Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Промресурс», в інтересах якого діє ліквідатор [PERSON], з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. Уточнивши позовні вимоги (т.1, а.с. 32, 188-191, т.2, а.с. 1-4) позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], ТОВ «Підприємство «Захист прав інвалідів», ТОВ «БВК Україна» збитки в розмірі 2\~423\~437,94 грн. Представник [PERSON] пояснив, що позивач має заборгованість перед Пенсійним Фондом України, у звязку з чим державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції 17 березня 2010 року було описано та арештовано майно ТОВ «Україна Промресурс» - шпали залізобетонні. Описане майно державний виконавець передав на відповідальне зберігання заступнику директора Товариства [PERSON] Рішенням Господарського суду Полтавської області від 4 жовтня 2011 року ТОВ «Україна Промресурс» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено [PERSON] Під час інвентаризації майна було встановлено факт відсутності шпал, переданих на відповідальне зберігання [PERSON] Після звернень до правоохоронних органів вдалося зясувати, що певний проміжок часу невстановлена кількість шпал знаходилась на території, яку орендує ТОВ «БВК Україна». Проте, вивезти шпали представник не міг через відсутність коштів на оплату спецтехніки та оренду території для їх зберігання. Представник позивача стверджував також, що ТОВ «БВК Україна» не надало йому можливості оглянути шпали, а пізніше взагалі прибрало шпали за територію підприємства. [PERSON] вважав, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність за завдані позивачу збитки: [PERSON] на підставі норм Глави 66 Цивільного Кодексу України, що регулюють правовідносини щодо зберігання майна, статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, затв. Наказом Мінюста № 74/5 від 15 грудня 1999 року. ТОВ «Захист прав інвалідів» як власник майнового комплексу, і ТОВ «БВК Україна», як орендар цілісного майнового комплексу, на думку представника позивача несуть відповідальність у відповідності до статті 337 ЦК України як особи, що знайшли загублену річ. Представники [PERSON] позов не визнали. Суду пояснили, що постановою Господарського суду Полтавської області від 4 жовтня 2011 року позивача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, скасований арешт та будь-які інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. У звязку з цим постановою державного виконавця Крюківського ВДВС [PERSON] від 26 жовтня 2011 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання вимоги УПФУ Крюківського району про стягнення з ТОВ «Україна Промресурс» заборгованості по сплаті страхових внесків на суму 2\~423\~437,94 грн. Також цією постановою припинена чинність арешта майна та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Копію постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець 2 листопада 2011 року надіслав ліквідатору [PERSON] На думку представників [PERSON], чинне законодавство України не передбачає обовязку зберігати арештоване майно особою, якій воно передане на зберігання, у випадку скасування арешту цього майна. 8 жовтня 2010 року [PERSON] звільнився з посади заступника директора ТОВ «Україна Промресурс». Протягом ще кількох років, принаймні до 18 березня 2014 року, шпали зберігалися на тому ж місці, коли земельну ділянку вже орендувало інше підприємство ТОВ «БВК Україна». Представники вважали, що з дати ухвалення Господарським судом Полтавської області, а саме, з 4 жовтня 2011 року, саме ліквідатор [PERSON] несе відповідальність за виявлення майна боржника та його збереження. Представники стверджували, що ліквідатор напевне знав, де зберігаються шпали, але дій, прямованих на їх збереження, не вчинив (письмові заперечення, т.2, а.с. 65-70). Представник відповідача ТОВ «Підприємство «Захист прав інвалідів» - позов не визнав. Суду пояснив, що підприємство не має жодних договірних відносин з позивачем. Підприємство є власником цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Мічуріна,90 у м. Кременчуці, яке здає в оренду. Вимогу до ТОВ «Підприємство «Захист прав інвалідів» представник вважав неправомірною (письмові заперечення, т.2, а.с. 61-62). ТОВ «БВК Україна» позовні вимоги не визнало. Представник відповідача суду пояснив, що підприємство орендує цілісний майновий комплекс по вул. Мічуріна,90 у м. Кременчуці з 1 лютого 2014 року. Договірних відносин у відповідача з ТОВ «Україна Промресурс» немає. Виявивши безхазяйне рухоме майно шпали без індивідуальних ознак, Товариство направило листа арбітражному керуючому [PERSON], який прибув на підприємство, мав доступ до майна, але заходів до його вивезення або укладення договору зберігання не вжив (письмові заперечення, т.2 а.с.53-54). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: 17 березня 2010 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ [PERSON] в ході примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України у Крюківському районі м. Кременчука від 02 грудня 2009 року про стягнення боргу з ТОВ «Україна Промресурс» в сумі 2 423\~437,94 грн., за місцем знаходження підприємства-боржника - по вул. Мічуріна, 90, у м. Кременчуці, було складено акт опису й арешту майна серії АК № 166041. Були описані та арештовані шпали залізобетонні СБ 3-0 в кількості 5151 шт., та шпали залізобетонні Ш 1-3 в кількості 80 шт. Вартість описаного майна в акті не зазначена, мається примітка, що оцінка згідно висновку експерта. Висновок експерта в матеріалах виконавчого провадження відсутній. Ціна позову в сумі 2 423 437 грн. 94 коп. є розміром заборгованості позивача перед Пенсійним фондом. Описане майно державний виконавець передав на відповідальне зберігання [PERSON], який працював у той час заступником директора підприємства. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09 грудня 2010 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Україна Промресурс». У звязку з цим 15 лютого 2011 року державний виконавець зупинив виконавче провадження. Постановою господарського суду Полтавської області від 04 жовтня 2011 року підприємство визнано банкрутом. Зазначеною постановою відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором підприємства арбітражного керуючого [PERSON] з усіма повноваженнями згідно із ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; скасовано арешт, якщо такий накладено на майно боржника, визнаного банкрутом, чи будь-які інші обмеження щодо розпорядження майном боржника та розяснено, що накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ [PERSON] 26 жовтня 2011 року спочатку поновив виконавче провадження №16768826. а потім закінчив його з підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 49 та статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження». Постановою про закінчення виконавчого провадження було також припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Супроводжувальним листом від 02 листопада 2011 року за вих.№25624 копія постанови про закінчення виконавчого провадження була направлена ліквідатору ТОВ «Україна Промресурс» [PERSON], ТОВ «Україна Промресурс» та УПФУ Крюківського району. [PERSON] займав посаду заступника директора з економічних питань ТОВ «Україна Промресурс» у період з 26 березня 2009 року по 08 жовтня 2010 року. Згідно акту державного виконавця від 09 лютого 2011 року арештоване майно при огляді в присутності понятих знаходилось на місці і реалізовано не було. Це означає, що при звільненні [PERSON] з посади майно, за яке він відповідав, знаходилось на місці зберігання. 18 березня 2014 року слідчий КременчуцькогоУМВС в межах кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON], провів огляд території, яку орендує ТОВ «ВБК Україна» по вул. Мічуріна, 90 у м. Кременчуці, та встановив, що на складі готової продукції зберігаються шпали залізобетонні СБ-3-0 та Ш-1-3. Як пояснив слідчому директор підприємства [PERSON] шпали вже були, коли підприємство почало орендувати територію (01 лютого 2014 року). Ліквідатору [PERSON] 09 квітня 2014 року було письмово повідомлено про наявність майна та пропонувалось його забрати. Досудове слідство, встановивши відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 388 КК України. у діях [PERSON] або інших осіб, кримінальне провадження закрило 24 квітня 2014 року (т. 2 а.с. 72-77). Статтею 22 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру. Строк ліквідаційної процедури не може перевищувати дванадцяти місяців. Господарський суд може продовжити цей строк на шість місяців, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до статті 23 вказаного Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Стаття 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає повноваження ліквідатора та членів ліквідаційної комісії. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакціі, чинній на час виникнення спірних правовідносин) …про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Пункт 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачав, що виконавче провадження підлягає закриттю, зокрема, у випадку передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом… У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частини 1 та 2 статті 38 Закону). Пунктом 5.8.7 Інструкції про проведення виконавчих дій, затв. Наказом Мінюста України N 74/5 від 15.12.99, яка діяла у той час, було встановлено, що порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену Законом. Державний виконавець, виявивши розтрату, відчуження, утаювання чи підміну переданого на збереження майна, складає про це акт і звертається з поданням до суду чи в органи прокуратури за місцем виконання рішення для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності. Згідно частини 1 статті 335 Цивільного Кодекса України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Особа, яка знайшла загублену річ, відповідає за її втрату, знищення або пошкодження в межах її вартості лише в разі свого умислу або грубої необережності (частина 4 статті 337 ЦК України). За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина 1 статті 936 ЦК України). Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. Виходячи із зазначених норм права та встановлених фактичних обставин справи суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позову немає. Так, [PERSON] під час опису, арешту та передачі йому на зберігання майна ТОВ «Україна Промресурс» діяв як представник підприємства-боржника, його посадова особа. У акті опису та арешту зазначена його посада, мається підпис від імені боржника. На користь такого висновку говорить і те, що у відповідності до пункту 5.8.6 «Інструкції про проведення виконавчих дій» йому, як працівнику підприємства-боржника, майно було передане на зберігання без винагороди. Законом України про виконавче провадження встановлений строк проведення виконавчих дій, можливість зупинення виконавчого провадження та наслідки закриття виконавчого провадження. Отже, не можна вважати, що [PERSON] був зобов»язаний зберігати арештоване майно невизначений та необмежений час. Оскільки обов»язок зберігати майно виник у [PERSON] саме у зв»язку із процедурою примусового виконання вимоги Пенсійного фонду, після скасування арешту на закриття виконавчого провадження такий обов»язок у відповідача припинився. Як пояснив сам [PERSON] він знав, де знаходяться щпали, оглядав та фотографував їх, але не мав можливості їх вивезти з об»єктивних причин відсутність транспорту та коштів. Це означає, що спірне майно не було загубленим у сенсі статті 337 ЦК України, а ТОВ «ВБК Україна» та ТОВ «Підприємство «Захист прав інвалідів» відповідно не є особами, які знайшли загублену річ. Не доведеним також є розмір позовних вимог згідно звіту з оцінки майна вартість шпал становить 1\~595\~630 грн. (т. 2 а.с. 15-16). Призначена у справі за клопотанням позивача судова товарознавча експертиза не була проведена через незабезпечення експерту можливості доступу до майна, яке підлягало оцінці. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed