Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - відповідач 2), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології Експлуатація Сервіс Транспорту», [PERSON] про визнання недійсним договору відступлення права вимоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 липня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем було укладено Кредитний договір № КС-126/07, за яким відповідач 1 надав позивачу кредитні кошти в сумі 195500,00 грн., на купівлю транспортного засобу у відповідності та на умовах вище зазначеного договору. 27.07.2007 року було укладено Договір поруки № РКС-126/07, між відповідачем 1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Технології Експлуатація Сервіс Транспорту». 28 січня 2009 року був укладений ще одинД поруки № РКС-12в/07 між відповідачем 1 та [PERSON]. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав (відступив), а новий кредитор прийняв кредитний портфель за ціну та на умовах, визначених цим договором. Позивач вважає, що даний Договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року є недійсним. Згідно п. 9.10. Статуту TOB «Кредитні ініціативи» в редакції 2011 року, виконавчим органом товариства є директор, який призначається загальними зборами учасників та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах компетенції, визначеної статутом товариства. В пункті 9.12, вище зазначеного статуту, директор товариства має право: укладати від імені товариства будь-які договори, угоди, контракти та вчиняти інші правочини. У відповідності до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір відступлення прав вимоги укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та TOB «Кредитні Ініціативи» від 17 грудня 2012 року, і підписаний зі сторони TOB «Кредитні Ініціативи» [PERSON], а в матеріалах, поданих до суду TOB «Кредитні Ініціативи» до [PERSON], міститься наказ про прийняття на роботу на посаду директора № 11/02/13 від 11 лютого 2013 року громадянина [PERSON], тобто договір підписаний неуповноваженою особою. Вищезазначений договор від 17.12.2012 року, не містить відомостей про фактичну передачу права вимоги фактору, тобто TOB «Кредитні Ініціативи» стосовно заборгованості за кредитним договором № КС-12б/07від 27.07.2007 року - відсутній підписаний та скріплений відбитком печатки сторін реєстр позичальників. Крім того, вказано, що датою передання прав вимоги є дата фактичного підписання сторонами реєстру позичальників, реєстром позичальників є перелік необхідних даних щодо позичальників та прав вимоги, наведені в Додатку № 1 до договору, а заміна кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладання договору, за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печатки сторін) реєстру позичальників. Витяг з реєстру позичальників Додаток №1 наданий TOB «Кредитні Ініціативи» підписаний взагалі не встановленою особою аналітиком TOB «Кредитні Ініціативи» [PERSON], скріплений печаткою «Для документів», а зі сторони ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» взагалі ніким не підписаний та не скріплений відбитком печатки. Тому, позивач просив суд визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором № КС-126/07 від 27 липня 2007 року, укладеним між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача 1 та представник відповідача 2 в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27 липня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] (позичальник) було укладено Кредитний договір № КС-126/07, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит у сумі 195500,00 гривень на умовах, передбачених цим договором. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 17% річних (п. 2.2 договору). Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 27 липня 2012 року (п. 2.3 договору). Згідно п. 5.3.3 договору, банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 днів з моменту укладення банком з цього приводу договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 27 липня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), [PERSON] (позичальник) та Товариством з обмеженою діяльністю «Виробнича фірма «Технології Експлуатація Сервіс Транспорту» (поручитель) було укладено Договір поруки № РКС-126/07. 28 січня 2009 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір поруки № РКС-12в/07. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, на умовах, встановлених цим договором, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов`язується сплатити за нього первісному кредитору грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями позичальників на заставне майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками, оформлюються окремими договорами про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, які укладаються сторонами одночасно з підписанням реєстру позичальників. Такі договори про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, будуть укладені сторонами в дату укладання цього договору на тих самих умовах, що і цей договір. Права вимоги за забезпеченням, що випливають з договорів, укладених в письмовій формі без нотаріального посвідчення, передаються новому кредитору на підставі договору. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ч. 1 ст. 512 ЦК України). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві зазначає, що Договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року підписаний неуповноваженою особою, оскільки підписаний зі сторони TOB «Кредитні Ініціативи» [PERSON], а в матеріалах, поданих до суду TOB «Кредитні Ініціативи» до [PERSON], міститься наказ про прийняття на роботу на посаду директора № 11/02/13 від 11 лютого 2013 року громадянина [PERSON]. А згідно п. 9.10 та п. 9.12 статуту TOB «Кредитні ініціативи» в редакції 2011 року, виконавчим органом товариства є директор, який призначається загальними зборами учасників та здійснює керівництво поточною діяльністю товариства в межах компетенції, визначеної статутом товариства. Директор товариства має право: укладати від імені товариства будь-які договори, угоди, контракти та вчиняти інші правочини. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не було надано копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а тому відсутні докази того, що Договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, який було укладено між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», підписано неуповноваженою особою. Як вбачається з Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, то даний договір не містить відомостей про факт передачі Реєстру позичальників, що є Додатком № 1 до договору. Згідно п. 4 Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору, набуття новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на нового кредитора набувають чинності у день укладення договору, за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печаток сторін) Реєстру позичальників. При цьому права вимоги, що виникають у майбутньому, набуваються новим кредитором з моменту їх виникнення, але в будь-якому разі після підписання сторонами Реєстру позичальників. Пунктом 4.2 Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року передбачено, що сторони підписують Реєстр позичальників за умови зарахування на банківський рахунок первісного кредитора оплати новим кредитором ціни продажу відповідно до умов розділу 3 цього договору. Сторони підписують Реєстр позичальників, що є Додатком № 1. Підписання Реєстру позичальників в основній формі здійснюється в день укладання цього договору на підставі даних, отриманих на початок цього банківського (операційного дня). Реєстр позичальників підписується у трьох примірниках (по одному для кожної сторони та один для нотаріуса). Первісний кредитор також передає новому кредитору Реєстр позичальників в основній формі та додатковий Реєстр позичальників в електронній формі фіксується актом приймання передачі, що є Додатком 2 до цього договору (п. 4.3 Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно до ч. 1-3, ч. 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення. Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Частино 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що Договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року підписано не уповноваженою на те особою, та враховуючи вимоги п. 4.1 - 4.3 вказаного договору, суд прийшов до висновку, що Договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року було укладено між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed