Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобовязанням, посилаючись на те, що 07.12.2015 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу. Грошові кошти у розмірі 87500 грн. станом на 19.05.2017 року знаходилися на рахунку позивача. ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Рішенням Правління НБУ від 12.07.2016 року було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Михайлівський» та розпочато процедуру ліквідації банку. Позивач дізнався, що з 15 липня 2016 року почалися виплати гарантованої суми вкладниками через банки-агенти. Позивача було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 37500 грн. Позивач не включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 50000 грн. Позивач вважає свої цивільні права порушеними з дня початку виплати Фондом гарантування вкладів коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» з 15 липня 2016 року у звязку із невиплатою відповідачем суми у розмірі 50000 грн. з поточного рахунку позивача. Просив сягнути з відповідача на користь позивача гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку № 26204519011103 на суму 50000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди) у розмірі 8449,31 грн., стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 12733,26 грн., стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобовязання у розмірі 2106,56 грн., стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмовий відзив на позовну заяву в якому посилається на те, що у ПАТ «Банк Михайлівський» було розпочато процедуру ліквідації, порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів банку регулюється виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому підстави для стягнення грошових коштів у іншому порядку, ніж передбачений даним законом відсутні. Позивача не було включено Уповноваженою особою до переліку рахунків, тому Фонд гарантування не мав достатніх правових підстав здійснювати процедури по включенню його до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський». У Фонду ще не виникло жодного обовязку перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом і не існує правових підстав для спонукання Фонду до вчинення відповідних дій. Вимоги позивача про стягнення з Фонду гарантування грошових коштів за вкладами, нараховані відсотки, пені за зобовязаннями Банку в порядку ст. 549 ЦК України без дотримання процедури, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають порядку дій, що встановлені спеціальним Законом. На період тимчасової адміністрації, яка запроваджена в банку, не здійснюються нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) та інших фінансових санкцій. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи у лютому 2018 року подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 02.04.2018 року у задоволенні клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду було відмовлено. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу «980-027-000159134, відповідно до якого позивачем були перераховані кошти на поточний рахунок № 26204519011103 на умовах використання та повергнення на поточні рахунки позивача. Згідно довідки ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року (а. с. 8) залишок коштів на поточному рахунку № 26204519011103 станом на 19.05.2016 року становить 87500 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджатися рахунком за рішенням суду, або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом. На підставі рішення правління Нацбанку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». 12.07.2016 року правлінням нацбанку України було ухвалено рішення № 124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі прийняття Національним Банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною 2 ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~2\~Закону України\~«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Позивач, як вкладник, дізнався, що 15.07.2016 року почалися виплати гарантованої суми вкладникам через банки-агенти. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський», посилаючись на договірні відносини з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та відмовила позивачу у відшкодування вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивача було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на суму 37500 грн. Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача вимоги включити його по переліку вкладників, які мають право на отримання коштів у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах 200000 грн., однак відповідач даних дій не вчинив. Суд не може прийняти до уваги посиланні відповідача на те, що Фонд не порушував права позивача, оскільки згідно функцій Фонду, визначених статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на нього покладено обовязок здійснювати заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку. Тобто Фонд гарантує виплату вкладнику коштів в граничному розмірі, передбаченому ст. 26 цього Закону, в тому числі за рахунок коштів самого Фонду, які надаються банку у вигляді цільової позики на ці потреби. Запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист. Фонд набуває право кредитора банку на відшкодовані вкладникам кошти та надану банку цільову позику. Таким чином, у звязку із прийняттям Нацбанком України рішення від 12.07.2016 року № 124-рш про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Михайлівський» у відповідача виникло зобовязання з виплати позивачу коштів у розмірі неповернутої суми вкладу, а тому позов в частині стягнення з відповідача гарантованого відшкодування коштів у сумі 50000 грн. підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Позивачем не надано до суду договору банківського вкладу № 980-027-000159134 від 07.12.2015 року, тому суд позбавлений можливості встановити, чи були до даного договору включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобовязання, тому вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних виплат не обґрунтована та не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню позов в частині відшкодування позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди з таких підстав. Так, заявлена позивачем вимога щодо відшкодування упущеної вигоди не обґрунтована жодним належним та допустимим доказом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач обґрунтовує її приписами Закону України «Про захист прав споживачів». Між тим, згідно положень пункту 5 частини 1 статті 4 цього закону моральна шкода може бути відшкодована споживачеві винятково в разі заподіяння шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), що, безумовно, виключає можливість задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial