Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому після уточнень прохав стягнути з відповідача [PERSON] три відсотки річних від построченої заборгованості за користування коштами за період з 12.01.2012 року до 27.12.2013 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3180,03 грн., суму «непередбачених витрат» у розмірі 42803 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 686,70 грн. (а.с.38). Свої вимоги мотивує тим, що 12.07.2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору позики відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] у борг 56000 грн. та взяла на себе зобов'язання повернути їх до 12.01.2012 року. Згаданий борг було повернуто лише 30.12.2013 року, тому він прохає стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої заборгованості за вказаний період з урахуванням індексу інфляції у сумі 3180,03 грн. Вимоги про стягнення непередбачених витрат у розмірі 42803 грн. обґрунтовує тим, що з причин невчасного виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань, позивач не зміг виконати свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним 30.06.2006 року між ним та АКІБ «УкрСибБанк», на підставі якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Так, згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 20.07.2011 року на підставі нотаріально посвідченого договору позики відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] у борг 56000 гривень (а.с.10). Згідно згаданого договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути запозичені кошти до 12.01.2012 року (п.1 договору). У разі несвоєчасного повернення суми позики, [PERSON] зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3(три) проценти річних від простроченої суми (п.4 договору). 23 квітня 2012 року приватним нотаріусом здійснено виконавчий напис, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу за вказаним договором позики в розмірі 56000 грн. (а.с.9). Факт повернення боргу 27.12.2013 року підтверджено заявою позивача на адресу державної виконавчої служби від 30 грудня 2013 року (а.с.20). З огляду на викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та втрат позивача від знецінення грошових коштів в результаті інфляції підлягає задоволення на загальну суму 3580,16 грн. При визначенні суми процентів, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що прострочення повернення боргу складає 717 днів і тому три процентів річних від простроченої суми становить 3300,16 грн. (56000 : 365(днів у році) х 3(проценти) х 717(днів прострочення платежу) = 3300,16). При визначенні суми втрат позивача від знецінення грошових коштів в результаті інфляції, суд виходить з того, що за 2012 рік індекс інфляції мав від'ємне значення, а у 2013 році становив 100,5. Тому на користь позивача підлягає стягненню втрати в розмірі 280 грн. (56000 х 100,5 - 56000 = 280). Із змісту наданого позивачем кредитного договору №417МКК-338 від 30 березня 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] не є стороною згаданої угоди і тому не може нести зобов'язання по поверненню отриманих [PERSON] кредитних коштів (а.с.23). Такого обов'язку не передбачено і договором позики від 20 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат, які поніс [PERSON] у зв'язку із «простроченням строків повернення позики з провини боржника» в розмірі 42803 грн. ґрунтуються лише на хибному тлумаченні ст.22 ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позовних заяв майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Приймаючи до уваги, що загальна сума позовних вимог [PERSON] становила 45983,03 грн. (а.с.38), при зверненні до суду підлягає сплаті судовий збір в розмірі 459,83 грн. (45983,03 х 1 %). Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 35,80 грн. (3300,16 грн. : (45983,03 х 1 %) = 7,79%; 45983,03 х 7,79% = 35,80). На підставі викладеного,

Outcome: partial