Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягненням сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що за час шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час син є повнолітнім і навчається у Рівненському державному аграрному коледжі, в зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги на оплату за навчання, проживання, харчування, придбання підручників, одягу. Відповідач працює на будівельних роботах, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні позову, розглянути справу без його участі. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що він не працює, на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей. Його сім'я проживає на кошти, які дружина отримує по догляду за дитиною. Не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, тому просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до роз'яснень даних в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який на даний час навчається у Рівненському державному аграрному коледжі за спеціальністю розробка програмного забезпечення, денної, платної форми навчання, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] не працює, що підтверджується копією трудової книжки, має на утриманні малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачкою [PERSON] не було надано належних доказів, на підтвердження, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, тому відсутні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні позивачці було роз'яснено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Outcome: dismissed