Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У вересні 2019 року Маріупольська міська рада звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення самовільно займаної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 24.05.2019 року спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було проведено виїзне обстеження дотримання вимог земельного законодавства України відповідачем, про що складено відповідний акт. Відповідно до складеного акту [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0090 га, під розміщення огорожі, що є порушенням ст.ст.125,126,211,212 Земельного кодексу України. З метою належного повідомлення відповідача про необхідність усунення виявлених порушень, відповідачу направлено вказівку (попередження) від 24.05.2019 року № 2/2019 з пропозицією усунути виявлені порушення земельного законодавства. 01.07.2019 року спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було повторно проведені перевірку дотримання вимог земельного законодавства України відповідачем, про що було складено відповідний акти. Відповідно до зазначеного акту, відповідачем не були усунені виявлені порушення, та вона продовжує використовувати земельну ділянку. У зв`язку з викладеним позивач просить зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0090 га під розміщення огорожі із земель житлової та громадської забудови шляхом демонтажу огорожі та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 13 Конституції України визначає,що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ст. 12 Конституції України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно зі ст. 78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вимоги ст. 387 ЦК України, передбачають право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 травня 2019 року, спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було встановлено, що [PERSON] самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS] під розміщення огорожі, загальною площею 0,0090 га, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. На підставі виявленого порушення відповідачем норм земельного законодавства було винесено вказівку (попередження) № 2/2019 від 24.05.2019 року про необхідність усунення виявлених за актом від 24.05.2019 року порушень з боку [PERSON] , яку було зобов`язано усунути вказані порушення земельного законодавства у тридцятиденний строк. Натомість перевіркою від 01.07.2019 року дотримання вимог земельного законодавства спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради на підставі акту від 24.05.2019 року було виявлено, що [PERSON] вимоги вказівки (попередження) від 24.05.2020 року № 2/2019 не виконала, оскільки земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0090 га не звільнена та до придатного для використання стану не приведена. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодного доказу в підтвердження факту правомірності користування самовільно зайнятою земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» установлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, тому суд приходить до висновку, що земельна ділянка, на якій збудована огорожа відповідача є власністю територіальної громади м. Маріуполя. Згідно зі ст. ст. 116, 124-126 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації або отримання документа, підтверджуючого право власності чи постійного користування земельною ділянкою після його державної реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або земле користувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. З урахуванням того, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій збудована огорожа, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Маріупольської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги. Крім того, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь Маріупольської міської ради витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 1921 гривень. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved