Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Івашковецькоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про встановлення факту та визнання права на земельний пай. Зазначила, що 24 вересня 2005 року помер її чоловік [PERSON], який по день смерті проживав без реєстрації у с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, вул. Шевченка, 14. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі із земельного паю, площею 0,98 умовних кадастрових гектара на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна як спадкоємець першої черги, так як є дружиною покійного. Іншим спадкоємцем є донька [PERSON], однак вона спадщину після смерті батька не прийняла та на неї не претендує, про що подала відповідну нотаріально завірену заяву. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на земельний пай та документально не підтверджений факт постійного проживання із чоловіком. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що позивач постійно проживав зі спадкодавцем без реєстрації і у останнього було право на земельну частку (пай), площею 0,98 умовних кадастрових гектара на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, просить встановити юридичний факт постійного проживання з [PERSON] в будинку № 14 по вул. Шевченка в с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області та визнати за нею в порядку спадкування за законом її право на земельну частку (пай), площею 0,98 умовних кадастрових гектара на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі сертифіката на земельну частку (пай), серії ВН № 0529108, який зареєстровано 20 грудня 2007 року за № 1014. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Івашковецької сільської радиШаргородського району Вінницької області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідків, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 24 вересня 2005 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] І-АМ № 015633 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із його права на земельну частку (пай), площею 0,98 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується листом Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.40-273/122-17 від 28 серпня 2017 року із якого вбачається, що [PERSON] видавався сертифікат на земельну частку (пай), серії ВН № 0529108, зареєстрований 20 грудня 2007 року за № 1014 (а.с. 12). Позивач є спадкоємцем першої черги зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом, так як є дружиною спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-АМ № 457801 (а.с. 9). Іншим спадкоємцем є донька померлого [PERSON], однак спадщини вона не прийняла та на неї не претендує, про що подала відповідну заяву (а.с. 14). З метою оформлення своїх прав на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08 грудня 2017 року (а.с. 7, 8). Із постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на спадкове майно. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту постійного проживання між фізичними особами. Установлення цього факту має юридичне значення для позивача, оскільки дозволяє йому реалізувати право на отримання спадщини після смерті чоловіка. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в сукупності суду показали, що добре знали покійного [PERSON], який постійно проживав разом із позивачем без реєстрації. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами її право отримати у спадщину право на земельну частку (пай), площею 0,98 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 24 вересня 2005 року [PERSON], що належало останньому на підставі сертифіката, який було втрачено. Окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому, позов слід задовольнити. Тому,

Outcome: approved