Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб 10.06.2014 року Виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис №5. Від вказаного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано 10.06.2014 року Виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис №5. [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, тому в даній частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. У статті 35 СК встановлено процедуру зміни прізвища нареченими, тобто особами які реєструють шлюб. Згідно з ст. 35 СК наречена або наречений можуть обрати собі шлюбне прізвище. Однак, чинний СК передбачає можливість зміни прізвища і подружжям, який не скористався правом на зміну прізвища при реєстрації шлюбу (ст. 53 СК). У статті 53 СК закріплено право дружини та чоловіка на зміну прізвища. Так, якщо при реєстрації шлюбу дружина, чоловік зберегли дошлюбні прізвища, вони мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану, який зареєстрував їхній шлюб, або відповідного органу за місцем їхнього проживання заяву про обрання прізвища одного з них як їхнього спільного прізвища або про приєднання до свого прізвища другого з подружжя. У разі зміни прізвища державний орган реєстрації актів цивільного стану видає нове Свідоцтво про шлюб. Згідно зі ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвище залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне. З огляду на зазначене, позовна вимога про залишення прізвища отриманого у шлюбі позивачем, після розірвання шлюбу є без підставна та не обґрунтована. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved