Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS], що знаходиться у м. Одеса фактично належить позивачу, однак оформити її належним чином як того передбачає чинне законодавство України позивач не має можливості, оскільки на квартиру накладені арешт та заборона відчуження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив перенести судове засідання, у зв'язку з необхідністю проведення виконавчих дій. Проте, суд вважає, що причина неявки відповідача не є поважною, оскільки на підтвердження вищенаведених обставин не надано жодного доказу, суд з урахуванням дотримання розумності строків розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 25 грудня 2015 року Серія [NUMBER], актовий запис № 258. [PERSON] є спадкоємцем за законом померлого [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна належить квартира під № 29, розташована в місті Одесі по вулиці Педагогічній в будинку № 20, вказані обставини підтверджуються копією довідки від 10.11.2017 року № 4665/02-14, виданою державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори ГТУЮ в Одеській області [PERSON] Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, арешт накладено на все майно боржника [PERSON] 30.08.2004 року. З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2017 року Позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУ юстиції в Одеській області з проханням про зняття арешту з майна, яке Позивач отримав у спадок від померлого брата [PERSON] У своєму Листі № 268 від 18.09.2017р, відповідач повідомив, що оскільки Позивач не є стороною виконавчого провадження, заяву про зняття арешту залишено без розгляду. Також, Перший приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси відмовляючи Позивачу у знятті арешту з майна рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою суду від 13.02.2018 року було витребувано з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження, у рамках якого 20.08.2004 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 128107. У своєму Листі від 11.06.2018 року № 16456 відповідач повідомив, що надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, у рамках якого накладено арешт неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Згідно з п.п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Як визначено п.9.10 вказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно дост.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи викладене та

Outcome: approved