Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У вересні\~2020\~року позивачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , від\~імені та\~ в\~інтересах яких\~діє адвокат\~Панченко Олена\~Олександрівна,\~звернулись до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом, в якому просили скасувати арешт з квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . на 2 поверсі 9-ти поверховому будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 44,6 кв. м. у тому числі: 1-а кімната (4) площею 22 кв. м., 2-а кімната(5) площею 11,3 кв .м., 3-я кімната (9) площею 11,3 кв. м., коридору (1) площею 2,9 кв. м., шафа (2) площею 0,7 кв. м., кухні (3) площею 11,3 кв. м., шафи (6) площею 1 кв. м., санвузла (7) площею 3,8 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 1,6 кв. м. Загальна площа квартири 66,7 кв.м.; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 15.03.2005 за реєстраційним № 1762391 про арешт вказаної квартири. На обґрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що у їх власності перебуває квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . на 2 поверсі 9-ти поверховому будинку. Дану квартиру\~вони вирішили\~продати,\~але при\~зверненні до\~нотаріуса їм\~стало відомо,\~що їх\~квартира під\~арештом,\~який було накладено в межах кримінального провадження, відкритого відносно колишнього чоловіка [PERSON] , а саме: відносно [PERSON] . Незважаючи на те, що [PERSON] був лише зареєстрований за даною адресою, власником квартири ніколи не був, натомість арешт було накладено на їх квартиру та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 15.03.2005 за реєстраційним №1762391. Внаслідок арешту на квартири позивачі позбавлені можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їм майном на власний розсуд. Зняти арешт у позасудовому порядку є неможливим. 21 вересня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, у якій він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач Прокуратура Полтавської області в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву не надходив. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі та вказує, що він ніколи не був власником чи користувачем спірної квартири, і арешт на неї був накладений необґрунтовано, не заперечує проти задоволення позову. Ураховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених\~ст.223ЦПК України\~для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 15\~Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у\~статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій\~статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована\~статтею 391 цього Кодексу\~можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судами встановлено, що у власності позивачів перебуває квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . Зазначена квартира набута відповідачами у власність шляхом приватизації квартири у 1994 році, проте у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності та у зв`язку зі смертю одного із співвласників, право власності на нерухоме майно в порядку спадкування було визнано на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.07.2019 року у справі № \~554/4925/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається наявність обтяження на квартиру [ADDRESS] на підставі постанови Прокуратури Полтавської області від 10 серпня 1999 року, як на майно [PERSON] , про що Першою полтавською державною нотаріальною квартирою Полтавського міського нотаріального округу 15.03.2005 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис №1762391. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.07.2019 року у справі № \~554/4925/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно було встановлено, що квартира [ADDRESS] весь час належала позивачам у справі, а відповідач [PERSON] ніколи не мав та на даний час не має жодного відношення до зазначеного нерухомого майна. Станом на сьогоднішній день кримінальне провадження (кримінальну справу), в межах якого було накладено арешт на квартиру позивачів, відповідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 11.03.2005 року у справі № 1п-200/05 по обвинуваченню [PERSON] закрито внаслідок зміни обстановки. Позивачі зазначають, що накладення арешту порушує їх законні права та інтереси, позбавляє законного права розпоряджатися вищевказаною квартирою. Відповідно до положень\~ст.41 Конституції України та\~ч.1ст.321 ЦКУкраїни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.316 ЦК України правом\~власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено у\~статті 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст.391 ЦК України власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Статтею 248 КПК 1960 року, який був чинний на час виникнення спірних відносин (накладення арешту на майно), було передбачено, зокрема, що суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення\~статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Однак, арешт накладений на майно позивачів при закритті кримінальної справи, знятий (скасований) не був. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Як встановлено судом, позивачі є власниками квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, видане відділом приватизації житла Полтавського заводу «Знамя» від 14.02.1994р. та згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.07.2019 року у справі № \~554/4925/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи кримінальне провадження відносно [PERSON] по яким винесена постанова про накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , як на майно [PERSON] закрито, проте арешт на нерухоме майно не скасовано. Встановлені судом обставини, на переконання суду, свідчать про те, що існування нескасованого арешту квартири порушує право позивачів на мирне володіння та розпорядження своїм майном, їх права неправомірно обмежені, інакше ніж в судовому порядку це питання вирішити неможливо. Надаючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням того, що [PERSON] ніколи не був власником нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , а існування такого обтяження як арешт майна створює перешкоди у здійсненні позивачами їх права власності на майно та реалізації законних прав та інтересів, а тому, суд приходить до висновку, що порушене право позивачів підлягає захисту та існують достатні підстави для скасування арешту майна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та з метою ефективного захисту прав та інтересів позивачів суд вважає за можливе скасувати арешт нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна від 15.03.2005 за реєстраційним № 1762391 про арешт квартири. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved