Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак спільне життя не склалося, так як кожен із подружжя має різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Між подружжям постійно виникають непорозуміння та сварки. З січня 2016 року сторони припинили проживати разом. Шлюб існує формально та його збереження є недоцільним, так як це суперечитиме інтересам сторін. Позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе, її рішення щодо розірвання шлюбу цілком обдумане. За таких обставин, позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований між нею та відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, проте її коштів не вистачає для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому [PERSON] просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити її дошлюбне прізвище «Остапчук». Крім того, просить неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею. 08 січня 2019 року позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій відсутня її вимога щодо визначення місця проживання дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Крім того, подала заяву, в якій просила позовну вимогу в частині залишення її дошлюбного прізвища «Остапчук» після розірвання шлюбу залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення із нього аліментів на утримання дитини визнав у повному обсязі. Згідно із ч.ч. 3 та 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 132750 вбачається, що 09 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини «Левченко» (а. с. 12). Від спільного подружнього життя у сторін 25 березня 2013 року народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії І-ОК № 237461, виданого 27 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 10). Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом\~ст.\~ст.\~181,182\~СК України\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються за\~рішенням суду\~у частці\~від доходу\~її матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~При визначені\~розміру аліментів\~суд,\~враховує:\~1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1\~січня 2019\~року -\~1626\~гривень,\~з 1\~липня -\~1699\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1779\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, та позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, шляхом стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказану норму чинного законодавства, та враховуючи те, що відповідач визнав позов у підготовчому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, розмір якого відповідно до квитанції № 66 від 06.12.2018 р. (оригінал квитанції знаходиться у матеріалах справи) становить 704,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved