Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Національний Банк України про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2018 відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Національний Банк України про стягнення грошових коштів передано за підсудністю в голосіївський районний суд м. Києва. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.02.2008 позивач придбав у відповідача послугу з надання кредиту та уклав з відповідачем відповідні договори. При цьому, позивач наперед сплатив повну вартість за послуги, що мали надаватись йому відповідачем. 10.10.2008 позивач купив у відповідача другу кредитну лінію. Загалом позивачем було закуплено послуги з надання кредиту у розмірі 500000 грн та 60000 доларів США. Гарантією повернення позивачем кредитних коштів була застава майна. Кредитні кошти позивачу були потрібні на добудову приватного будинку. Продавши позивачу послугу, відповідач вже з 13.10.2008 перестав виконувати свої зобов`язання та перестав надавати послугу з ндання коштів з кредитної лінії. У 2011 році працівники відповідача подали заяву до приватного нотаріуса, який посвідчував іпотеку квартири та отримали у нього виконавчий напис на стягнення боргу за рахунок квартири, внаслідок чого було накладено арешт на нерухомість, здійснено заходи щодо примусового продажу квартири. Позивач вважає, оскільки збитки він поніс внаслідок того, що відповідач за відсутності у позивача боргу перед ним оформив та пред`явив до виконання виконавчий напис нотаріуса, то такі дії є винними діями відповідача і саме на відповідачеві лежить обов`язок відшкодувати ним отримані збитки. Окрім того, при продажу квартири відповідач, примусово заставив позивача віддати йому кошти у розмірі 18182,18 доларів США та 95260,00 доларів США. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача стягнути проценти за користування безпідставно одержаних грошей за період з 20.12.2014 по 20.12.2017 з суми 113442,18 доларів США; стягнути 3504000 грн та 764621,12 доларів США. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 прийнято до розгляду справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Національний Банк України про стягнення грошових коштів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2020 замінено сторону відповідача у цивільній справі №757/76933/17-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Національний Банк України про стягнення грошових коштів, а саме відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний номер: 00039019) на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (ідентифікаційний код: 23494714; місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100); закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позовну заяву, будь-яких заяв та клопотань не надав. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/352-С від 28.02.2008, згідно якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14,5 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 500000,00 грн з вказаним у договорі графіком змін максимального ліміту заборгованості. 10.10.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 700/744019-KV, згідно якого кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 60000 доларів США зі сплатою 16% річних та комісій, в розмірі та порядку визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору та порядку повернення кредиту рівними частинами, в сумі 1000,00 доларів США не пізніше 05 числа, кожного місяця. Починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 09.10.2013 року на умовах, визначених цим договором. 29.10.2008 позивач звернувся до КМФ АКБ «Укосрцбанк» ОФіцерової Н.А, із заявою, в якій зазачив, що 13.10.2008 [PERSON] звернувся із заявкою до відповідача про видачу чергового траншу у розмірі 18000,00 доларів США, однак йому повідомили, що за розпорядженням НБУ не видають коштипо вже оформленим кредитним договорам, по яких банк отримав плату від клієнта. 05.10.2009 позивач звернувся до голови правління АКБ «Укрсоцбанк» Тимонькіна Б.В. із зверненням, в якому просив посприяти в тому, щоб головний офіс АКБ «Укрсоцбанк» надав дозвіл КМФ АКБ «Укрсоцбанк» видавати позивачу недоотриману частину кредиту у розмірі 48000 доларів США за кредитною угодою № 700/744019-KV від 10.10.2008. Листом № 09.2-09/96-203 від 16.03.2009 АКБ «Укрсоцбанк» повідомив позивачу, Національний банк України видав Постанову № 413 від 04.12.2008 з метою захисту в першу чергу інтересів вкладників та кредиторів банку, та з метою нейтралізації впливу зовнішньої світової фінансової кризи. Заходи, описані в постанові - тимчасові. 01.10.2010 позивач звернувся до АКБ «Укрсоцбанк» із повідомленням з додатком Акт № 21 від 01.10.2010 про те, що прийняте позивачем рішення про хзарахування однорідних зустрічних вимог строк виконання яких настав. Окрім наданих раніше заявок про видачу кредитних коштів у валюті, боргових зобов`язань, банку підготувати та видати 07.10.2010 кредитні кошти у гривні у сумі 320000 грн. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Стаття 601 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, загалом 19-ма актами було проведено зарахування на загальну суму 607693,04 грн та 12000,00 доларів США і станом на 01.10.2010 позивач здійснив остаточний розрахунок з відповідачем. Таким чином, на вказану дату відповідач мав зобов`язання перед позивачем щодо надання останньому коштів у розмірі 48000 доларів США та 320000 грн за двома кредитними лініями. Заяву про отримання коштів позивач подав у тому числі письмово листом від 05.03.2009 щодо суми 48000 доларів США, листом від 01.10.2010 про отримання 320000 грн. Суд зауважує, що відповідач не оскаржував до суду дійсність актів позивача, правомірність дій позивача щодо прийняття ним цих рішень, тобто акти позивача є чинними та відповідачем не спростовано даного факту. При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків. Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Національний Банк України про стягнення грошових коштів, підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved