Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебувала з 2000 року. Мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. Сумісне життя не склалось та на даний час вони проживають окремо. За рішенням суду їх шлюб був розірваний. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Старший син на час подання позову є вже повнолітнім, але продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки. Відповідач як батько дитини зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на час навчання дитини. У добровільному порядку вирішити спір вони не можуть. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі ј частини всіх доходів відповідача до закінчення дитиною навчання. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на час навчання сина у коледжі. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що відповідач працює та має дохід. Після їх розлучення відповідач діяльності не змінював та продовжує працювати. Вона працює, але її доходу не вистачає для належного утримання дітей, забезпечення їх речами першої необхідності. Вказала, що старший син досяг повноліття та продовжує навчання у коледжі, закінчує навчання у червні 2020 року. Форма навчання є денною, а коледж знаходиться в іншій місцевості та на дорогу вона витрачає біля 1000 грн.. Тому і старший син потребує матеріальної підтримки. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечували. Підтримали поданий відзив на позов. Вказали, що він завжди надавав матеріальну допомогу дітям та ніколи не ухилявся від утримання дітей. В даний час за рішенням суду з нього стягують аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини. Задоволення позовних вимог призведе до стягнення з нього аліментів, що перевищить 50% його доходу. Просили врахувати при вирішенні спору, що відповідач має на утриманні своїх батьків, які вже є пенсіонерами, та пенсія не може забезпечити їх потреби. Також відповідач несе витрати на утримання майна, де він проживає, сплачуючи комунальні послуги. Просили суд відмовити в задоволенні позову. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2000 року по квітень 2018 року. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2000 року народження, в розмірі Ѕ частини доходу, до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду видано виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області. Згідно довідки-розхрахунку заборгованості станом на березень 2019 року [PERSON] має переплату в розмірі 4616 грн. З поданої довідки вбачається, що державним виконавцем не проводився перерахунок розміру аліментів після досягнення старшою дитиною повноліття. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають та перебувають на її утриманні діти: [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 06 грудня 2018 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до роз`яснень у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаєвський агротехнічний коледж №456 від 12 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] навчається на ІІІ курсі, закінчує навчання 30 червня 2020 року. З огляду на те, що діти проживають з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність в останнього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, має заробітки, хоч не офіційні, наявність рішення суду про стягнення аліментів на інших дітей, яке перебуває на виконанні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів до закінчення дитиною навчання, а саме до 30 червня 2020 року. Доводи відповідача щодо утримання своїх непрацездатних батьків, суд до уваги не бере, оскільки матеріали справи не містять доказів розміру того, що батьки не отримують пенсію, або її розмір є нижчим за прожитковий мінімум для осіб відповідного віку чи є недостатнім для забезпечення їх потреб. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. За ст.179 Сімейного Кодексу України (в редакції Закону №2037-VIII від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. За ст..183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд не приймає доводи відповідача, що з нього вже стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини та державним виконавцем не проводився перерахунок аліментів та не зменшувався у відповідності до ч.3 ст.183 СК України. Так, у разі виникнення спорів щодо розміру заборгованості по аліментам, то це питання вирішується в судовому порядку. Враховуючи, що ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення аліментів на інших дітей, аліменти мають стягуватись виконавцем з вирахуванням тієї рівної частини,що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved