Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У грудня 2020 року позивач, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з підстав непідписання та неукладання кредитного договору з відповідачем, пред`явив через суд вимоги на предмет визнання недійсним кредитного договору. [PERSON] в обґрунтування підстав позову посилається на те, що з між нею та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Зазначає, що при ознайомленні зі змістом договору вважає цей договір, відповідно умов якого їй надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, недійсним. При цьому зазначає, що нею договір підписаний не був ні власноручно, ані за допомогою електронного удосконаленого підпису, який підтверджується особистим сертифікатом ключа та однозначно ідентифікує особу, як і не підтверджено передачі суми позики від відповідача позивачеві, при цьому вона не отримувала інформації від відповідача щодо пропозицій певного типу кредиту, його суми з типом процентної ставки, внаслідок чого реально нараховані відсотки за користування кредитними коштами стали значно більшими за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів, та строку його укладання, відповідальність сторін, тощо, що складає умови кредитного договору, в супереч с.с.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», письмово чи за допомогою електронного повідомлення, чим при отриманні кредитних послуг відповідач ввів позивача в оману та порушим вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що позивач вважає нечесною підприємницькою діяльністю, а умови кредитного договору несправедливими. Зазначає, що відповідачем здійснюється нечесна підприємницька практика, що суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ЗУ «Про електронну комерцію». Правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. На підставі викладеного, вважає що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та підпадає до вимог ст. 203, ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України, ч.1 ст. 217 ЦК України. Відповідач на виконання вимог ст. 178 ЦПК України 20 січня 2021 року подав засобами поштового зв`язку до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це тим, що між позивачем та відповідачем 17 лютого 2020 року укладено кредитний договір №2005656885223, що підтверджує у позовній заяві і позивач. До цього починаючи з 09 травня 2019 року позивачем укладалось безліч аналогічних договорів, які вона не просить визнати недійсними з підстав нечесної підприємницької діяльності, не розуміння умов договору та ненадання всієї інформації по кредиту, більш того такі договори є виконаними позивачем в повному обсязі. Крім того, позивач обрала спосіб захисту у вигляді вимог про визнання кредитного договору недійсним, однак посилається на те, що вона його не підписувала та сторони не досягли всіх істотних умов, що не відповідає такому способу захисту, як і не відповідає дійсності відсутність підпису позивача у електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, оскільки електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку та послідовності, визначених положеннями ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», із первинним заповненням своїх даних на сайті, ознайомленням з Умовами і правилами позики за посиланням https://bistrozaim.ua/oferta.pdf та підтвердженням своєї згоди на це шляхом проставлення відмітки у пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій», що спростовує твердження позивача щодо ненадання інформації, з подальшим отриманням унікального коду підтвердження оформлення позики через СМС-повідомлення на свій мобільний телефон, зазначений при реєстрації на сайті bistrozaim.ua, яке відправляється через зовнішній сервіс СМС-розсилок TurboSMS, який клієнт повинен внести на сайті, чим підтвердити подачу заявку, а в подальшому, при генерації системою унікального коду, який використовується уповноваженою особою відповідача для підтвердження підписання кредитного договору, переведення системою клієнту на його банківську карту суму, яку зазначив клієнт у заявці. Таким чином, позивач ідентифікує себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповідні дані для заповнення формуляра заяви, зокрема П.І.Б., РНОКПП, місце проживання, телефон, e-mail, дані паспорту, банківського(карткового) рахунку та банківської установи, із підписанням заявки електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності шляхом внесення на сайті коду, отриманого на телефон позивача, який зазначений був нею у формулярі заявки, що і здійснила позивач [PERSON] при укладанні спірного кредитного договору, який було укладено у відповідності до вимог діючого законодавства та який не є ані нікчемним, ані недійсним. Відповідач, в свою чергу, виконав умови договору та перерахував позивачеві кошти за допомогою платіжної системи «ВАЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної системи «FLASHPAY», за допомогою якої також верифікується та додається банківська картка клієнта, реквізити якої він вносить особисто, що і виконала позивач, зазначивши свою банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» та на яку отримала суму кредиту 200 грн. строком на 9 днів до 04 березня 2020 року зі сплатою процентів у розмірі 36 грн., що є істотними умовами, погодженими сторонами при укладанні кредитного договору. При цьому позивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитом, з якого можливо було б встановити, що розмір штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредитову перевищує встановлену законодавством межу, що також підтверджує безпідставність та необґрунтованість позову [PERSON] . Позивач, у відповідності до ст. 179 ЦПК України, своїм правом на подання до суду відповіді на відзив на позов, не скористалась. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 грудня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У ході судового розгляду встановлено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування», у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є юридичною особою з основним видом діяльності за КВЕД: 64.92 Інші види кредитування. 17 лютого 2020 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено кредитний договір №2005656885223 на суму кредиту 200 грн., строком на 9 днів до 04 березня 2020 року зі сплатою процентів у розмірі 36 грн. Позивач просить суд визнати кредитний договір недійсним з підстав його не підписання та не досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов, а саме стосовно ціни та сукупної вартості кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є консенсуальним та він вважається укладеним з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов. Судом встановлено, що спірний кредитний договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, і з огляду на ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» до нього мають бути застосовані приписи цього Закону. Відповідно до ч. З ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно послідовності укладення спірного кредитного договору, клієнт заповнює свої дані на сайті відповідача. Перш ніж отримати позику, клієнт зобов`язаний ознайомитися з правилами та умовами позики переглянувши їх по посиланню https://bistrozaim.ua/oferta.pdf та підтвердженням своєї згоди на це шляхом проставлення відмітки у пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Після подачі заявки, клієнт отримує унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер вказаний при реєстрації на сайті bistrozaim.ua СМС відправляється через зовнішній сервіс СМС-розсилок TurboSMS. Після отримання СМС, клієнт повинен внести отриманий код на сайті, і таким чином підтвердити подачу заявки. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповід\-но до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. З Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього до\-говору. Після подачі заявки, позивач отримала на свій телефон, вказаний у заявці, СМС пові\-домлення з унікальним кодом, який ввела на сайті bistrozaim.ua. У разі позитивного рішення про видачу позики, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою відповідача для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», і тільки після цього система переводить клієнту на карту суму зазначену в заявці Зазначений порядок укладення електронного договору узгоджується також з висновками Верховного Суду у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, в якій визначено законність укладання кредитних договорів за мікрокредитами та встановлено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до статті 9 Закону сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. Постачальниками послуг проміжного характеру в інформаційній сфері є оператори (провайдери) телекомунікацій, оператори послуг платіжної інфраструктури, реєстратори (адміністратори), що присвоюють мережеві ідентифікатори, та інші суб`єкти, що забезпечують передачу та зберігання інформації з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем. Надання доступу до мережі Інтернет та інших інформаційно-телекомунікаційних систем оформлюється окремим правочином або електронним правочином між стороною такого правочину та постачальником послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. На такі особливості укладення договорів про надання фінансових послуг, зокрема в електронному вигляді, звернула увагу піднаглядних фінансових установ в інформаційному повідомленні від 01 серпня 2017 року і Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг». Судом встановлено, що позивач ідентифікувала себе в інформаційно-телекомуніка\-ційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповідні данні для заповнення формуляра заяви, зокрема, П.І.Б, РНОКПП, місце проживання, телефон, е-mail, дані паспорту, банківського (карткового) рахунку та банківської установи, та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом про е-комерцію, підписала зазначену заяву. Заявку сформовано та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Отже, суд приходить до висновку, що позивач здійснила всі дії, необхідні для ідентифікації себе в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, самостійно ввівши всі свої дані та підписавши спірний кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Положеннями про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1070/2011, встановлено, що підтвердженням укладання фінансовою установою зі споживачем електронного договору є послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ІТС, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Згідно даних ІТС, наданих відповідачем до відзиву на позов, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» здійснило укладання електронного договору, що підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Підписання спірного кредитного договору здійснювалося за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом внесення на сайті коду, отриманого на телефон позивача. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Доводи позивача щодо відсутності доказів підписання нею договору суд не бере до уваги, оскільки кредитний договір позики укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Посилання позивача на Постанову ВСУ від 12.10.2016 по справі № 916/16/16 не стосується відносин позивача та відповідача, адже в ній мова йде про електронний цифровий підпис, а спірний кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та між\-народних платіжних систем. Відповідно до п. 7.1.5. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у го\-тівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Так, відповідно до довідки, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Вей Фор Пей», позивачу було перераховано наступну суми за спірним договором: [PERSON] оформила кредитний договір № 2005656885223 від 25.02.2020 17:48:49 на суму 200 грн. в режимі он-лайн. На її банківську кредитну карту [NUMBER] були перераховані кошти за кредитним договором, на підтвердження чого відповідачем надані письмові докази у вигляді довідки, наданої ТОВ ФК «Вей Фор Пей». Відповідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд критично відноситься до тверджень позивача, що вона не підписувала спірний кредитний договір, оскільки відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивач здійснила дії, описані вище, для укладення спірного кредитного договору та отримання коштів, а відповідач, в свою чергу, виконав свої зобов`язання з надання грошових коштів, перерахованих платіжною системою «ВАЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної системи «FLASHPAY», за допомогою якої також верифікується та додається банківська картка клієнта, реквізити якої позивач внесла особисто, зазначивши свою банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль», то належить дійти висновку про додержання порядку укладання електронного договору зазначеного у ст.ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію» та помилковість доводів позивача про його неукладеність. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. З Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на укладення спірного кредитного договору), Закон не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Спірний кредитний договір укладено на суму 200 грн., тому на нього не поширюються вимоги зазначеного Закону, в тому числі, стосовно розмірів процентів та шрафних санкцій. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання спірного кредитного договору недійсним, а обґрунтування позовних вимог стосуються і розміру заборгованості позивача за спірним кредитним договором перед відповідачем, однак стягнення заборгованості з позивача не є предметом цього позову. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1)такі положення також підлягають зміні; або 2)договір може бути визнаним недійсним у цілому. При цьому позивач не піднімає питання визнання спірного кредитного договору недійсним внаслідок визнання недійсним положення спірного кредитного договору стосовно відповідальності та жодним чином не обґрунтовує, яким чином визнання недійсним положення спірного кредитного договору стосовно відповідальності зумовлює зміну інших положень спірного кредитного договору. Крім того, необхідно звернути увагу на Постанову Верховного суду України від 04.09.2019 р. по справі № 752/4239/15-ц стосовно визнання кредитного договору недійним на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в до\-говорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (ви\-конавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору ви\-знано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або ви\-знане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові про\-центні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даній справі встановлено, що спірний договір споживчого креди\-ту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірно\-го договору та у подальшому виконував його умови, а відповідач надав позивачу всю необхі\-дну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Зважаючи на зазначену позицію Верховного суду України викладену у Постанові від 04.09.2019 по справі № 752/4239/15-ц, підстав для визнання спірного кредитного договору з заявлених позивачем підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» немає. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed