Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить вищевказана квартира, в якій зареєстровані відповідачі. Вказуючи на тривале не проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, в зв`язку з постійним проживанням поза межами України, вважає, що останні втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву. Відповідачі своїм правом надати відзив на позов не скористались. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача - адвоката Шестакової Ю.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2009 р., на підставі договору дарування частини квартири від 15.06.2016 р., на підставі договору дарування частини квартири від 07.02.2020 р., на підставі договору дарування частини квартири від 25.09.2017 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 9-16, 17-18). В Свідоцтві про право власності на житло від 01.07.2009 р. власниками спірної квартири вказані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на підставі Свідоцтва про шлюб від 29.04.2015 року серії [NUMBER] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 24). Згідно даних з реєстру територіальної громади м. Києва, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 30). Факт не проживання відповідачів в спірному приміщенні підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації з 2013 року, складеного 12.11.2020 року у складі мешканців цього будинку та засвідченого представником експлуатуючої організації, яка здійснює комплексне обслуговування будинку - ТОВ «Печерська Брама» (а.с. 21-22). Як встановлено в ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистих потреб проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користуватися квартирою. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки за змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вказаного, встановивши, що [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] понад один рік не проживають у спірній квартирі, квартирою не цікавляться, за комунальні послуги не сплачують, слід дійти висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки відсутні без поважних причин за місцем реєстрації понад встановлений законом строк. Обставини, наведені в позовній заяві та додані до неї докази відповідачами не спростовані, вони не скористались своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved