Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У грудні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просила встановити факт, що [PERSON] , 1969 року народження, яка померла [INFO] , є її рідною матір`ю, а також визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач є донькою померлої [INFO] [PERSON] , однак, в свідоцтві про народження вказано мати - [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, в склад якої входить квартира [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності. Інших спадкоємців, крім позивача, немає. З метою оформлення спадщини [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б.С., яким 07.05.2019 року була відкрита спадкова справа №9/2019 щодо майна померлої [PERSON] . Проте, постановою від 31.07.2020 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності на вищевказану квартиру. Крім того, нотаріус повідомив, що у зв`язку із розбіжністю у прізвищі, імені, по-батькові у свідоцтві про народження позивача та у свідоцтві про смерть [PERSON] , позивач не може підтвердити факт, що вона є донькою спадкодавця. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала відзив, в якому просила проводити розгляд справи у її відсутність. Третя особа в судове засідання також не з`явився, письмових пояснень не надав. Вислухавши пояснення представника позивач, свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Також із роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Донецьку, батьками її є [PERSON] - громадянин Нігерії, та [PERSON] - громадянка Нігерії, що підтверджується відповідним свідоцтвом (повторним) серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області 06.04.216 року. [INFO] [PERSON] у віці 49 років померла в с. Зазим`є, Броварського району, Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 10.05.2019 року. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , номер запису: 4619118. З копії спадкової справи № 9/2019 р. до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б.С., вбачається, що 07.05.2019 р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б.С. звернулась [PERSON] про прийняття спадщини за законом від померлої матері [PERSON] . З копії постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погорєлова Б.С. від 31.07.2020 р. вбачається, що у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності на вищевказану квартиру, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Крім того, нотаріус повідомив, що у зв`язку із розбіжністю у прізвищі, імені, по-батькові у свідоцтві про народження позивача та у свідоцтві про смерть [PERSON] , позивач не може підтвердити факт, що вона є донькою спадкодавця. З пояснень представника позивача, судом також встановлено, що інших документів, які б могли підтвердити, що померла [PERSON] є матір`ю позивача, у останньої не зберіглось, а встановлення факту родинних відносин їй необхідне для отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилась після померлої [INFO] [PERSON] . Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , оскільки він служив службу на похованні померлої і знає, що [PERSON] самостійно організувала обрад поховання [PERSON] . У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога заяви щодо встановлення факту родинних відносин є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлені факти свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. За змістом статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України», видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що набуття позивачем в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно нічиїх прав та інтересів не порушує, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З огляду на встановлені обставини, виходячи з положень ст.16 ЦК України, яка надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначає можливі способи захисту прав, та ст.328 цього Кодексу, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved