Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що йому на підставі реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 24 грудня 2008 pоку на праві приватної власності належить кв. [ADDRESS] . Згідно витягу № 69799824 з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] виданого Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією від 16 вересня 2021 р. в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, [PERSON] не проживає в даній квартирі понад один рік без поважних причин про що складено акт від 15 вересня 2021 року про фактичне проживання майстром будинку [PERSON] за підписом сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, вибула в інше постійне місце проживання та немає родинних чи будь-яких інших стосунків з позивачем. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач не вчиняв. На думку [PERSON] факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію, перешкоджає продажу квартири у зв`язку з відмовою потенційних покупців від придбання квартири по причині реєстрації в ній [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 15 год. 15 хв. 2 листопада 2021 року. 2 листопада 2021 року сторони в судові засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи було відкладено на 16 год. 00 хв. 2 грудня 2021 року. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв, відзиву суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без її участі по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши пояснення позивача, письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2008 року (а.с.11), що підтверджується реєстраційним посвідченням № [NUMBER] про право власності від 24 грудня 2008 року (а.с. 12), договором купівлі-продажу від 12 грудня 2008 року № 2494 та витягом з державного реєстру правочинів від 12 грудня 2008 року. Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 16 вересня 2021 року, в спірній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 6). Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2020 року підкріплюється актом від 15 вересня 2021 року (а.с.5). З аналізу норм чинного законодавства можна дійти висновку про те, що особи, які проживають в житлових приміщеннях, що знаходяться в приватній власності громадян, відносяться до двох основних категорій: члени сім`ї власника житла та тимчасові мешканці й орендарі, тобто особи, що прописані та проживають на підставі дозволу власника чи договору оренди приміщення. У ході розгляду справи встановлено, що відповідач була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] на підставі дозволу власника - позивача у справі. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду відповідачем не надано. Отже, в даному випадку, відносини, що виникли між сторонами у справі щодо права користування житлом, мають речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення останніх повинно відбуватися згідно з вимогами ст. 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений в разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Відповідно до ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Виходячи з положень ст.ст. 401-405 ЦК України між сторонами у даній справі виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідач особою, яка користується сервітутом. Однією з підстав припинення сервітуту п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України визначено припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились, в зв`язку з чим позивач, як власник майна, вправі ставити питання про припинення сервітуту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним майном. Крім того, за правилом ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач будучи зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично не проживаючи в ній порушує право позивача вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, а також покладає на [PERSON] додаткові матеріальні витрати по оплаті комунальних платежів, а тому вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved