Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до ПАТ «Київобленерго» про стягнення коштів за недовідпущену електричну енергію та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вони перебувають у договірних відносинах з ПАТ «Київобленерго» на підставі укладеного договору від 06 березня 2013 року. Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що заборгованості на час укладення договору не було і тому графік порушення боргу не складався. Кожного місяця ними сплачувалась вартість за спожиту електричну енергію на підставі показників лічильника. Кожного місяця вартість електричної енергії сплачувалась за діючими тарифами і з врахуванням субсидії та пільг на 2-х осіб згідно положень п. 19-21 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. 22 квітня 2014 року без рішення суду та в порушення п. 27 ПКЕЕН було відключено електропостачання до їхньої квартири згідно наряду № [NUMBER] від 09 квітня 2014 року із сумою боргу в розмірі 2753 грн.. Заочним рішенням Ірпінського міського суду від 30 жовтня 2015 року було стягнуто борг в сумі 1772,27 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., від якого він, [PERSON], звільнений на підставі вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 березня 2016 року рішення Ірпінського міського суду від 30 жовтня 2015 року залишено без змін, а ухвалою Вищого апеляційного суду України від 14 червня 2016 року було зупинено виконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. 06 жовтня 2016 року він, [PERSON], отримав попередження про відключення електричної енергії від 01 листопада 2014 року із вказаною сумою боргу станом на 01 листопада 2014 року у розмірі 1\~912,20 грн.. До ПАТ «Київобленерго» була надіслана заява від 06.10.2016 року за вх. У-2567 на яку було надано відповідь від 13 жовтня 2016 року за № 06/200/7577 про те, що борг по квартирі № 52 в буд. 28 по вулю Пономарьова в смт. Коцюбинське станом на 30 вересня 2016 року складає 3181,43 грн., але остаточне рішення щодо розміру заборгованості буде прийнято після закінчення касаційного провадження у справі. Позивачі зазначили про те, що сума заборгованості в розмірі 3181,43 грн. на їхню думку є некоректною. 22 листопада 2016 року по наряду № [NUMBER] від 04 листопада 2016 року, квартира, в якій вони мешкають без попередження була відключена від електропостачання за несплату боргу у розмірі 3181,43 грн.. В квартирі, яка була відключена від електропостачання мешкають: він, [PERSON] ліквідатор ЧАЕС І категорії, інвалід 2-ї групи, [PERSON], яка є потерпілою особою І категорїі, інвалід 2-ї групи, [PERSON] студентка, [PERSON] дитина інвалід. ПАТ «Київобленерго» через незаконне відключення порушив вимоги ст. 13, 48 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст. 4 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію». У відповідності до вимог ст. 1167, 1168 ЦК України, ст. ст.24, 27 Закону України «Про енергетику», п. 42, 46 ПКЕЕН енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачеві або його майну в повному обсязі. Через відключення їхньої квартири від електроенергії був порушений звичайний спосіб їхнього життя. В квартирі не працював бойлер для підігріву гарячої води, інші побутові прилади, зокрема, пральна машина, праска, компютер з принтером, світильники. Стан їхнього здоровя значно погіршився через підвищення артеріального тиску та дискомфорту. На підставі вищевикладеного, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили стягнути з ПАТ «Київобленерго» на їхню користь моральну шкоду у розмірі по 30\~000 грн. кожному; стягнути з ПАТ «Київобленерго» на користь [PERSON] 246 грн. вартості недовідпущеної електричної енергії. Ухвалою суду від 14 лютого 2017 року позовну заяву [PERSON] і [PERSON] до ПАТ «Київобленерго» про відшкодування шкоди залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. У судовому засіданні від 21 липня 2017 року уточнено найменування відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Київобленерго» на Приватне акціонерне товариство «Київобленерго». У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У судове засідання представник відповідача [PERSON] «Київобленерго» не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. Суд, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 06 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «А.Е.С. Київобленерго» в особі начальника Ірпінського РП було укладено договір про користування електричною енергією за № 200569695, відповідно до умов п.1 якого енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності 1,7 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Встановлено тип лічильника «Merkury 201» № 03268495, з показанням приладу обліку станом на 09 лютого 2013 року складають Т1-2130, Т2-6231, Т3-13843. У відповідності до положень п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджені Постановою КМУ № 1357 від 26 липня 1999 року споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією, укладеного між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією. В даному випадку електропостачання до квартири [ADDRESS] здійснюється на підставі укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Київобленерго» договором № 200569695 від 06 березня 2013 року. 22 листопада 2016 року квартира [ADDRESS] була відключена від електропостачання працівниками Ірпінського РП ПАТ «Київобленерго», однак того ж дня електроенергію в даній квартирі було відновлено, що підтверджується долученою до матеріалі справи копією повідомлення про повторне включення після сплати боргу споживача від 22 листопада 2016 року. У відповідності до п. 27 ПКЕЕН передбачено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеному у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Згідно вимог п. 44 ПКЕЕН у разі тимчасово припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Однак позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, що відповідачем було недовідпущено електричну енергію у розмірі 240 грн.. Надані позивачем до матеріалів справи копії квитанцій про оплату електричної енергії також не підтверджують той факт, що до квартири [ADDRESS] відповідачем було недовідпущено електричну енергію вартістю 240 грн.. Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо стягнення боргу за спожиту електричну енергію за адресою: квартира [ADDRESS], згідно договору № 200569695 від 06 березня 2013 року. За вказаних обставин суду не можливо встановити, а також позивачем не доведено, що електроенергія в розмірі 240 грн. була недовідпущена саме з вини відповідача. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] посилався на те, що через неправомірне відключення відповідачем його квартири від електропостачання за несплату боргу йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 30\~000 грн.. Позивач посилався на те, що у звязку з відсутністю електроенергії у квартирі він був змушений порушити звичний для нього спосіб життя, що призвело до моральних страждань. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалід 2-ї групи, що підтверджується тимчасовою вкладкою № 332 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А № 136859 і посвідченням серії А № 136859, видане 13 грудня 2012 року Київською обласною державною адміністрацією. [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується копією посвідчення серії ААИ № 949758. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. В матеріалах справи відсутні докази, що заявлена позивачем моральна шкода дійсно була завдана [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що у заподіянні заявленої шкоди була вина [PERSON] «Київобленерго», тому суд вважає вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] «Київобленерго» моральної шкоди є недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт завдання такої шкоди. Додані до матеріалів справи консультативні заключення та експерті висновки лікарів, а також довідки не підтверджують, що погіршення стану здоровя позивача повязане саме з діями відповідача. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON].

Outcome: dismissed