Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско Андрія Вікторовича про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та автомобіля, зобов'язання поновити державну реєстрацію права власності за попереднім власником. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2012 року змінено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року по цивільній справі № 2-2317/2011 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку в розмірі 150 000,00 грн., судового збору 1500,00 грн., 8,50 грн. витрат на ІТЗ, про що Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 17.12.2015 року було видано виконавчий лист. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2016 року по цивільній справі № 204/8276/15-ц було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість 180 539,34 грн., судовий збір 1 661,19 грн., про що видано 01.07.2016 року виконавчий лист. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02.11.2015 року було частково залишено в силі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 332/1975/15-ц в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму безпідставно отриманих коштів, відсотків та судових витрат в розмірі 1 126 989,69 грн., про що видано виконавчий лист. Вказані виконавчі листи знаходяться на виконанні Красногвардійського (Чечелівського) відділу державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області (старший державний виконавець Марінеско А.В.), об'єднані в зведене виконавче провадження № 51880976 по стягненню з боржника [PERSON] грошових коштів по декільком виконавчим документам, в тому числі на користь позивача [PERSON] Станом на 14.07.2017 року боржником [PERSON] не були виконані виконавчі документи: виконавчий лист № 204/8276/15-ц, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на суму 180 539,34 грн.; постанова д/в про стягнення виконавчого збору на користь держави - 18 053,94 грн.; виконавчий лист № 332/1975/15-ц, виданий Заводським райсудом м. Запоріжжя на суму 1 126 989,69 грн.; постанова д/в про стягнення виконавчого збору на користь держави - 112 698,96 грн. В той же час станом на 14.07.2017 року [PERSON] на праві власності належали: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS] автомобіль марки BMW-Х5, 2007 р.в., чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Станом на 14.07.2017 року в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містились 7 записів про арешт нерухомого майна, та 1 запис про арешт рухомого майна в Єдиному реєстрі обтяжень рухомого майна, в тому числі 4 записи про арешт майна, які буди внесені до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі ухвал Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та постанов Красногвардійського відділу ДВС в порядку забезпечення позову та виконання судових рішень Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по вищевказаним цивільним справам. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2017 року заяву [PERSON] було задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року скасовано, в тому числі було звільнено з-під арешту все майно [PERSON] Винесення Заводським районним судом м. Запоріжжя вказаного рішення надало можливість боржнику [PERSON] терміново зняти всі обтяження та вже 17-18.08.2017 року переоформити право власності на 2 квартири та автомобіль BMW-Х5 на іншу особу, що призвело до спричинення матеріальної шкоди в особливо великому розмірі як стягувачу [PERSON], так і державному бюджету України. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року по справі № 332/1975/15-ц, за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] незаконне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року про перегляд за нововиявленими обставинами Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року було скасовано в повному обсязі. Одночасно з вилученням обтяжень, приватним нотаріусом Мошковською Н.М. 17 та 18 серпня 2017 року було посвідчено договори купівлі-продажу всього чайна, належного боржнику [PERSON] на користь однієї фізичної особи - [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS] квартири [ADDRESS] автомобіля марки BMW-Х5, 2007 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] встиг укласти наступні договори купівлі-продажу обох квартир з відповідачами [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] не є добросовісними та реальними набувачами майна [PERSON], оскільки вони є особами, які допомагають останньому ухилитись від виконання судових рішень, що набрали законної сили. [PERSON]. та члени його сім'ї до дійсного часу мешкають в квартирах [ADDRESS] що свідчить про те, що фактично [PERSON]. не мав і не має в подальшому наміру передавати в натурі належне йому майно особам, які в Державних реєстрах вказані як зареєстровані власники. Відповідач [PERSON], відчужуючи належне йому на праві власності майно - 2 квартири та автомобіль - був обізнаний про судові рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] не мав наміру отримувати у власність вищезазначене майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] при оформленні на себе права власності на майно [PERSON] також були достеменно обізнані про вищезазначені судові рішення. Зазначила, що укладені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу прямо суперечать моральним засадам суспільства. Укладення договорів, які за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 234 ЦК України. [PERSON]. грошові кошти за дві квартири та автомобіль не отримував, це майно нікому не передавав, тобто реальні правові наслідки, обумовлені договорами купівлі - продажу не настали, що суперечить ст. 655 ЦК України. Як наслідок, і [PERSON] не міг передати за спірними договорами купівлі-продажу ніякого майна на користь [PERSON] та [PERSON], оскільки сам його реально не отримував. З метою повернення сторін у первісний стан, необхідно поновити державну реєстрацію права власності на квартири [ADDRESS] за [PERSON] з метою подальшого виконання судових рішень про стягнення коштів з боржника [PERSON] на користь [PERSON] У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 88 секція 2 в будинку [ADDRESS] укладений 17 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [NUMBER]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 17 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [NUMBER]; визнати недійсним Договір купівлі-продажу автомобіля марки ВМW-Х5, 2007 р.в., чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], укладений 18 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 1415; зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису [NUMBER]), на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису [NUMBER]), та поновити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. 13 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. 17 серпня 2017 року [PERSON] придбав у [PERSON] за договорами купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Крім того, 18 серпня 2017 року [PERSON] придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу автомобіль марки ВМW-Х5, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. На момент укладення вказаних договорів майно - квартири та автомобіль належали продавцю [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до кожного з договорів сторони на підставі висновків суб'єкта оціночної діяльності визначили вартість майна, що відчужується, та до підписання договору грошові кошти від продажу майна були отримані продавцем [PERSON] від покупця [PERSON] В свою чергу майно було фактично передано від продавця - покупцю. Крім того, під час вчинення правочину, було перевірено відсутність будь-яких обтяжень і заборон на відчуження вищевказаних квартир та автомобіля. 23 серпня 2017 року [PERSON] вирішив продати [PERSON] квартиру [ADDRESS] уклавши з нею договір купівлі-продажу квартири. 31 серпня 2017 року [PERSON] вирішив продати [PERSON] квартиру [ADDRESS] уклавши з нею договір купівлі-продажу квартири. На момент укладення вказаних договорів квартири належали продавцю [PERSON] Вважає доводи позивача, наведені у позовній заяві, надуманими і жодними належними доказами недоведеними. Договори купівлі-продажу, за якими [PERSON] набув у власність майно, відповідають всім ознакам дійсного правочину. На момент вчинення спірних правочинів продавець розпоряджався майном, оскільки мав на нього право, на момент вчинення правочинів будь-яких заборон або обтяжень на майно, що відчужувалось, накладено не було. Набувач нерухомого майна [PERSON], наступні набувачі, а також нотаріуси, що здійснювали посвідчення договорів купівлі-продажу та державну реєстрацію права власності, не знали, не могли знати або передбачити про те, що рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року в подальшому буде скасоване через п'ять місяців. Отже, враховуючи той факт, що за договорами купівлі-продажу квартир від 17 серпня 2017 року вказані квартири на виконання договору були передані [PERSON] покупцю [PERSON] в день укладення договору, а за договором купівлі-продажу автомобіля від 18 серпня 2017 року автомобіль на виконання договору був переданий [PERSON] покупцю [PERSON] на наступний день, а в свою чергу [PERSON] сплатив на користь [PERSON] грошові кошти за це майно, то підстав для визнання цих договір фіктивними не має. Що стосується позовних вимог до [PERSON], [PERSON] та до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування державної реєстрації права власності набувачів на не рухоме майно і поновлення реєстрації попереднього власника, то такі доводи взагалі є незрозумілими, оскільки у позовній заяві відсутнє правове обґрунтування таких вимог та відсутні належні докази. У зв'язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 14 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Посилання, доводи та аргументи позивача у позовній заяві фактично зводяться до припущень і домислів. Всі договори купівлі-продажу, які оспорює позивач відповідають вимогам закону, укладені в письмовій формі, угоди про відчуження нерухомого майна посвідчені нотаріально, правочини зареєстровані в Держреєстрі. У відповідності до ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Таким чином, саме на позивача покладається обов'язок надати суду належні та допустимі докази на підтвердження недійсності угод, що оспорюються. Позивач не є стороною по договорам, які оспорює, тому вважає, що її посилання в позові на безоплатність цих договорів, є предметом доказування саме для позивача. Витяг з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС на [PERSON] та [PERSON] не є, на його думку, беззаперечним та достатнім доказом безоплатності договорів. На теперішній час [PERSON] не є власником майна, яке він отримав за оспорюваними договорами. Власниками цього майна вважаються відповідачі [PERSON] та [PERSON], та стали вони власниками угод, недійсність яких позивачем взагалі не оспорюється. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] дійсно існували правовідносини як між кредитором та боржником. Існують судові рішення, винесені різними судам, які набрали чинності, якими було визначено розмір заборгованості, яку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Але, зазначає, що квартири та автомобіль не були предметом забезпечення боргових зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] Жодного договору, яким би перелічене майно передавалось [PERSON] в якості забезпечення грошових зобов'язань [PERSON], не укладалось. Будь-якого пріоритету у [PERSON] на задоволення саме її вимог як кредитора [PERSON] за рахунок майна - двох квартир та автомобіля від їх примусового продажу, немає. Вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту особистих майнових прав, оскільки задоволення її позовних вимог порушує права власників майна - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є добросовісними набувачами за оплатними договорами, укладеними відповідно до вимог закону. У зв'язку з викладеним просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просила суд позовну заяву задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач [PERSON]. позовні вимоги не визнає, проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, проти позову заперечував, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Раніше в судовому засіданні 12.03.2018 року надала суду пояснення та зазначила, що на час придбання нею квартири у [PERSON] все з квартирою було гаразд. Про продаж квартири вона дізналася у інтернеті. Купила квартиру за 80000,00 доларів США. Вперше [PERSON] вона побачила у квартирі, коли приїхали її оглядати. До купівлі спірної квартири проживала за адресою: [ADDRESS] у спірній квартирі вона зареєструвалася пізніше. Не працює, проживає за рахунок пенсії, оскільки з 2015 року є інвалідом 3-й групи. Квартиру на вул. Робоча вона купила за рахунок проданої у 2004 році квартири у Криму за 120 000,00 доларів США. Увесь цей час гроші від продажу квартири тримала у скляній банці, яку вона заховала, щоб ніхто не знайшов. На теперішній час проживає у квартирі по вул. Робоча. З [PERSON] була знайома ще давно, близько 10 років тому назад. Брала у нього в борг 30 000,00 доларів США. Давала на його прохання покази як свідок у суді у м. Запоріжжя. Коли купувала квартиру не знала, що ця квартира раніше належала Вахідову. З [PERSON] познайомилася у суді. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Раніше в судових засіданнях представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, проти позову заперечували, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У судових засідання на запитання суду представник відповідача [PERSON] відповідей не надавав, у зв'язку з тим, що йому не відомо про обставини, які підлягали встановленню судом. Представнику невідомо, чи зареєстрував [PERSON] право власності на автомобіль, не відомо чи передавався автомобіль [PERSON] та чи перебуває він на теперішній час у його користуванні. У зв'язку з чим, ухвалами суду від 12.03.2018 року, від 03.04.2018 року та від 16.04.2018 року явка відповідача [PERSON] була визнана обов'язковою. Однак, [PERSON] в судове засідання для надання особистих пояснень не з'явився без поважних причин. Представник відповідача - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско Андрія Вікторовича в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 17.05.2018 року до відповідача [PERSON] застосовані заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 762,00 грн. за невиконання покладених на нього обов'язків та свідоме неодноразове ухилення від явки до суду, яка визнана судом обов'язковою. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості 53 169,75 доларів США, що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1 126 989,69 грн., з яких 32 000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21 169,75 доларів США процентів, та судові витрати в сумі 3654 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим було задоволено; визнано договір поруки від 25.04.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] припиненим (т. 1, а.с. 12-18). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2015 року було скасовано в частині задоволення позову [PERSON], змінено в частині правових підстав відмови в позові [PERSON] до [PERSON] та виключено з мотивувальної частини рішення висновки про поновлення [PERSON] строку позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог до [PERSON]; в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визання поруки припиненою, було відмовлено; відмовлено [PERSON] в стягненні з [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON] безпідставно набутих коштів з підстав недійсності договору поруки; в решті рішення залишено без змін (т. 1, а.с. 22). 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 332/1975/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості 53 169,75 доларів США, що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1 126 989,69 грн., з яких 32 000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21 169,75 доларів США процентів, та судові витрати в сумі 3 654,00 грн. (т. 1 а.с. 27). Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грековим А.В. про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 49362728 з виконання вищевказаного виконавчого листа № 332/1975/15-ц (т. 1, а.с. 28). Крім того, 17 грудня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-2317/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] авансу у розмірі 150 000,00 грн., а також судового збору у розмірі 1 500,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 8,50 грн., на підставі якого державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 51319541, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51319541 (т. 1, а.с. 23). Крім того, 01 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/8276/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за процентами за період з 28.04.2015 року по 23.02.2016 року у розмірі 180 539,34 грн., а також судового збору у розмірі 1 661,19 грн. (т. 1, а.с. 25). На підставі вказаного виконавчого листа № 204/8276/15-ц постановою старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Марінеско А.В. про відкриття провадження від 14 березня 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП № 53573903 (т. 1, а.с. 26). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом встановлено та визнано відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву, що між позивачем та відповідачем [PERSON] існували правовідносини як кредитором і боржником. На теперішній час існують судові рішення, які набрали законної сили, та на підставі яких були видані виконавчі листи про стягнення з [PERSON] сум заборгованостей на користь [PERSON] Заборгованість за виконавчим листом № 204/8276/15-ц, виданим 01 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, та виконавчим листом № 332/1975/15-ц, виданим 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, боржником [PERSON] на користь [PERSON] в добровільному порядку не сплачена, у зв'язку з чим вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. З Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52850810, сформованого станом на 14 липня 2017 року вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 49362728, 16.11.2015, винесеної старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грековим А.В., 11 січня 2016 року за № 5655094 до Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про арешт всього рухомого майна, що належить [PERSON] (т.1, а.с. 29). Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 92036974, сформованої станом на 14 липня 2017 року, вбачається, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14 липня 2017 року на підставі ухвал Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та постанов Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, з метою забезпечення позову та виконання судових рішень по цивільним справам, були внесені записи: № 10218806 від 30.06.2015 року, № 1077481 від 28.09.2011 року, № 1077504 від 28.09.2011 року, № 1077502 від 27.09.2011 року, № 1077479 від 27.09.2011 року, № 12063642 (спеціальний розділ) від 16.11.2015 року, № 10218072 (спеціальний розділ) від 30.06.2015 року, про арешт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності [PERSON], а саме: [ADDRESS] а також квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 30-33). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідачу [PERSON] було достовірно відомо про наявність судових рішень, які набрали законної сили, та його обов'язок на підставі судових рішень сплатити заборгованість у значному розмірі на користь [PERSON], що підтверджується численними фактами,та тим, що відповідач [PERSON]. оскаржував вказані судові рішення в апеляційному порядку. Також слід зазначити, що у відношенні Вахідолва Е.К.о. внесені відомості до ЄРДР та триває досудове розслідування № 42017041440000127 від 31.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - невиконання судового рішення, ініційованого за заявою [PERSON], що підтверджується дорученням про проведення слідчих дій слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Демченко І.О. від 04.12.2017 року (т. 1, а.с. 141), яке надійшло на адресу суду разом з відповіддю приватного нотаріуса ДМНО Каліновчи С.П. № 08/01-16 від 08.02.2018 року про неможливість надати витребувані ухвалою суду копії документів (договору купівлі-продажу від 23.08.2017 року), у зв'язку з тим, що вони були вилучені в рамках вищезазначеного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді по справі № 200/19492/17 (т. 1, а.с 139). У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. 18 липня 2017 року Заводським районним судом м. Запоріжжя (справа № 332/1975/15-ц) було ухвалено рішення (т. 1, а.с. 34-39), яким заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц, було задоволено; рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц - скасовано; в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього 53 169,75 доларів США (п'ятдесят три тисячі сто шістдесят дев'ять долари США 75 цента), що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1 126 989,69 грн., з яких 32 000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21 169,75 доларів США процентів - відмовлено; судові витрати в сумі 3 654,00 грн. стягнуто з позивача [PERSON]; зобов'язано позивача [PERSON] повернути відповідачу [PERSON] всі стягнуті з нього грошові кошти під час виконання судового рішення у зведеному виконавчому провадженні № 51880976, в тому числі й грошові кошти, отримані внаслідок реалізації його майна з електронних торгів, а саме: квартири [ADDRESS] в сумі 666 195,00 грн. Крім того, вказаним рішенням суду було звільнено з-під арешту все майно [PERSON]: Все нерухоме майно: 1) квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218806 від 30.06.2015 року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.; 2) квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077481 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.; - виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077504 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.; - виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077502 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.; - виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077479 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.; - виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 12063642(спеціальний розділ) від 16.11.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 49362728, виданий 16.11.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.; - виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218072 (спеціальний розділ) від 30.06.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.; опис предмета обтяження: прим. [ADDRESS] Все рухоме майно, в тому числі: - автомобіль марки BMW- X5 2007 року випуску чорного кольору державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на правах приватної власності, виключивши запис про арешт рухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна за № 15655094 від 11.01.2016 року, підставою якого стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 49362728, 16.11.2015, старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грекова А.В. З викладеного вбачається та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що станом на 18 липня 2017 року відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належало наступне мано: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; автомобіль марки BMW- X5, 2007 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], яке було заарештовано у зв'язку з відкритими у відношенні нього виконавчими провадженнями та численними судовими справами. Після ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя вищевказаного рішення від 18 липня 2017 року та звільнення з-під арешту всього майна [PERSON], останній, достовірно знаючи про наявність судових рішень, які набрали законної сили та його обов'язок на підставі цих рішень сплатити заборгованість на користь [PERSON], наявність відкритого у відношенні нього досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду, та розуміючи, що на належне йому рухоме та нерухоме майно державним виконавцем може бути звернуто стягнення за борговими зобов'язаннями [PERSON] шляхом продажу його майна на торгах, вирішив терміново відчужити все належне йому майно. Так, вже 17 серпня 2017 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1408 (т. 2, а.с. 2-3). Крім того, того ж дня, тобто 17 серпня 2017 року, між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1409 (т. 2, а.с. 81-82). Того ж дня, тобто 17 серпня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за [PERSON] було зареєстровано право власності: на квартиру [ADDRESS] що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 17 серпня 2017 року, який був сформований о 21 год. 16 хв. (т. 2, а.с. 51); на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 17 серпня 2017 року, який був сформований о 21 год. 25 хв. (т. 2, а.с. 107). Також, наступного дня, тобто 18 серпня 2017 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель X5, тип - легковий універсал-В, номер шасі VIN-[NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1415 (т. 2, а.с. 52). Отже, з викладеного вбачається, що 17-18 серпня 2017 року відповідач [PERSON]. на підставі договорів купівлі-продажу продав належне йому майно, а саме квартири [ADDRESS] та автомобіль BMW-X5, реєстраційний номер [NUMBER], одній особі - відповідачу [PERSON] Після цього, відповідач [PERSON] через незначний проміжок часу, а саме через 6 днів, здійснив подальший продаж придбаного ним у [PERSON] майна іншій особі. Так, вже 23 серпня 2017 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П., зареєстрований в реєстрі за № 588 (т. 2, а.с. 253). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, та накладено арешт: на квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; автомобіль марки BMW-X5 2007 року випуску чорного кольору державний реєстраційний номер [NUMBER], що належать на праві власності [PERSON], [INFO] року народження (т. 1, а.с. 46-48). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року залишено без задоволення. Ухвала набрала законної сили 22.11.2017 року (т. 1, а.с 50-54). Однак, 31 серпня 2017 року не зважаючи на наявність ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2017 року про накладення арешту на вказану квартиру, між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1633 (т. 2, а.с. 127-128). Того ж дня, тобто 31 серпня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за [PERSON] було зареєстровано право власності: на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [ADDRESS] від 31 серпня 2017 року (т. 2, а.с. 154). Отже, з викладеного вбачається, що 23 та 31 серпня 2017 року відповідач [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу продав вищевказані квартири відповідачам [PERSON] та [PERSON] та на теперішній час право власності на вищезазначені квартир зареєстроване за вказаними особами, що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 101549193 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 57) та інформаційна довідка № 101547532 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 58-59)). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц було скасовано в повному обсязі; заяву [PERSON] про перегляд рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, було залишено без задоволення (т. 1, а.с. 40-45). Оскільки рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц судом апеляційної інстанції було скасовано, то як наслідок і всі записи про обтяження майна [PERSON], що були вилучені з Державних реєстрів обтяжень майна на підставі вказаного рішення суду, продовжили зберігати свою чинність, однак майно [PERSON] вже було відчужено іншим особам. У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати недійсними укладені між [PERSON] та [PERSON]: договір купівлі-продажу квартири № 88 в секції 2 в будинку № 148 по вулиці Робочій в місті Дніпрі від 17 серпня 2017 року; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17 серпня 2017 року; договір купівлі-продажу автомобіля марки ВМW-Х5, державний реєстраційний номер [NUMBER], від 18 серпня 2017 року; зобов'язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], та поновити реєстрацію права власності на вищевказані квартири за [PERSON] Позивач вважає, що вищевказані договори купівлі-продажу слід визнати недійсними, оскілки вони суперечать моральним засадам суспільства, не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, тобто є фіктивними. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - [PERSON] зауважує, що позивач не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир та автомобіля, вказані квартири та автомобіль не були предметом забезпечення боргових зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] та [PERSON] не має будь-якого пріоритету на задоволення саме її вимог за рахунок вказаного майна, у зв'язку з чим вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту її майнових прав. З цього приводу слід зазначити наступне. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист її порушеного цивільного права. Судом встановлено, що на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 17 та 18 серпня 2017 року відповідач [PERSON]. був обізнаний про існування судових рішень, які набрали законної сили, та його обов'язок на підставі судових рішень сплатити на користь [PERSON] заборгованість у значному розмірі, тобто про існування майнового зобов'язання перед [PERSON], та у зв'язку з цим міг передбачити негативні для себе наслідки у вигляді виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно в процесі примусового виконання рішень судів органами державної виконавчої служби. При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач [PERSON] є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, у зв'язку з чим вона має право заявляти вимоги про визнання вказаних правочинів недійсними. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Позивач вважає, що вказані договори купівлі-продажу є фіктивними, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст. 234 ЦК України. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1- 6 ст. 203 передбачено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимогами статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У даній справі виникла ситуація, коли відповідач [PERSON]., маючи майнове зобов'язання на підставі судових рішень перед позивачем [PERSON], ухиляється від сплати боргу на її користь та свідомо не виконує рішення суду, яке набрало законної сили. Суд вважає встановленим той факт, що відповідачу [PERSON] на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 17 та 18 серпня 2017 року було достовірно відомо про існування боргу перед [PERSON] у значному розмірі, у зв'язку з чим [PERSON]., передбачаючи настання негативних для себе наслідків у вигляді виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, з метою приховати вказане майно від звернення стягнення на вказане майно в процесі здійснення виконавчих дій, відчужив належне йому на праві власності майно одній особі - [PERSON] Про направленість оспорюваних договорів купівлі-продажу на ухилення від виконання рішень судів про стягнення заборгованості з [PERSON] свідчать наступні обставини. 1. Оспорювані позивачем договори купівлі-продажу укладені між відповідачами [PERSON] та [PERSON] після ухвалення та набрання законної сили судовими рішеннями про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь позивача [PERSON], майже одразу (через незначний проміжок часу) після отримання [PERSON] рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року та набрання ним законної сили 07.08.2017 року (т. 1, а.с. 171), яким було звільнено з-під арешту все рухоме та нерухоме майно [PERSON], що надало [PERSON] можливість відчужити належне йому на праві власності майно, а саме: квартири [ADDRESS] а також автомобіль марки BMW, модель X5, реєстраційний номер [NUMBER], і вже 17 серпня 2018 року [PERSON]. уклав з [PERSON] два оспорювані договори купівлі-продажу квартир, та 18 серпня 2018 року уклав з [PERSON] оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля. Отже, всі оспорювані договори купівлі-продажу були укладені [PERSON] з однією фізичною особою - відповідачем [PERSON] та через незначний проміжок часу після звільнення його майна з під арешту на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване. 2. Реєстрація права власності на квартири [ADDRESS] на відповідача [PERSON] здійснювалась приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. у нічний час доби, а саме о 21.00 годині, що вбачається з Витягу з Державного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 17 серпня 2017 року, який був сформований у 21 год. 16 хв. (т. 2, а.с. 51), а також Витягу № [NUMBER] від 17 серпня 2017 року, який був сформований у 21 год. 25 хв. (т. 2, а.с. 107), що на думку суду свідчить про те, що відповідач [PERSON]. докладав зусиль для термінового та невідкладеного відчуження майна з метою переходу права власності до іншої особи, оскільки допускав можливість накладення на вказане майно нових обтяжень. 3. З матеріалів справи вбачається, що: квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за 430 885,00 грн., квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за 254 741,00 грн., автомобіль BMW-X5, реєстраційний номер [NUMBER], був придбаний [PERSON] за 98 428,22 грн., що разом складає суму у розмірі 784 054,22 грн. Однак, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] (т. 1, а.с. 105), вбачається, що за період з 4 квартали 2016 року та 1-й квартал 2017 року ним було отримано дохід на загальну суму 34 115,74 грн., (без урахування утриманих податків та обов'язкових платежів). Розмір доходу [PERSON] вочевидь не відповідає сумі придбаного ним у [PERSON] майна, та є значно меншим від вартості цього майна, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не мав реальної матеріальної можливості придбати вказане майно та сплатити відповідачу [PERSON] обумовлену оспорюваними договорами суму вартості майна у загальному розмірі 784 054,22 грн. Доказів, які б спростовували встановлені обставини та доводили реальну можливість придбати вказане майно, відповідачем [PERSON] суду не надано. 4. Про фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у відповідачів [PERSON] та [PERSON] досягти правових наслідків, обумовлених цими договорами, свідчить також те, що майже одразу після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу [PERSON] вирішив перепродати придбані у [PERSON] квартири іншими особам, при чому за ціною в декілька разів меншою ніж була сплачена ним за придбане майно. Вже 23 серпня 2017 року, тобто через шість днів після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир, відповідач [PERSON] перепродав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що перепродаж вказаної квартири був здійснений за значно нижчою ціною, ніж [PERSON] придбав вказану квартиру у [PERSON], а саме за 146 492,00 грн., що майже втричі менше суми, за яку [PERSON] придбав цю квартиру у [PERSON] (430 885,00 грн.). Крім того, 31 серпня 2018 року, тобто через два тижні після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир, відповідач [PERSON] перепродав квартиру [ADDRESS] [PERSON]. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що перепродаж вказаної квартири був здійснений за значно нижчою ціною, ніж [PERSON] придбав вказану квартиру у [PERSON], а саме за 146 963,00 грн., що значно менше суми, за яку [PERSON] придбав цю квартиру у [PERSON] (254 741,00 грн.). 5. Ще одним фактом, який свідчить про фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у відповідачів [PERSON] та [PERSON] створити правові наслідки, обумовлені цими договорами, є те, що згідно відповіді з Відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області станом на 20 грудня 2017 року, тобто через чотири місяці після укладення оспорюваних договорів, відповідач [PERSON]. значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] (т. 1, а.с. 88). Вказану адресу відповідач зазначає і у всіх інших документах, наприклад у договорі про надання юридичної допомоги № 69 від 19.01.2018 року (т. 1, а.с. 112). Факт продовження проживання [PERSON] за вказаною адресою після укладення оспорюваних договорів підтверджується також довідкою виданою КП «Жилсервіс-2» без номеру і без дати, у відповідності до якої [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою, та має склад родини: [PERSON], та [PERSON] (т. 2, а.с. 133). Тобто, [PERSON]. фактично продовжував проживати, володіти та користуватись вказаною квартирою. 6. Надані приватному нотаріусу ДМНО Мошковській Н.М. сторонами документи є протиречивими та викликають обґрунтовані сумніву у їх правдивості та достовірності. Так, згідно довідки № 2370 виданої 08.08.2017 року КП «Жилсервіс-2» [PERSON] він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], склад родини - [PERSON] - син (т. 2, а.с. 6). А згідно довідки № 2371 виданої в той же день 08.08.2017 року тим же підприємством КП «Жилсервіс-2» [PERSON] він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] склад родини - син [PERSON] (т. 2, а.с. 87). При цьому, згідно довідки виданою КП «Жилсервіс-2» без номеру і без дати [PERSON] він проживає та значиться зареєстрованим за адресою: у відповідності до якої [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою: [ADDRESS] та має склад родини: [PERSON], та [PERSON] (т. 2, а.с. 133). Однак, і станом на укладення договору від 31.08.2017 року і станом на теперішній час відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] про що зазначає і сам [PERSON] в заявах та клопотаннях, та інших документах. Вказані факти свідчать про недостовірність наданих сторонами документів для оформлення оспорюваних договорів. 6. Після укладення між відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля від 17.08.2017 року марки BMW, модель X5, реєстраційний номер [NUMBER], Відповідач [PERSON] по теперішній час так і не зареєстрував право власності на вказаний автомобіль у порядку передбаченому законом, що підтверджується листом ТСЦ № 1242 від 09.02.2018 року № 31/4/1242-208, згідно якого власником вказаного автомобіля станом на 09.02.2018 року значиться [PERSON]. і автомобіль перебуває у розшуку (т. 2, а.с. 235). Наведені факти також свідчать про відсутність у сторін договору намірів досягти настання реальних правових наслідків обумовлених ним. 7. [PERSON], яка набула право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] є особою, яка знайома з [PERSON] та перебуває з ним у дружніх стосунках, та раніше давала показання у якості свідка у м. Запоріжжя під час розгляду справи Заводським районним судом м. Запоріжжя, що не заперечувалося нею у судовому засіданні (т. 1, зв. бік а.с 60). Вказані обставини також свідчать про фіктивність укладених між відповідачами договорів шляхом переоформлення права власності щодо майна [PERSON] на користь знайомих йому осіб. Крім того, під час розгляду справи судом у сукупності з наявними доказами оцінюються також інші обставини встановлені судом, а саме: ціна продажу квартир [PERSON] [PERSON] одна з яких має загальну площу 123,6 кв.м., а друга 84,3 кв.м., є значно заниженою, та не відповідає ринковим цінам на подібну нерухомість у м. Дніпрі, відомості про які є загальнодоступними та не підлягають доказуванню. Аналогічна ситуація склалася і з продажем автомобіля BMW-X5, реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого значно занижена від його реальної ринкової вартості у порівнянні з ринковими цінами на аналогічні автомобілі (т. 2, а.с. 69-80). Проведені експертними організаціями оцінки вказаних квартир та автомобіля оцінюються судом критично та свідчать про недостовірність та необ'єктивність зазначених у них висновків. Так, згідно звіту про оцінку квартири [ADDRESS] загальною площею 123,6 кв.м. складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг» станом на 11.08.2017 року її вартість склала 430 885,00 грн. (т. 2, а.с. 30), а згідно звіту про оцінку цієї ж квартири складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» (про що зазначено у договорі від 23.08.2017 року (т. 2, а.с. 253)) станом на 23.08.2017 року (тобто через 6 днів) її вартість становить 146 492,00 грн. Згідно звіту про оцінку квартири [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 84,3 кв.м. складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг» станом на 11.08.2017 року її вартість склала 254 741,00 грн. (т. 2, а.с. 110), а згідно звіту про оцінку цієї ж квартири складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» станом на 23.08.2017 року (тобто через 6 днів) її вартість становить 146 963,00 грн. Тобто, за думкою оцінювача, квартира менша за площею, розташована у одному і тому ж домі, коштує більше ніж квартира більша від неї на 39,3 кв.м. Висновки щодо оцінки майна та нетривалі строки між їх проведенням, свідчать про недостовірність зазначених у них відомостях, спрямованих на невідкладене відчуження відповідачем [PERSON] свого майна на користь інших осіб з метою ухилення від виконання рішень судів, згідно яких на належне йому майно можливе звернення стягнення. На користь фіктивності укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів свідчить також поведінка відповідача [PERSON], який будучі достовірно обізнаним про те, що його явка визнана судом обов'язковою, свідомо та систематично ухилявся від явки до суду для надання особистих пояснень та з'ясування судом його дійсних намірів під час укладення оспорюваних договорів, з'ясування обставин щодо фактичної передачі майна, його справжнього майнового стану та інших обставин, які мають значення для вирішення даної справи. В свою чергу, жодних доказів того, що передача квартир та автомобіля фактично відбулася відповідачами суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження реальної матеріальної можливості придбання відповідачем [PERSON] вказаного майна у один день. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені [PERSON] та [PERSON] з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання, без наміру створення правових наслідків, обумовлених вказаними договорами. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Наявність умислу на укладення договорів купівлі-продажу майна з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання, шляхом звернення стягнення на це майно, є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 234 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу, укладених між відповідачами [PERSON] та [PERSON], недійсними, оскільки вказані договори купівлі-продажу були вчинені без наміру створення правових наслідків, обумовлених ними, тобто є фіктивними. Щодо заперечень відповідачів проти позову суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на який посилались представники відповідачів у своїх поясненнях, заперечуючи проти позову [PERSON] не є доказом реального настання правових наслідків, обумовлених договорами купівлі-продажу, оскільки така реєстрація передбачена ст.ст. 182, 331 ЦК України, та вимогами Закону України«Про нотаріат» і «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у зв'язку з чим суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів в цій частині. Показання відповідача [PERSON] щодо того, що вона придбала квартиру у [PERSON] за 80 000,00 доларів США та мала таку матеріальну можливість у зв'язку з тим, що у 2004 році продала свою квартиру у Криму а гроші на протязі всього часу зберігала, суд до уваги не бере, оцінює їх критично та відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, а твердження щодо ціни продажу квартири спростовуються копією договору купівлі-продажу від 23.08.2017року, згідно якого квартира була продана за 146 492,00 грн. (т. 2, а.с. 253). Суд констатує, що оспорювані договори купівлі-продажу, укладені між відповідачами [PERSON] та [PERSON] після ухвалення судового рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів, вчинено з метою ухилитись від виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] заборгованості у значному розмірі, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме та рухоме майно до [PERSON] та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що вчиненням оспорюваних договорів відповідачами [PERSON] та [PERSON] було порушено право позивача на задоволення за рахунок продажу заарештованого майна боржника в процедурі виконання рішення суду грошового зобов'язання, за яким відповідач [PERSON]. виступає боржником по відношенню до позивача, у зв'язку з чим порушене право підлягає судовому захисту. У зв'язку з цим підлягають задоволенню позовні вимоги Тесленко Д.В. в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир [NUMBER] та № 88, що розташовані за адресою: [ADDRESS] укладених 17 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], а також визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель X5, реєстраційний номер [NUMBER], що були посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису [NUMBER]), на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису [NUMBER]), та поновити реєстрацію права власності на вказані квартири за [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого № 101547532 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 58-59) вбачається, що запис № [NUMBER] про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2017 року, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П., зареєстрований в реєстрі за № 588. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого № 101549193 від 26 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 57) вбачається, що запис № [NUMBER] про реєстрацію права власності на квартиру [NUMBER] секції 2 в будинку № 148 по вул. Робочій і м. Дніпрі за [PERSON] був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2017 року, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1633. Однак, при цьому, у позовній заяві позивач не просила визнати вищезазначені договори купівлі-продажу квартир недійсними, жодних інших судових рішень, якими вказані договори купівлі-продажу квартир були визнані недійсними позивачем суду не надано. Дійсність вищевказаних договорів купівлі-продажу квартир, укладених [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] в межах даної справи позивачем взагалі не оспорюється. На теперішній час відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками зазначених квартир. Доказів того, що договори купівлі-продажу на підставі яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартири, визнані недійсними та скасовано державну реєстрацію їх права власності на це майно, позивачем суду не надано. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та недоведеними. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказані квартири за [PERSON] та [PERSON] та поновлення реєстрації права власності на вказані квартири за [PERSON], а отже у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах: - за подання позовної заяви до суду - 2 560,00 грн. (за чотири позовні вимоги немайнового характеру по 640,00 грн. за кожну позовну вимогу немайнового характеру: квитанція № 0.0.910169195.1 від 07.12.2017 року на суму 640,00 грн., квитанція № 0.0.910168735.1 від 07.12.2017 року на суму 640,00 грн., квитанція № 0.0.915379859.1 від 14.12.2017 року на суму 640,00 грн., квитанція № 0.0.915379721.1 від 14.12.2017 року на суму 640,00 грн.); - за подання до суду заяви про забезпечення доказів - 320,00 грн. (квитанція № 0.0.910169677.1 від 07.12.2017 року), яку ухвалою суду від 18 грудня 2017 року було задоволено. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON], а саме про наявність підстав для задоволення трьох позовних вимог немайнового характеру, вимоги за якими пред'явлені до відповідачів [PERSON] та [PERSON], за які позивачем було сплачено судовий збір, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON], на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 2 240,00 грн. (640,00 грн. + 640,00 грн. + 640,00 грн. + 320,00 грн. = 2 240,00 грн.), тобто по 1 120,00 грн. з кожного відповідача (2 240,00 грн. / 2 = 1 120,00 грн.). Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги немайнового характеру про зобов'язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності, то сплачений позивачем за вказаною позовною вимогою судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає віднесенню на сторону позивача. При цьому, судовий збір з відповідачів [PERSON] та [PERSON] не стягується, оскільки частина позовних вимог, яка була задоволена судом, до вказаних відповідачів не пред'являлась, а у тих позовних вимогах, які стосуються прав та інтересів вказаних відповідачів судом було відмовлено. На підставі ст.ст. 11, 13, 15, 202, 203, 215, 234, 655 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial