Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - позивач), третя особа : Шевченківський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві (далі - третя особа) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], у якій зареєстрована вона, відповідач та їх спільний син. Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач виїхав із зазначеної квартири, однак, кошти на оплату комунальних послуг та утримання майна позивачу не надає. Тому, позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Шевченківський районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 13.03.2015 р., провадження по цивільній справі в частині позовних вимог [PERSON] про зобов'язання Шевченківського районного відділу ГУ ДМС України у м. Києві зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS] було закрито. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснила, що квартира, у якій зареєстрований відповідач, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії 1-БК № 239052 від 26.07.2003 р., між сторонами 26.07.2003 р. було укладено шлюб (а.с.5). Згідно копії договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 541, 10.02.2007 р. позивач придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.14). Статтею 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Як вбачається із заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києві, яке набрало законної сили, зареєстрований між сторонами шлюб було розірвано 12.11.2013 р. (а.с.10) Відповідно до довідки форми 3 вих. № 793 від 19.11.2014 р. у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що станом на день розгляду справи відсутні будь - які рішення суду, що набрали законної сили, про поділ майна сторін, а отже, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, на підставі Конституції України, ст. 317, 319, 368, Цивільного кодексу України, суд,

Outcome: dismissed