Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У вересні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 27.11.2013 року, згідно з якою відповідач отримав кредит у розмірі 3478,32 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач умови договору виконував не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 04.08.2020 року становить 8010,94 гривень, яка складається з: 3478,32 гривень - заборгованість за кредитом, 2,24 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4530,38 гривень - заборгованість за пенею, а також 2063,80 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Позивач посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 8010,94 гривень та судові витрати. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 27.11.2013 року, згідно з якою відповідач отримав кредит у розмірі 3478,32 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, відповідач, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.1.1 Генеральної угоди зменшено розмір заборгованості, який виник з дати надання відповідачу кредиту по договору №1, а саме зменшено відсотки - на 1500,18 грн., комісію - на 763,62 грн., пеню - на 0,0 грн., штраф - на 450,0 грн. Пунктом 2.1 Генеральної угоди позивач надав відповідачу терміновий кредит в розмірі 3478,32 грн. на строк 06 місяці з 27.11.2013 року по 31.05.2014 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в розмірі 3478,32 грн. в обмін на зобов`язання відповідача про повернення кредиту, сплату відсотків в розмірі 0,001 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, які зазначені у заяві. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 579,72 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.05.2014. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою, його заборгованість перед позивачем станом на 04.08.2020 року становить 8010,94 гривень, яка складається з: 3478,32 гривень - заборгованість за кредитом, 2,24 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4530,38 гривень - заборгованість за пенею, а також 2063,80 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Разом із тим, суд враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафу як вид цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором більш ніж на 31 день. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимога банку про стягнення штрафу у розмірі 2063,80 грн. не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Генеральною угодою б/н від 27.11.2013 року в сумі 5947, 14 грн., яка складається з 3478,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4530,38 грн. - нарахована пеня, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого, за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 8010,94 грн., задоволено 5947,14 грн.) - в розмірі 1560 грн. 47 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: approved