будинком, у т.ч. частиною яка належала позивачці, відповідачі порушили її майнове право. У відповідності до ст. 203 ч. 1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно копії технічного паспорту на спірний житловий будинок станом на 02 лютого 2009 р. він сам та прилеглі до нього господарські будівлі та споруди побудовані до 2003 р. (а.с.67-71). Тому 1/3 частина житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських будівель та споруд належить позивачці і договір дарування між відповідачами посвідчений 22 травня 2009 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріальним округу Рудою О.М., реєстровий №374 в цій частині слід визнати недійсним із визнанням права власності за позивачкою. Отже позов слід задовольнити частково. Вимоги про визнання недійсним договору в повному обсязі є безпідставними, оскільки рештою житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд [PERSON] розпорядився використовуючи свої особисті повноваження власника. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: partial