Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Зелений Гай» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (за вирахуванням податку та інших обов`язкових платежів) у розмірі 120 414,80 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за вирахуванням податку та інших обов`язкових платежів) у розмірі 23 962,88 грн. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 лютого 2021 року [PERSON] надав суду уточнений позов до ПрАТ «Зелений Гай» про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в якому вказував, що з 30 квітня 2015 року по 18 травня 2018 року він працював у ВАТ «Зелений Гай» (після перейменування - ПрАТ «Зелений Гай») на посаді агронома - ентомолога, а з 18 травня 2018 року по 31 серпня 2020 року - на посаді головного агронома. Під час перебування сторін в трудових відносинах відповідач не здійснював працівнику щомісячну виплату заробітної плати відповідно до умов трудового договору. 31 серпня 2020 року позивач був звільнений з посади за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивача відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість із заробітної плати (виходячи з розміру посадового окладу у 10 000 грн.) за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 159 234,49 грн. (сума без урахування та утримання податку й інших обов`язкових платежів). Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просив стягнути з ПрАТ «Зелений Гай» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 159 234,49 грн. (сума без урахування та утримання податку й інших обов`язкових платежів), а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 вересня 2020 року по 01 грудня 2020 року у розмірі 29 767,68 грн. (сума без урахування та утримання податку й інших обов`язкових платежів). У своєму відзиві на первісний позов від 11 січня 2021 року представник відповідача Андрухов М.І. вимоги [PERSON] визнав частково. Зокрема визнав, що ПрАТ «Зелений Гай» не здійснило з позивачем повний розрахунок при звільненні. Проте вказував, що при обрахуванні заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач безпідставно виходив з розміру первісно встановленого йому посадового окладу у 10 000 грн. та не врахував, що з 01 серпня 2019 року розмір окладу останнього становив 4 500 грн. (з 01 січня 2020 року - 4 800 грн.), а тому вимоги [PERSON] вважав завищеними. Зазначав, що належна до сплати заборгованість із заробітної плати (за вирахуванням податку та інших обов`язкових платежів) становить 63 072,75 грн., середній заробіток - 13 516,16 грн. 20 січня 2021 року позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив у якому вказував, що під час перебування сторін в трудових відносинах відповідач, не повідомивши його завчасно про зміну істотних умов праці (які були змінені без наявності для цього підстав) та не оформивши таку зміну відповідно до вимог закону, з 01 серпня 2019 року зменшив йому посадовий оклад з 10 000 грн. до 4 500 грн. (з 01 січня 2020 року - 4 800 грн.) та не здійснював щомісячну виплату заробітної плати відповідно до умов трудового договору, що призвело до заборгованості. Оскільки при звільненні позивача відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість із заробітної плати (виходячи з розміру посадового окладу у 10 000 грн.) за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2020 року, а тому [PERSON] просив про задоволення позову. 25 січня 2021 року представник відповідача Андрухов М.І. надав суду відзив на позовну заяву (фактично - заперечення на відповідь на відзив) в якому вказував на необхідність часткового задоволення вимог позивача. При цьому зазначав, що вимоги [PERSON] стосуються нарахованої, але не виплаченої (тобто безспірної) зарплати, а тому його вимоги щодо стягнення частини невиплаченої заробітної плати, яка є спірною, не є предметом цього спору. Розмір безспірної заборгованості становить 63 072,75 грн. (після сплати податку та інших обов`язкових платежів). Також позивач має право на отримання 13 516,16 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також просив врахувати, що [PERSON] був завчасно повідомлений про зменшення йому посадового окладу, а тому його твердження про протилежне є безпідставними. 02 березня 2021 року представник відповідача Андрухов М.І. надав суду додаткові письмові пояснення в яких вказував на те, що збільшення позивачем своїх вимог шляхом надання під час розгляду справи уточненого позову про стягнення спірної заборгованості суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, а тому такий позов не може бути прийнятий до розгляду. Водночас, уточнені вимоги про стягнення не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із зазначенням сум без урахування та утримання податку й інших обов`язкових платежів є безпідставними, оскільки їх задоволення призведе до стягнення з відповідача подвійних сум податку та інших платежів. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Андрухов М.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача Андрухова М.І. , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, частково оглянувши матеріали справи №473/5155/19 за заявою [PERSON] про усиновлення, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що з 30 квітня 2015 року по 18 травня 2018 року [PERSON] працював у ВАТ «Зелений Гай» (після перейменування - ПрАТ «Зелений Гай») на посаді агронома - ентомолога, а з 18 травня 2018 року по 31 серпня 2020 року - на посаді головного агронома. Під час перебування сторін в трудових відносинах відповідач не здійснював працівнику щомісячну виплату заробітної плати відповідно до умов трудового договору, що не оспорювалося стороною відповідача. 31 серпня 2020 року позивач був звільнений з посади за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивача відповідач не провів з ним повний розрахунок (що визнано сторонами в судовому засіданні). Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного. 1)В частині стягнення не виплаченої заробітної плати: Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»). Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вищевказаних вимог. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч.ч. 2-4 ст. 97 КЗпП України, ч.ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці»). Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни (ст. 103 КЗпП України, ч. 2 ст. 29 Закону України «Про оплату праці»). При цьому, згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону (108/95-ВР) роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилась браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). В постанові від 16 січня 2018 року у подібній справі №344/2903/14-ц Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України, статті 103 КЗпП України, пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні питання про стягнення на користь працівника заробітної плати та визначення її розміру суд має виходити з доведених та встановлених обставин, зокрема, в частині встановлення обставин, за яких роботодавцем не здійснено належне повідомлення працівника про зміну систем та розмірів оплати праці у зв`язку з незадовільним виконанням показників, введення нових або зміну діючих умов оплати праці у бік погіршення (стаття 103 КЗпП України) не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Посилання підприємства на повідомлення про вказану обставину працівника електронною поштою відповідно до звичаїв ділового обороту підлягають критичній оцінці судом, який зобов`язаний виходити з того, що роботодавець зобов`язаний був довести до відома працівника про плановані ним зміни таким чином та у такий спосіб, щоб працівник був завчасно та повною мірою бути обізнаним про їх характер і зміст. Звичаї ділового обороту не можуть містити обов`язкового до застосування правила поведінки у досліджуваних трудових відносинах, що імперативно врегульовані правилами чинного законодавства. Доведення до відома працівника відомостей про запроваджувані істотні зміни в організації та оплаті праці мало бути здійснено в певній формі та в належному порядку, які могли б виключати неоднозначне тлумачення як характеру таких змін, так і обставин про їх повідомлення працівнику. Надання копії наказу про зміну істотних умов праці разом з позовом до суду не може свідчити про те, що працівник був обізнаний про видання цього наказу, а так само й про його зміст, саме за два місяці до введення його у дію, що вказує на обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій про стягнення заробітної плати згідно з попередніми умовами оплати праці. Подібних висновків дійшов Верховний Суд й у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №807/1525/16. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 1 до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як неодноразово повторював Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, поняття «власність», що міститься в ч. 1 ст. 1 Першого протоколу, має автономне значення, що не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», а відтак - як «власність» для цілей указаного положення. Визначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна - майно має бути наявним. ЄСПЛ не захищає майбутні права. Суд зазначає, що ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на набуття майна (рішення від 23 листопада 1983 року у справі Van der Mussele v. Belgium, заява № 8919/80). Заявник може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення стосуються його або його «майна» в сенсі цього положення, тобто майно має вже існувати. Хоча «майном» може бути не лише «існуюче майно», а й вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення у справі Kopecky v. Slovakia від 23 вересня 2004 року, заява № 44912/98). З матеріалів справи вбачається, що згідно штатного розпису станом на серпень 2018 року [PERSON] було встановлено оклад в розмірі 10 000 грн. Наказом генерального директора ПрАТ «Зелений Гай» від 04 вересня 2019 року №13а у зв`язку з тяжким матеріальним становищем внесено зміни до штатного розпису товариства в частині зменшення з 01 вересня 2019 року окладу [PERSON] з 10 000 грн. до 4 500 грн. (а.с. 47). Наказом генерального директора ПрАТ «Зелений Гай» від 02 січня 2020 року №1 внесено зміни до штатного розпису товариства в частині збільшення з 01 січня 2020 року окладу [PERSON] з 4 500 грн. до 4 800 грн. (а.с. 45). Матеріали справи не містять доказів, що ПрАТ «Зелений Гай» належним чином (вчасно) повідомило [PERSON] про зміну розміру оплати праці у бік зменшення. З матеріалів справи (а.с. 58-71, справа №473/5155/19, а.с. 15) вбачається, що інформацію про таку зміну позивачу було доведено лише 03 грудня 2019 року (з моменту отримання ним за допомогою поштового зв`язку довідки про доходи за шість місяців). Таким чином, до лютого 2020 року (дата повідомлення про зміну істотних умов праці + 2 місяці) [PERSON] мав право на отримання заробітної плати у раніше встановленому розмірі (10 000 грн.). Оскільки відповідач не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні виходячи з цих умов, а тому заборгованість із заробітної плати підлягає стягненню в судовому порядку. При цьому, згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тому подання позивачем уточненого позову з врахуванням вказаних положень не є зміною (збільшенням) вимог, а приведенням позовних вимог у відповідність до вимог закону з метою ефективного захисту своїх прав. За встановлених обставин, за період з 01 серпня 2018 року по 01 лютого 2020 року на користь позивача підлягала нарахуванню заробітна плата (відповідно до відпрацьованого часу): за серпень 2018 року - 10 000 грн.; за вересень 2018 року - 10 000 грн.; за жовтень 2018 року - 10 000 грн.; за листопад 2018 року - 10 000 грн.; за грудень 2018 року - 9 075,36 грн.; за січень 2019 року - 10 000 грн.; за лютий 2019 року - 10 000 грн.; за березень 2019 року - 10 000 грн.; за квітень 2019 року (з врахуванням індексації) - 10 150,48 грн.; за травень 2019 року - 10 000 грн.; за червень 2019 року - 10 000 грн.; за липень 2019 року - 10 000 грн.; за серпень 2019 року - 10 000 грн. (фактично нараховано 4 500 грн.); за вересень 2019 року - 10 000 грн. (фактично нараховано 4 500 грн.); за жовтень 2019 року - 10 000 грн. (фактично нараховано 4 500 грн.); за листопад 2019 року - 10 000 грн. (фактично нараховано 4 500 грн.); за грудень 2019 року належна [PERSON] заробітна плата + відпускні перевищує його вимоги, а тому нарахування здійснюється в межах вимог позивача та наданого ним розрахунку, що становить 10 000 грн. (фактично нараховано 7 879,96 грн.); за січень 2020 року належна [PERSON] заробітна плата + відпускні перевищує його вимоги, а тому нарахування здійснюється в межах вимог позивача та наданого ним розрахунку, що становить 10 000 грн. (фактично нараховано 6 505,03 грн.). Фактично виплачено з врахуванням прибуткового податку та військового збору: у жовтні 2018 року - 239 грн. (200 грн. (виплачено працівнику) + 39 грн. (нарахування на вказану суму)); у січні 2019 року - 1 170,63 грн. (979,61 грн. (виплачено працівнику) + 191,02 грн. (нарахування на вказану суму)); у лютому 2019 року - 10 000 грн. (8 050 грн. (виплачено працівнику) + 1 950 грн. (нарахування на вказану суму)); у березні 2019 року - 10 000 грн. (8 050 грн. (виплачено працівнику) + 1 950 грн. (нарахування на вказану суму)); у квітні 2019 року - 10 150,48 грн. (8 171,13 грн. (виплачено працівнику) + 1 979,35 грн. (нарахування на вказану суму)); у травні 2019 року - 10 033,34 грн. (8 083,34 грн. (виплачено працівнику) + 1 950 грн. (нарахування на вказану суму)); у червні 2019 року - 10 000 грн. (8 050 грн. (виплачено працівнику) + 1 950 грн. (нарахування на вказану суму)); у липні 2019 року - 10 000 грн. (8 050 грн. (виплачено працівнику) + 1 950 грн. (нарахування на вказану суму)); у серпні 2019 року - 4 500 грн. (3 622,50 грн. (виплачено працівнику) + 877,50 грн. (нарахування на вказану суму)); у вересні 2019 року - 4 500 грн. (3 622,50 грн. (виплачено працівнику) + 877,50 грн. (нарахування на вказану суму)); у жовтні 2019 року - 4 500 грн. (3 622,50 грн. (виплачено працівнику) + 877,50 грн. (нарахування на вказану суму)); у листопаді 2019 року - 4 500 грн. (3 622,50 грн. (виплачено працівнику) + 877,50 грн. (нарахування на вказану суму)); у грудні 2019 року (зарплата + відпускні) - 7 879,96 грн. (6 343,37 грн. (виплачено працівнику) + 1 536,59 грн. (нарахування на вказану суму)); у січні 2020 року (зарплата + відпускні) - 6 505,03 грн. (5 236,54 грн. (виплачено працівнику) + 1 268,49 грн. (нарахування на вказану суму)). Таким чином, заборгованість за вказаний період без вирахування податку та обов`язкових платежів розраховується за формулою: розмір заборгованості = належна до нарахування зарплата - фактично виплачена з врахуванням прибуткового податку та військового збору зарплата. Тому розмір заборгованості становить: (10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 9 075,36 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 150,48 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн.) - (239 грн. + 1 170,63 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 10 150,48 грн. + 10 033,34 грн. + 10 000 грн. + 10 000 грн. + 4 500 грн. + 4 500 грн. + 4 500 грн. + 4 500 грн. + 7 879,96 грн. + 6 505,03 грн.) = 85 247,40 грн. В той же час, починаючи з лютого 2020 року, ПрАТ «Зелений Гай» при обрахунку заробітної плати позивача мало право застосовувати змінений (чинний на вказаний період) оклад у розмірі 4 800 грн. [PERSON] в судовому засіданні не довів незаконність дій відповідача в цій частині, а також законність та обґрунтованість його вимог щодо необхідності проведення обрахунку за раніше встановленим окладом (10 000 грн.), не спростував розрахунків відповідача, а суд позбавлений можливості провести свої розрахунки за вказаний період, які виходять за межі простих арифметичних, а матеріали справи не містять усіх необхідних для обрахунку даних (зокрема щодо дат перебування позивача у відпустці та періоду нарахування відпускних за лютий 2020 року). За встановлених обставин, суд погоджується з розрахунками відповідача за період з 01 лютого 2020 року по 31 серпня 2020 року. При цьому, на користь позивача підлягала нарахуванню заробітна плата (відповідно до відпрацьованого часу): за лютий 2020 року (з врахуванням відпускних) - 6 041,43 грн.; за березень 2020 року - 4 800 грн.; за квітень 2020 року - 4 800 грн.; за травень 2020 року - 4 800 грн.; за червень 2020 року - 4 800 грн.; за липень 2020 року - 4 800 грн.; за серпень 2020 року (з врахуванням компенсації днів невикористаної відпустки) - 6 382,65 грн. Фактично виплачено з врахуванням прибуткового податку та військового збору: у лютому 2020 року - 6 041,43 грн. (4 863,35 грн. (виплачено працівнику) + 1 178,08 грн. (нарахування на вказану суму)); у березні 2020 року - 4 800 грн. (3 864 грн. (виплачено працівнику) + 936 грн. (нарахування на вказану суму)); у квітні 2020 року - 4 800 грн. (3 864 грн. (виплачено працівнику) + 936 грн. (нарахування на вказану суму)). Таким чином, заборгованість за вказаний період без вирахування податків та обов`язкових платежів розраховується за формулою: розмір заборгованості = належна до нарахування зарплата - фактично виплачена з врахуванням прибуткового податку та військового збору зарплата. Тому розмір заборгованості становить (6 041,43 грн. + 4 800 грн. + 4 800 грн. + 4 800 грн. + 4 800 грн. + 4 800 грн. + 6 382,65 грн.) - (6 041,43 грн. + 4 800 грн. + 4 800 грн.) = 20 782,60 грн. Тому загальний розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 106 030 грн. 2)В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Вказаний розмір обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці роботи відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дати, наступної за днем звільнення позивача (01 вересня 2020 року) по 01 грудня 2020 року (в межах вимог) без вирахування податку та інших обов`язкових платежів становить 20 316,66 грн., виходячи з його одноденного заробітку у 223,26 грн. (9 600 грн. (заробітна плата за липень 2020 - серпень 2020 року) / 43 (кількість відпрацьованих робочих днів за вказані місяці)) помноженого на 91 день (день затримки розрахунку при звільненні (з 01 вересня 2020 року по 01 грудня 2020 року)). В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави згідно розміру задоволених позовних вимог також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 263,47 грн.

Outcome: partial