Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір від 09.01.2014 року, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований в Червоноградському міському центрі зайнятості 09.01.2014 року за № 13091400007 згідно поданої заяви 31.08.2015 року. На обґрунтування позову послалася на те, що 09.01.2014 року між нею та відповідачем був укладений трудовий договір як між підприємцем та фізичною особою. Згідно договору повинна була виконувати роботу манікюрника. Зазначений договір був безстроковий та зареєстрований в Червоноградському міському центрі зайнятості 09.01.2014 року за № 13091400007. Оскільки знайшла іншу роботу з вищою заробітною платою та вигіднішими для неї умовами, то вирішила звільнитись з даної роботи. Вказує, що нею було подано на імя відповідача заяву про звільнення з роботи з 31.08.2015 року за згодою сторін, дану заяву підписала довірена особа відповідача, яка діє на підставі довіреності. Трудовий договір укладений через Червоноградський міський центр зайнятості, однак розірваний не був, так як в довіреності, виданої відповідачем її довірена особа [PERSON] звільняти з роботи не може, а сама відповідач вже тривалий час перебуває у Республіці Німеччина і час її повернення невідомий. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, двічі у судові засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.01.2014 року між [PERSON] фізичною особою, яка використовує найману працю та [PERSON] укладено трудовий договір. Згідно з цим договором він є безстроковим та укладеним на невизначений строк (а.с. 7). Зазначений трудовий договір зареєстрований в Червоноградському міському центрі зайнятості, про що було зроблено запис у трудовій книжці позивача, що підтверджується її копією. Як видно зі змісту позовної заяви та заяви (а.с. 2), позивач має намір розірвати укладений з відповідачем трудовий договір за угодою сторін. Дана заява була підписана [PERSON], яка згідно копії довіреності від 07.11.2011 року (а.с. 6), уповноважена фізичною особою-підприємцем [PERSON] бути її представником в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності. Згідно з копією наказу № 1-к від 31.08.2015 року [PERSON], звільнено з роботи 31.08.2015 року за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України (а.с. 4). Трудовий договір між сторонами не розірваний, оскільки згідно зазначеної вище довіреності [PERSON] немає повноважень на звільнення з роботи працівників. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Статею 24-1 КпЗП України передбачено, що при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи розірвати трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім»ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов'язковому соціальному страхуванні. З урахуванням наведених правових норм, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Ураховуючи, що позивач при зверненні до суду із цим позовом судового збору не сплати, ставка якого у відповідності до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн., враховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved