Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 01 лютого 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.09.2015 року. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі 1000 грн. на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, доручив представляти свої інтереси представнику [PERSON] на підставі нотаріальної посвідченої довіреності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позов визнає частково, не заперечувала проти стягнення аліментів у частці від доходу відповідача щомісячно у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.09.2015 року. Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 184466 від 13.08.2013 року, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та фактично знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В письмових запереченнях на позов відповідач [PERSON] вказував, що утримує свою дитину, бере участь у її вихованні. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду відповідачем та його представником надано не було. Представником відповідача надано суду копію фіскального чеку від 03.02.2016 року про здійснення поштового переказу коштів на ім'я [PERSON], згідно пояснень, ці кошти сплачено відповідачем позивачці в рахунок сплати аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Разом з тим, зі змісту вказаного чеку не можливо достовірно встановити, що кошти адресовані саме позивачу по справі [PERSON] та призначені для утримання дитини, сплачені саме відповідачем [PERSON], оскільки дані платника відсутні взагалі. Крім того, сплату проведено 03.02.2016 року, тобто після відкриття провадження по справі, що в будь-якому випадку не може спростувати твердження позивача про ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківського обовязку з утримання дитини та вплинути на вирішення спору. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує наступне. Твердження відповідача та його представника в обґрунтування заперечень проти позову на наявність на утриманні у [PERSON] матері похилого віку є непереконливими, з огляду на ствердження про те, що відповідач не працює та не отримує стабільного заробітку та не надав доказів на підтвердження понесення відповідних витрат, тоді як його мати [PERSON] являється пенсіонером, отримує пенсію, розмір якої перевищує розмір прожиткового мінімуму доходів громадян, та крім відповідача по справі, має іншого сина. Той факт, що відповідач у вересні 2015 року протягом 9 днів перебував на стаціонарному лікуванні у пульмонологічному відділенні 1-ої МКЛ м. Полтави, на переконання суду, не доводить, що його стан здоров'я перешкоджає виконанню обовязку з утримання дитини та, відповідно, не може визнано обставиною, яка відповідно до норм ст. 182 СК України може вплинути на розмір аліментів. За змістом положень ст. ст. 183, 184 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються в частці заробітку (доходу) матері, батька, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує положення наведених вище норм чинного законодавства та оскільки під час судового розгляду справи не встановлено обставин, які відповідно до положень ст. 184 СК України є підставою для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд враховує положення ст. 191 СК України, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та вважає за необхідне стягнути аліменти з 22.12.2015 року, з дня надходження до суду позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial