Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] через представника звернувся в суд із вказаним позовом до відповідача [PERSON]. Оскільки [INFO] року [PERSON] помер, ухвалою суду від 18 березня 2014 року провадження у справі було зупинено до закінчення строку, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття за ним спадщини. Ухвалою суду від 26 листопада 2014 року до участі у справі в якості відповідача був залучений правонаступник [PERSON] - його дружина [PERSON]. У січні 2015 року позивач через представник подав суду уточнений позов, в якому просив стягнути на його користь із відповідача [PERSON] , яка є правонаступником померлого [PERSON], безпідставно набуті кошти в сумі, еквівалентній 7 000 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, та 7 500 грн. 00 коп. Крім того, позивач також просив стягнути на його користь із відповідача [PERSON] проценти за користування безпідставно набутими коштами в сумі, еквівалентній 3 332 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, та 3 570 грн. 00 коп. З урахуванням уточнень, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 25 червня 2009 року [PERSON] уклав із [PERSON] нотаріально посвідчений договір міни, за яким в обмін на монети з доплатою він отримав у власність від [PERSON] 153/300 частин домоволодіння [ADDRESS] а [PERSON] отримав від позивача монети та доплату в розмірі 103 720 гривень. Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, вказаний договір міни був визнаний недійним, і обміняна частина будинку таким чином була повернута [PERSON], позивач вимагав стягнути безпідставно набуті [PERSON] грошові кошти, які він отримав від позивача під час укладення вказаного договору, із процентами за користування ними. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, останній подав до суду заяву з проханням розглянути справи за їхньої відсутності і зазначив про згоду на заочний розгляд справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] неодноразово в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом належним чином про час і місце розгляду справи, ніяких заяв суду не подала, у зв'язку з чим суд розглядає справу за її відсутності при заочному розгляді справи зі згоди позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір міни, посвідчений 25 червня 2009 року ПН ХМНО Малаховою Г. І. за реєстровим № 1697, за умовами його [PERSON] передав позивачу у власність 153/300 домоволодіння [ADDRESS] Обмін вказаного домоволодіння здійснювався на монети із отриманням [PERSON] доплати від позивача в розмірі 103 720 грн. 00 коп.( а.с.9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року було задоволено позов [PERSON] і вирішено визнати укладений ним із позивачем договір міни від 25 червня 2009 року недійним. В задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відмовлено ( а.с.10-14). Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2012 року вирішено зобов'язати [PERSON] оформити із [PERSON] договір позики на суму 7 000 доларів США та 7 500 гривень на строк і на умовах визначених додатково( а.с.15). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2012 року скасовано, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року залишено без змін (а.с.16-21). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Визнаючи недійсним укладений позивачем із [PERSON] договір міни від 25 червня 2009 року, суди встановили і виходили з того, що нотаріус, яка посвідчила договір, діяла сумлінно, виконала всі, передбачені законом, умови щодо роз'яснення [PERSON] вимог законодавства, останній в силу свого віку, освідчення, матеріального становища, яке склалося у його сім'ї, добросовісно помилявся щодо правової природи правочину, який ним був підписаний. У вказаних судових рішеннях також встановлено, що за договором міни від 25 червня 2009 року позивач не передавав [PERSON] монети і 103 720 гривень, а натомість [PERSON] отримав від позивача 7 000 доларів США та 7 500 грн. Вказаними судовим рішеннями не встановлено, що отримані від позивача кошти в сумі 7 000 доларів США та 7 500 грн. [PERSON] повернув повністю або частково. В матеріалах справи, що розглядається, доказів повернення позивачу [PERSON] або його правонаступниками вказаних коштів також немає. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Визнання недійсним договору міни та застосування у зв'язку з цим двосторонньої реституції з невідворотністю породжує факт безпідставного користування грошовими коштами позивача як на протязі існування недійсного зобов'язання, так і після нього, аж до моменту, коли ці кошти будуть повернуті позивачеві в повному обсязі. Враховуючи, що укладений між позивачем та [PERSON] договір міни був визнаний судами недійсним, і позивач втратив право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] але [PERSON] отримані від позивача за цим договором кошти не повернув, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення на його користь безпідставно одержаних і утриманих [PERSON] коштів в сумі 7 000 доларів США і 7 500 грн. Оскільки [PERSON] [INFO] року помер, враховуючи, що виниклі між ним та позивачем грошові зобов'язання не є нерозривно пов'язаними з особою боржника і допускають правонаступництво, безпідставно збережені [PERSON] кошти в сумі 7 000 доларів США і 7 500 грн. підлягають стягненню із його правонаступника відповідача [PERSON], яка є дружиною [PERSON], мешкала разом з ним на час його смерті і, оскільки не відмовилися від спадщини, в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла ( а.с.50,55-56,63-64,72). Положення Глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). З моменту укладення 25 червня 2009 року договору міни і до цього часу кошти в розмірі 7 000 доларів США та 7 500 гривень знаходились і продовжують знаходитись у користуванні [PERSON] та його правонаступника. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Право позивача на нарахування та отримання процентів за користування відповідачем його грошовими коштами передбачено законом. Розмір процентів за користування коштами, отриманими на виконання правочину, визнаного судом недійсним, законом не встановлений. У даному випадку слід застосовувати аналогію закону щодо розміру стягнення з Відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України, оскільки статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність відносин полягає в користуванні грошовими коштами. Скасовуючи Постанову Вищого господарського суду України від 01 листопада 2005 року, Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 січня 2006 року у справі № 14/130 зазначив, що обґрунтованим і законним є нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі, визначеному положенням ст. 1048 ЦК України, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини і розмір процентів спеціальним законом не визначений. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року, встановлено, що 25 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] фактично було укладено не договір міни, а договір позики, за яким [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 7 000 доларів США та 7 500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 грудня 2011 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року, встановлено, що [PERSON] отримав позику від [PERSON] в оплатне користування, але конкретний розмір таких процентів в судових рішеннях не встановлений. У зв'язку з цим, розмір процентів має визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд погоджується із розрахунком позивача у його уточнені позовній заяві процентів за безпідставне користування [PERSON] та його правонаступником [PERSON] коштами позивача в період з 25.06.2009 року по 15.01.2015 року за періодами в залежності від суми безпідставно набутих коштів та відповідного рівня облікової ставки НБУ в розмірі 3 332 доларів США та 3 570 грн. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. За ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Загальний розмір заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, складається із суми отриманих [PERSON] коштів в розмірі 7 000 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу на день постановлення рішення на рівні 22,246866 грн. за 1 долар США становить 155 728 грн. 06 коп., отриманих [PERSON] коштів в розмірі 7 500 грн. 00 коп., процентів за користування в розмірі 3 332 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу на день постановлення рішення на рівні 22,246866 грн. за 1 долар США становить 74 126 грн. 55 коп., та 3 570 грн. 00 коп., а всього - 240 924 грн. 61 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 8, 192, 216, 533, 536, 1048, 1212, 1214, ЦК України,

Outcome: approved