Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня». В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 8,7684 [PERSON]., кадастровий номер земельної ділянки 6324855100:06:000:0293, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №045791, виданого на підставі розпорядження Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області від 11 жовтня 2007 року, № 357 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 28 лютого 2008 року за №0108700200213. Вказана земельна ділянка використовується відповідачем, згідно договору оренди земельної ділянки № б/н від 04 березня 2008 року, зареєстрованого\~ Сахновщинським районним відділенням ХРФ ДЗК від 17.09.2008 року за № 040870200076. Позивач зазначає, що договір оренди він не підписував і з його сторони не було волевиявлення на його укладення. У звязку з тим, що ніякого договору стосовно оренди належної їй земельної ділянки він не укладав, 24 жовтня 2016 року позивач направив на адресу відповідача заяву в якій просила повідомити про підстави використання належної йому земельної ділянки та не використовувати її в подальшому. У відповіді на заяву відповідач зазначив, що вказану земельну ділянку використовує на підставі договору оренди № б/н від 04 березня 2008 року, а також було надано ксерокопію договору. Тому позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н від 04 березня 2008 року, повернути земельну ділянку, та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі, з наступних підстав: позивач надав згоду та уповноважив свого знайомого [PERSON] здавати в оренду належну позивачеві земельну ділянку та отримувати орендну плату, згідно укладених договорів, це підтверджується довіреністю, складеною та нотаріально посвідченою 05.03.2008 року, вказана довіреність діяла до її скасування до 03.08.2016 року; відповідач добросовісно виконував умови договору оренди і своєчасно сплачував орендодавцю орендну плату протягом 2008-2016 років у повному обсязі, що підтверджується довідкою з бухгалтерії ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» від 08.05.2017 року та відомостями про виплату орендної плати ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» за цей період, заборгованості у орендаря щодо виплати орендної плати немає; згідно довідки ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» від 08.05.2017 року, [PERSON] на момент укладання договору оренди перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи на посаді тваринника. Вказані докази підтверджують про обізнаність позивача щодо існування між ним і ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» орендних правовідносин, тому позивачу було відомо про укладення договору оренди і лише у жовтні 2016 року він звернувся з заявою до відповідача щодо письмового обґрунтування користування належною йому земельною ділянкою. У звязку з цим представник відповідача вважає, що позивачем було заявлено вимогу після спливу строку позовної давності, який був пропущений без поважних причин, а тому немає правових підстав для його поновлення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази, приходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7684 [PERSON]., кадастровий номер земельної ділянки 6324855100:06:000:0293, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №045791, виданого на підставі розпорядження Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області від 11 жовтня 2007 року, № 357 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 28 лютого 2008 року за №0108700200213. (а.с. 5) Вказана земельна ділянка використовується відповідачем, згідно договору оренди земельної ділянки № б/н від 04 березня 2008 року, зареєстрованого\~\~ Сахновщинським районним відділенням ХРФ ДЗК від 17.09.2008 року за № 040870200076 (а.с. 8-9). Відповідно до ч.1\~ст. 20 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.\~210, ч.3 ст.\~640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України\~і\~ст.18 Закону України «Про оренду землі»\~є укладеним з моменту його державної реєстрації. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже і оспорюваним. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4630/9277 від 07.06.2016 року, підписи від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки б/н від 04.03.2008 року розташовані в рядку «Орендодавець» в акті від 04.03.2008 року прийому-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди земельної ділянки від 04.03.2008 року розташованій в графі «Земельну ділянку передав», виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] Згідно копії довіреності від 05.03.2008 року посвідченої нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] уповноважує [PERSON] здавати в оренду належну позивачу на праві власності земельну ділянку, розміром 8,7684 гектарів, отримувати натуральну продукцію та грошові кошти згідно укладених договорів, на умовах, які будуть визначені ним самостійно, виходячи з розумної доцільності (а.с. 139). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що він дійсно був уповноважений позивачем, укладати договори щодо належної позивачу земельної ділянки та отримувати оренду плату але договір про оренду земельної ділянки від імені позивача з ПАТ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» від 04.03.2008 року він не укладав і про існування вказаного договору йому не було відомо. Також свідок зазначив, що позивачу він надав грошові кошти в борг, а позивач видав доручення свідку для можливості укладати договори оренди належної позивачу земельної ділянки та отримувати орендну плату. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки позивач [PERSON] спірний договір не підписував, особа яка була уповноважена позивачем на укладання договору, спірний договір не підписувала і про його існування їй не було відомо, тому суд вважає, що спірний договір був укладений без волевиявлення [PERSON], що є підставою для визнання спірного договору відповідно до частини третьої статті\~203\~та частини першої статті\~215 ЦК України\~недійсним. Згідно ч.2 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Щодо посилання представника відповідача про обізнаність позивача про існування спірного договору, оскільки на час його укладання позивач працював на підприємстві є лише припущення представника відповідача, оскільки ця обставина не підтверджуєтеся належними та допустимими доказами. Крім того, судом з показань свідка [PERSON] встановлено, що саме він отримував оренду плату за позивача, але підстави виплати позивачу орендної плати йому не були відомі. Щодо застосування строків позовної давності щодо звернення до суду для захисту порушених прав та інтересів, суд приходить висновку. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у\~\~межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у листопаді 2016 року, що в розумінні частини\~першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. На підставі викладеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з ПАТ\~ «Племзавод ім. 20-річчя Жовтня» на користь [PERSON], витрати повязані з розглядом справи, а саме: 1002 грн. 40 коп. за сплату судового збору та витрати повязані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в сумі 9225 грн. 60 коп., а разом 10228 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved