Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просять суд про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона, [PERSON], [INFO] має в приватній власності квартиру за адресою: м Дніпродзержинськ, [ADDRESS]. Право власності на ? частину квартири вона має за приватизацією, згідно свідоцтва на право власності на житло, від 01.08.1996р. виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, реєстраційний № 04326. Право власності на іншу 1/2 частину квартири має згідно договору дарування частки квартири від 21 серпня 2014 року, серія HAB № 458356 посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за № 957. Онук позивачки, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 15.11.1994 року. Але з 2010 року він за адресою реєстрації не проживає. Відповідач постійно знаходиться в Москві, з його слів на заробітках. За квартиру позивачка сама сплачувала всі комунальні послуги, сама ремонтувала її. Позивачка - пенсіонерка, людина похилого віку, їй дуже тяжко сплачувати комунальні послуги. Коли вона просила онука приїхати і допомогти їй оплачувати комунальні послуги по квартирі, позивачка просила відповідача знятися з реєстрації, але він сказав, що йому потрібно бути зареєстрованим при перетині державного кордону України і Росії, обіцяв, що зніметься з реєстрації через півроку, і поїхав. Але і через півроку він з реєстрації не знявся, хоча в телефонних розмовах постійно обіцяв це зробити. Зараз на дзвінки позивачки він не відповідає і більше з ним зв'язку у позивачки немає. Відповідач за зазначеною адресою постійно не мешкає з 2010 року, речей в квартирі не має, інтересу до квартири не проявляє, квартирну платню і комунальні послуги не сплачував. Позивачка - пенсіонерка, має дуже маленьку пенсію. Комунальні платежі збільшилися, вона не має можливості сплачувати їх за себе та ще за відповідача. Позивачка не може оформити субсидію, оскільки в квартирі зареєстрована ще одна працездатна людина. Факт того, що онук позивачки, [PERSON], 21.10 .[INFO], не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS], та його особисті речі у квартирі відсутні підтверджується актом № 166 від 03.12.2015 року про його не мешкання за адресою: [ADDRESS], року який затверджено комісією працівників ООО «Толока». Оскільки відповідач не мешкає в квартирі № 83 за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Глаголєва, будинок 35/11 без поважної причини більше 4 років, позивачка вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в кв. № 83, за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Глаголєва, будинок 35/11. Крім того відповідач по справі порушує законні права позивачки, як власника квартири. Позивач до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» № 11 (1710) від 18.02.2016р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про право власності № 04326 виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому 01.08.1996 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та [PERSON]. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 25003211 серії ЕЕК № 419245 від 31.07.2014 року, виданого Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що власником ? частки квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності № 04326 виданого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому 01.08.1996 року є [PERSON]. З Посвідчення Серії АГ № 245085 від 24.01.2005 року вбачається, що [PERSON], [INFO] є пенсіонером за віком. Як вбачається з договору дарування частки квартири серії НАВ № 458356, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], 21 серпня 2014 року [PERSON] подарував [PERSON] частку квартири [ADDRESS]. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25871388 серії ВАК № 492134 від 21.08.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що власником іншої ? частки квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування частки квартири серії НАВ № 458356 від 22.08.2014 року, є [PERSON]. З Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що її власником є [PERSON]. З копії Особового рахунку № 063651 на квартиру [ADDRESS] вбачається, що в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. З довідки про склад сімї, виданої ТОВ «Толока», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] вбачається зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] № 166 про не проживання від 03.12.2015 року, виданого ТОВ «Толока», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає за зазначеною адресою більше чотирьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. [PERSON] зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до вимог ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. [PERSON] зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Як зазначено у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача…». [PERSON] статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. [PERSON] статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає позивачу користуватися власністю, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, таким чином вимога позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved