Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначав, що органи досудового розслідування поза межами розумного строку не завершили належним чином розслідування у кримінальних проваджень внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04 вересня 2019 року № 62019100000001250 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.375 КК України та кримінального провадження від 13 січня 2017 року №12017100050000279 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. Внаслідок бездіяльності органами досудового розслідування, позивачу завдано майнову шкоду, відшкодування якої передбачено статтею 1177 ЦК України. На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з Держави Україна на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 287 516,01 грн. Ухвалою судді від 02 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 13 січня 2021 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До заяви, представник позивача додав позовну заяву із виправленими недоліками, в якій зазначав про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю органів досудового слідства та завданою позивачу майновою шкодою, яка полягає у тому відповідачі під час проведення досудового розслідування не надали правової оцінки кримінальним порушенням, які відбулися під час придбання [PERSON] автомобіля марки Джилі СК вартістю 54 000 грн та в період гарантійного строку експлуатації зазначеного автомобіля. При цьому, прокурор порушив вимоги наказу Генеральної прокуратури України від 28 березня 2019 року №51, не контролював виконання своїх доручень і вказівок, наданих слідчому, не перевіряв своєчасність і повноту розгляду слідчим клопотань потерпілої та її представника, не забезпечив виконання вказаних вимог. Тривале досудове розслідування призвело до завдання позивачу майнової шкоди, яку вона оцінює в 272 862 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь. Крім того, позивач просить визнати бездіяльність працівників Київської міської прокуратури № 5 та слідчих Оболонського УП ГУНП у м. Києві неправомірною. Витребувати з Оболонського УП ГУНП у м. Києві матеріали кримінального провадження від 13 січня 2017 року №12017100050000279. Ухвалою судді від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 березня 2021 року від Київської місцевої прокуратури № 5 Київської міської прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що у провадженні відділу дізнання Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження від 13 січня 2017 року №12017100050000279 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 192 КК України. На даний час дізнання триває. Проводяться необхідні слідчі, процесуальні дії для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та осіб, причетних до його скоєння. В той же час, для відшкодування шкоди, позивач повинен довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. При цьому, причинно-наслідковий зв`язок, зазначений в позовній заяві не має будь-якого відношення до справи, адже всі перераховані обставини виникли до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а відтак, ані органи досудового розслідування, ані прокуратура не могли стати причиною вчиненого вказаного позивачем кримінального правопорушення. Крім того, позивач не надав доказів, які підтверджують підстави стягнення на його користь заявленої майнової шкоди. 23 березня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що підставами стягнення з Держави Україна шкоди є факти надмірної тривалості досудового слідства за межами розумного строку і його бездіяльності. 23 березня 2021 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Крім того, Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. 05 квітня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що Державна казначейська служба України помилково стверджує, що позивач безпідставно ототожнює поняття «Держава Україна» та «Державна казначейська служба України», в той час як ці два поняття ототожнила Велика Палата Верховного Суду, яка вирішила виключну правову проблему щодо можливості застосування статті 1177 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив про його замовлення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 26 квітня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІС-Сітроен-Центр» (далі - ТОВ «АІС-Сітроен-Центр») та [PERSON] укладено Договір №26/04-12 купівлі-продажу, відповідно до предмету договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця автомобіль, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар. Відомості про товар: найменування товару - автомобіль; кількість одиниць товару - 1 штука; колір - сірий; марка, модель - «GEELY» МК 1.5i impress СВU», колір сірий, вартість одиниці товару - 69083,33 грн. Загальна вартість товару становить 82900,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 13816,67 грн. Якість товару відповідає Сертифікату відповідності, виданого Держстандартом України, комплекція відповідно до заводської норми. Разом із товаром Покупцеві передаються: накладна; ВМД (вантажна митна декларація); рахунок довідка; Інструкція з експлуатації автомобіля; сервісна книжка; транзитні номери. (п.4.2 Договору купівлі-продажу) Факт передачі автомобіля підтверджується Актом прийому-передачі від 28 квітня 2012 року, відповідно до якого [PERSON] отримала автомобіль «GEELY» МК 1.5L Impress (GT) і супровідну документацію до цього автомобіля. 24 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» та АІС Автоцентр Грінченко, в якому просила зобов`язати ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» повернути вартість автомобіля «GEELY» МК 1.5i impress (GT)SDU» 2011 року випуску, (аналогічного), що на день пред`явлення цього позову становить 246 900 грн, а також вартість встановленого газобалонного обладнання (ГБО) виробництва Італія, що становить 19000 грн, обладнання ГБО є невід`ємною часиною автомобіля. Стягнути з ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» на користь [PERSON] понесені витрати, які були сплачені нею через уповноваженого представника [PERSON] на роботу СТО, що відносяться до гарантійного ремонту, на загальну суму 7824,76 грн. Стягнути з ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві внести відомості до Єдиного реєстру судових розслідувань за заявою [PERSON] , отриманої прокуратурою м. Києва 01 березня 2019 року №Г-1539. Відомості внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України №62019100000001250. Постановою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві від 26 серпня 2020 року кримінальне провадження №62019100000001250 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях судді Дніпровського районного суду м. Києва складу кримінального правопорушення. Крім того, в провадження Оболонського УП ГУ НП перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру судових розслідувань 13 січня 2017 року №12017100050000279 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва щодо можливих неправомірних дій ТОВ «АІС-Сітроен-Центр» за заявою [PERSON] . Постановою Київської місцевої прокуратури № 5 від 16 січня 2019 року у визнанні [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні від 13 січня 2017 року №12017100050000279 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України відмовлено. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу. Звертаючись до суду із позовом представник позивача вказував на те, що внаслідок надмірності тривалості кримінального провадження позивачу завдано майнову в сумі 272862 грн. Позивач вважає, що майнова шкода, яка завдана протиправною бездіяльністю органів Київської міської прокуратури та слідчих Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України. Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Ясно видно з цих застережень, що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене вищевказаною статтею ЦК України, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно статті 1177 ЦК України, як окремо взятої. Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Водночас цей Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо. Закону, що регулює відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення не з вини спеціального суб`єкта, Верховною Радою України не прийнято. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 554/7642/17 та в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 479/835/17. Таким чином, вбачається, що вимогами чинного законодавства України не передбачено порядку для відшкодування потерпілим особам майнової шкоди у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням кримінальних проваджень, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів майнової шкоди повинні обґрунтовуватися загальними нормами, якими врегульовано порядок відшкодування майнової шкоди. Крім того, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Разом з тим, позивачем не надано доказів заподіяння майнової шкоди та наявності вини працівників органів досудового розслідування чи протиправності дій Київської місцевої прокуратури № 5, причинного зв`язку між бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач в особі її представника [PERSON] не довела, що внаслідок бездіяльності слідчого Оболонського УП ГУ НП та Київської місцевої прокуратури №5 їй завдано майнову шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідачів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed