Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 02.10.2014 року по 02.11.2015 року, був звільнений за власним бажанням. При звільненні вся сума заборгованості заробітної плати не була виплачена. Несплата відповідачем заробітної плати при звільненні поставила позивача у тяжке матеріальне становище, довелося відмовитися від деяких речей та продуктів, не було можливості своєчасно сплатити комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, що відобразилось на його моральному стані. Розмір моральної шкоди оцінює у 10000 гривень. Просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, відшкодувати витрати на правову допомогу. За заявою представника позивача позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати залишені без розгляду ухвалою суду від 11.03.2016 року. Позивач у судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, його інтереси буде представляти адвокат [PERSON] Представник позивача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представником відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» надано заперечення, у яких зазначив, що відповідач не заперечує факт затримки остаточного розрахунку з позивачем, який мав бути проведений у день його звільнення, але затримка сталась внаслідок тяжкого матеріального становища підприємства. У заяві зазначено, що грошові кошти по заробітній платі позивачу були сплачені у грудні 2015 року. Про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати не заперечує. Також не заперечує проти стягнення виплат на правову допомогу, надану [PERSON] При цьому представник відповідача заперечував проти стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано її обгрунтування. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02.10.2014 року по 03.11.2015 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними наказами. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Сторонами не заперечувалось, що у день звільнення позивачу заробітна платня була виплачена не повністю. Обома сторонами не заперечується, що заборгованість по заробітній платі остаточно була виплачена 18 грудня 2015 року. Крім того, згідно розрахунку відповідача №522/50 від 11.02.2016 року середньоденна заробітна платня [PERSON], складає 145,64 грн., що позивачем не заперечувалось. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений був 18.12.2015. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню за період з 03.11.2015 року по 18.12.2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з пятиденної робочої неділі (з робочим днем тривалістю 8 годин на день) середньостатистична кількість робочих днів за період з 03.11.2015 по 17.12.2015 року складає 33 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 03.11.2015 по 17.12.2015 складає 4806,12 грн. (33 дні х 145,64 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 4806,12 грн. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 17.10.2014 № 10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Між адвокатом [PERSON] та позивачем було укладено договір №1409 про надання правової допомоги. Відповідно квитанцій до прибутково касового ордеру від 26.12.2015 №32/4 позивачем сплачено 2000 гривень про надання правової допомоги, надання правової допомоги підтверджується актом виконаних робіт від 25.11.2015 року, тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. При цьому суд враховує, що відповідачем визнанні у цій частині позовні вимоги. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, остання підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач не міг своєчасно розпоряджатися своїми коштами по заробітній платі, тому справедливим на думку суду є розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, 200 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень.

Outcome: partial