Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення донькою повноліття. Позов обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. Дочка проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, відповідач добровільної участі в утриманні дитини не приймає, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду її справи. До суду надійшла її заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що він зараз не працює, постійного доходу не має, погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Відповідач також пояснив, що після припинення шлюбних відносин із позивачем він щомісяця добровільно перераховував аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн на банківську картку батька позивача, тому в позові зазначено неправдиві відомості. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що 18 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.6) Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пред'явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов'язку утримувати дитину. Згідно довідки про склад сім'ї № 2930 від 17 травня 2016 року, виданої комунальним підприємством «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрована по [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] Як пояснив у судовому засіданні відповідач, за цією адресою проживає дитина та позивач, а він проживає за іншою адресою після припинення шлюбних відносин із позивачем. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Із копії трудової книжки відповідача та відомостей ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області від 1 лютого 2017 року вбачається, що відповідач з 6 вересня 2016 року і на даний час не працює, постійного та стабільного доходу не має, його заробіток кожний місяць мінливий. За таких обставин суд вважає правильним та доцільним позов задоволити частково, стягнувши з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial