Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У грудні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2006 р. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через наркотичну залежність, відсутності спільних інтересів та різних поглядів на життя, у зв'язку із цим сторони разом не проживають з вересня 2015 р. Донька проживає разом з позивачем та повністю перебувають її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Позивач зазначає, що матеріальне становище та стан здоров'я відповідача дозволяє йому утримувати дитину. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надіслала свою заяву щодо підтримки позову. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, 27.10.2006 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]), що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 5). [INFO]. у сторін народилась [PERSON] (а.с. 6), згідно якого батьками дитини є відповідач та позивач. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як з'ясовано судом, з вересня 2015 р. сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, так як відповідач зловживає наркотичними засобами. Таким чином судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому приходить до висновку про задоволення позову, як законного та обґрунтованого. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, її стан здоров'я, потреби та відповідача, який офіційно не працює, інших утриманців, крім дочки [PERSON] не має. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Ставлячи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошові сумі, позивач не довела підставу такої вимоги як усними доводами, так і документально - не надано доказів про те, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід або одержує частину доходу в натурі, й може надавати допомогу у такому розмірі, а також інші обставини, що мають істотне значення, а тому підстави для застосування розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Окрім того, суд вважає, що позивачка не довела, що сума аліментів, яку вона просить - 2500 грн. на місяць є не співмірною із отримуваними доходами відповідача щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися із платника аліментів. Тому суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні, стягненню підлягають аліменти в частці від заробітку/доходу відповідача. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 640 грн., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду. Тому на підставі викладеного та

Outcome: partial