Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У вересні 2020 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] . Наприкінці жовтня 2019 року позивач дізнався про існування заповіту від 31.07.2008 року, складеного за життя [PERSON] , відповідно до якого спадкоємцями зазначено його та відповідача - [PERSON] [PERSON] вказує, що в липні 2020 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки він пропустив 6-місячний строк звернення з відповідною заявою. Посилаючись на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , позивач зазначив, що з поважних причин пропустив строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, так як проживає у м. Полтава, протягом 4-х років здійснює догляд за малолітньою дитиною, дізнався про існування заповіту після закінчення встановленого строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного, позивач просив визначити додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 03.11.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 15). Ухвалою суду від 17.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 30). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позові, додатково зазначив, що про існування заповіту дізнався лише у жовтні 2019 році, через що був позбавлений можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, крім того, у зв`язку з кримінальним провадженням відносно брата, його сім`я знаходилася під психологічним тиском та не мала можливості виїздити за межі м. Полтава. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що позивач знав про існування заповіту, у 2016 році він звертався до неї за документами, необхідними для прийняття спадщини, а відтак мав можливість вчасно оформити право на спадок. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, складеним [PERSON] 31.07.2008 року та посвідченим секретарем Филенківської сільської ради Підпала Т.М. (а.с. 7). [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в усній формі звернувся до першої Кременчуцької державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після смерті [PERSON] , листом від 15.07.2020 року №1096/01-16 йому надано відповідь, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заявником пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини, роз`яснено право звернення до суду для вирішення питання про визначення додатково строку для прийняття спадщини (а.с. 9). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною другою статті 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилами статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Матеріали справи свідчать про те, що після смерті [PERSON] до часу звернення позивача до нотаріуса пройшло понад 4 роки. Позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріальної контори задля прийняття спадщини після смерті тітки посилався на те, що не знав про існування заповіту, а коли дізнався, не мав можливості оформити свої спадкові права, оскільки проживав в м. Полтава, здійснював догляд за маленькою дитиною, не міг залишати місто через наявність кримінального провадження відносно його брата. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів того, що [PERSON] був обмежений у праві виїзду за межі м. Полтава, а також здійснював постійний догляд за малолітньою дитиною, матеріали справи не містять. Як пояснив у судовому засіданні позивач, його дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, піклувалася про неї, а позивач лише допомагав. Доводи позивача щодо необізнаності щодо існування заповіту жодними доказами по справі не підтверджені, натомість заперечуються відповідачем, який пояснює, що ще у 2016 році надавав необхідні документи позивачу для оформлення спадку. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було належним чином подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, як того вимагає ч.1 ст. 1269 ЦК України, звернення відбулося в усній формі, а відтак нотаріусом не вирішувалося питання про вчинення нотаріальної дії чи про відмову у її вчиненні. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачем дій із прийняття спадщини. Доводи [PERSON] про те, що він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк у зв`язку з тим, що відносно його брата [PERSON] проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні судом не приймаються у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки зазначене кримінальне провадження не стосувалося позивача, його право не пересування жодним чином обмежено не було. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed