Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що вона з 31 серпня 2002 по 30 травня 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Фактичні шлюбні стосунки між ними припиненні з почату 2012 року. 30 травня 2012 року заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області у цивільній справі № 2034/4119/2012 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: малолітню доньку, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають разом з позивачем та знаходяться на повному її матеріальному утриманні. Діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 23.11.2017 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Однак фактичне місце його проживання позивачу не відомо, як і не відомо його місця роботи, оскільки з 2012 року і по теперішній час він проживає окремо, з дітьми не спілкується , зв'язок не підтримує, матеріальної допомоги не надає, ніякої участі у вихованні дітей не приймає. Домовитися з відповідачем відносно отримання від нього допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не вбачається можливим, нести самостійно весь тягар утримання дітей позивачу важко, в зв'язку з чим змушена звернутись з даною вимогою до суду. Вважає, що на теперішній час для нормального та гармонійного розвитку їх дітей та забезпечення їх усіма необхідними для життя, навчання, особистих потреб, відповідно їх віку необхідно не менш як по 5000, 00 грн щомісяця на кожну дитину. Саме ці витрати кожен місяць позивач несе самостійно, без участі та допомоги відповідача. Крім того, відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх дітей, їх навчанням, не забезпечує медичного догляду та лікування, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Фактично відповідач переклав на позивача повністю виконання батьківських обов'язків, тривалий час свідомо нехтує ними, самоусунувся від виховання та розвитку дітей. Враховуючи викладене [PERSON] просила суд : стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500, 00 (дві тисячі п'ятсот ) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання даного позову і до досягнення дітьми повноліття. позбавити [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] батьківських прав. Судові витрати покласти на відповідача у справі. Ухвалю Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільно процессуального кодексу України (далі ЦПК України) який набув чинності 15 грудня 2017 грудня. Відповідно до п.1.9 Перехідних положень ЦПК України, який набув чинності 15 грудня 2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діяли після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] надали суду заяву, якою просять розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суду не повідомив. Відзив не надав, також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, при ухваленні рішення просять врахувати інтереси дітей:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Представник третьої особи - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Панченко Н.В., яка дії на підставі довіреності, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність представника служби, врахувати висновок департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, проти задоволення позову не заперечують. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами ст.ст. 164-167 СК України. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають двох дітей: малолітню доньку, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.11.2008 р., серії [NUMBER] Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2012 року у цивільній справі № 2034/4119/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Відповідачу [PERSON], як батькові малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], ставиться в провину ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Вказане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно інформації ДОП СППП Київського ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції про особу, [PERSON], мешкає за адресою [ADDRESS], разом із неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] [PERSON] за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони. Згідно інформації Слобожанської сільської ради Харківського району Харківської області № 02-30/622 від 13.11.2017 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] Як вбачається зі змісту інформації головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» № 1510 від 14.11.2017, діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мешкають за адресою: [ADDRESS] та перебувають під наглядом фахівців закладу охорони здоров'я з 13 листопада 2013 року. Вихованням дітей та забезпеченням їм належного догляду, в тому числі і під час хвороби, займається мати, рекомендації лікарів виконує в повному обсязі. Батько неповнолітніх дітей - [PERSON], до фахівців закладу охорони здоров'я не звертався, станом здоров'я [PERSON] та [PERSON] не цікавився. Згідно інформації головного лікаря ТОВ «ІНТЕР-МЕД» № 28 від 25.10.2017, з 2015 року по теперішній час [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] проходили курс лікування у лікарів - стоматологів в медичному центрі «ІНТЕР-МЕД». Відповідно інформації директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 164 Харківської міської ради Харківської області від 01.11.2017 № 1043, [PERSON], [INFO] навчається у закладі з 2015 року. За час навчання виявив себе як учень з гарними здібностями. Мати, [PERSON], постійно цікавиться успіхами сина, має тісний контакт з вчителями - представниками, постійно тримає на контролі успіхи сина. Регулярно відвідує батьківські збори, входила до складу батьківського комітету класу. Спілкується щотижнево у телефонному режимі з класним керівником з метою контролювання успіхів у навчанні та поведінки сина. Бере активну участь у організації позакласної роботи класу. Зі змісту довідки керівника ГО ВПХДСК «МАРГЕЛОВЕЦЬ» № 18 від 27.11.2017 вбачається, що [PERSON], [INFO], є вихованцем десантна - спортивного клубу «МАРГЕЛОВЕЦЬ» з 01.07.2017 по теперішній час. [PERSON] організований та відповідальний, має добрий рівень фізичної підготовки, користується повагою серед інших вихованців десантно - спортивного клубу. Мати [PERSON], [PERSON], приймає активну участь у спортивному вихованні сина,постійно підтримує контакт з тренерами дитини, цікавиться у них про його досягнення , підтримує на спортивних заходах та змаганнях,регулярно сплачує членські внески. Батько [PERSON], [PERSON], ніколи не звертався до десантно - спортивного клубу «МАРГЕЛОВЕЦЬ», з тренерами сина не спілкувався, спортивними досягненнями [PERSON] не цікавився, внески за навчання дитини не сплачував. Відповідно інформації директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 165 Харківської міської ради Харківської області від 02.11.2017 № 3, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], навчається у закладі з 01.09.2015. Упродовж навчання [PERSON] у школі батько до адміністрації школи не звертався та за інформацією, отриманою від класного керівника дівчинки, з учителем не спілкувався. Мати займається вихованням доньки, спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Згідно довідки директора Комунального закладу «КОМПЛЕКСНА ДИТЯЧО-ЮНАЦЬКА СПОРТИВНА ШКОЛА № 1» від 20.11.2017 № 209/01-20 та довідки - характеристики , [PERSON], [INFO] отримує позашкільну освіту в комунальному закладі «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа № 1 Харківської міської ради» на відділенні художньої гімнастики з вересня 2015 року по теперішній час. [PERSON], [PERSON], регулярно приводить дитину на тренування, цікавиться її спортивними досягненнями. Батько [PERSON], [PERSON], зі слів тренера, ніколи у КЗ КДЮСШ № 1 ХМР не бачили. Батько жодного разу не приводив дитину на тренування, не цікавився її результатом у спортивній школі. Протягом навчання на відділенні художньої гімнастики [PERSON] постійно приймає участь у спортивних змаганнях, що проводяться в м. Харкові та в інших містах України. За час навчання у спортивній школі [PERSON] жодного разу не приймала участі у виїзних міжнародних (за межами України) спортивних змаганнях колективу відділення художньої гімнастики, з причин відсутності, зі слів матері дитини, згоди батька [PERSON], [PERSON], на виїзд дитини за кордон України у супроводі матері. Висновком наданим Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області вих. № 80 від 31.01.2018 встановлено, що шлюб між батьками дітей розірвано 30.05.2012. Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], а також щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов'язків не надав. Вихованням дітей та забезпеченням належного догляду, в тому числі під час хвороби, займається мати, [PERSON]. Батько дітей, [PERSON], до фахівців закладу не звертався, станом здоров'я [PERSON] та [PERSON] не цікавиться. Крім того, у висновку вказано, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Батько дитини, [PERSON], був запрошений на засідання, однак не з'явився, про причини неявки не повідомив, жодних документів чи пояснень не надав. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України було проведено співбесіду з дітьми. Малолітня [PERSON] особисто пояснила, що взагалі не пригадує, коли в останній раз бачила батька особисто, останні три роки, які вона пам'ятає, батько не телефонував, в гості жодного разу не приходив, зі святами не вітав, подарунків не дарував, жодним чином її життям не цікавився. Неповнолітній [PERSON] пояснив, що не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки батько з 2012 року з сім'єю не мешкає, не відвідує сина в школі чи вдома, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям, останній раз телефонував за допомогою скапу 4 роки тому, після цього жодного спілкування між ними не було. [PERSON] пригадав, що в період, коли батько жив з ними однією сім'єю, то зовсім не звертав уваги на сина, не піклувався про нього, ображав ти принижував. Мати дітей, [PERSON], на засіданні Комісії особисто пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дітей , ніколи не відвідує їх, не цікавиться здоров'ям, розвитком та досягненнями. Він не тільки самоусунувся від виховання та догляду за дітьми, а також перешкоджає їх всебічному розвитку, оскільки не надає дозволу на їх виїзд за межі України, наприклад на відпочинок, міжнародні змагання, екскурсії тощо. За результатами висновку зазначено, що Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до змісту статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що матеріали справи містять допустимі, достовірні та достатні докази ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків після припинення сімейних відносин з позивачем, його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками в розумінні пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Крім того, суд вважає, що факт неявки до Департаменту служб на співбесіду , не надання документів чи пояснень, з цього питання, а також те, що [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дітей, а також щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку метрі , до Департаменту служб не звертався, також свідчить про відсутність з його боку інтересу до дітей та не виконання батьківських обов'язків Отже, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] аліментів суд приходить до наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно змісту ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Отже, статтею 184 СК України чітко визначені обставини при яких суд стягує аліменти у твердій грошовій сумі. Вказаною статтею передбачено право одержувача аліментів визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а за ст. 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів також належить тому з батьків, з яким залишилася проживати дитина. Відповідно до ст. ст. 8 , 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Отже, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», обов'язок утримувати дітей, який покладено на обох батьків, суд вважає, що аліменти на утримання дітей у розмірі по 2500 грн, що підлягає стягненню з відповідача є великим, тому суд вважає за можливе встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 930 грн на кожну дитину . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 11 грудня 2017 року. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 ( дві тисячі п'ятсот) гривень, щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 930 (дев'ятсот тридцять ) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Зі змісту статті 179 СК України вбачається, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень в дохід держави та 640,00 грн на користь [PERSON]. Крім того, суд роз'яснює, що згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial