Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У грудні 2019 року позивач Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені О.М., треті особи: [PERSON] , Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про скасування запису про державну реєстрацію права власності від 16 липня 2018 р. № 27057071, внесеного відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., відповідно до якого третя особа 1 [PERSON] зареєстрований власником квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Київської міської ради від 22.05.2013 р. № 359/9416 «Про внесення змін у додаток № 6 до рішень Київської міської ради від 02.12.2010 р. № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громад м. Києва. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 р. № 1112 «Про питання організації управління районами у м. Києві» вказаний житловий будинок, як майно комунальної власності територіальної громади м. Києва переданий до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. У подальшому на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013 р. № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації», (в редакції від 25.02.2014 р.), житловий будинок [ADDRESS] разом з приміщенням (квартирою) [ADDRESS] передано на баланс та закріплено на праві оперативного управління за третьою особою 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», з визначенням цільового використання приміщення - кімнати майстра та побутові. Зі службової записки третьої особи 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 11.10.2019 р. позивачу стало відомо, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2018 р. № 193 на праві власності належить третій особі 1 [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. внесено відповідний реєстраційний запис. При цьому, приватизація спірної квартири Органом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва не проводилася, свідоцтво про право власності на вказану квартиру не оформлювалося. Зважаючи на те, що спірна квартира не змінювала державної форми власності, а реєстраційний запис вчинено відповідачем без належних правовстановлюючих документів на спірне приміщення, тобто з порушенням норм чинного законодавства, позивач просив суд задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 02 грудня 2019 р. та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача та повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання». Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. 24 грудня 2019 р. до суду від представника третьої особи 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Березенко В.О. надійшли пояснення, в яких позов підтримує та зазначає, що спірне приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Києва, оскільки третьою особою 3 не вчинялось жодних дій щодо його відчуження на користь будь-яких третіх осіб. Крім того, 2 березня 2020 року до суду надійшли доповнення до пояснень від представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Березенко В.О., відповідно до яких за фактом незаконного заволодіння зазначеним комунальним майном Київською місцевою прокуратурою № 6 м. Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018101060000200 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради від 22.05.2013 р. № 359/9416 «Про внесення змін у додаток № 6 до рішень Київської міської ради від 02.12.2010 р. № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громад м. Києва. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 р. № 1112 «Про питання організації управління районами у м. Києві» вказаний житловий будинок, як майно комунальної власності територіальної громади м. Києва переданий до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. У подальшому на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.09.2013 р. № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації», (в редакції від 25.02.2014 р.), житловий будинок [ADDRESS] разом з приміщенням (квартирою) [ADDRESS] передано на баланс та закріплено на праві оперативного управління за третьою особою 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», з визначенням цільового використання приміщення - кімнати майстра та побутові. Відповідно до службової записки третьої особи 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 11.10.2019 р. спірна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2018 р. № 193 на праві власності належить третій особі 1 [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. внесено відповідний реєстраційний запис. За фактом незаконного заволодіння зазначеною квартирою як комунальним майном Київською місцевою прокуратурою № 6 м. Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018101060000200 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем у процесі є особа, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, залучена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові від 02 жовтня 2018 року по справі № 911/488/18, провадження № 12-207гс18, Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Якщо ж саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб`єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи. Таким чином приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. не може бути відповідачем у даній справі, оскільки предметом позову є оспорення позивачем права власності третьої особи 1 [PERSON] на квартиру [ADDRESS] і вирішення цього спору безпосередньо впливає на зміст та стан речового права саме [PERSON] . Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, відсутні клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, того, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови в задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed