Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт 1/2 частини квартири [ADDRESS] , накладений Відділом державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києві та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про арешт на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що при зверненні до Першої державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , нотаріус повідомив Позивача про існування обтяження на означеному нерухомому майні та надав копію постанови б/н від 23.03.2001 р. Харківської (тепер Дарницької) районної виконавчої служби про накладення арешту на вказане нерухоме майно. Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було повідомлено Позивача, що архіви за 2001 рік не збереглися. За вказаних обставин, Позивач не має можливості реалізувати право на оформлення спадщини, оскільки на нерухоме майно накладено арешт, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового процесу. В судове засідання Позивач не з`явився, однак надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розгляд даної справи проводити за його відсутністю. 02.04.2020 року та 01.06.2020 року від представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костюк Л.О. надійшло клопотання, в якому відповідач просить справу розглядати без участі представника Відділу та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.03.2000 р., що підтверджується копіями реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та Договору купівлі-продажу (а. с. 11-12). [PERSON] є батьком Позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження, повторно, серія [NUMBER] , виданий 02.09.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 9). [INFO] [PERSON] помер, свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] , видано 12.02.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 6). Відповідно до листа Першої київської державної нотаріальної контори від 23.12.2017 року, зазначено, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця - [PERSON] , дочка померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] звернулися із заявою про відмову від прийняття спадщини (а. с.7). 23.03.2001 року відділом державної виконавчої служби у Харківському районі м. Києва прийнято постанову про накладення арешту на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , що підтверджується копією постанови та витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів (а.с. 5, 10). Листами Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вх. № 20910 від 02.04.2020 року та вх. №32970 від 01.06.2020 року суд повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкритих виконавчих проваджень постанова б/н від 23.03.2001 року стосовно [PERSON] у Відділі не перебувають. Одночасно зазначено, що вказане виконавче провадження, у зв`язку із закінченням строку зберігання, знищено, відповідно до п. 2 розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 про затвердження Правил введення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, де строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу виконавчої служби, становить 3 (три) роки. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позивач має право реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право позивача на спадкування, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved