Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що надав відповідачу в якості позики грошові кошти в сумі 86000,00 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути до 01 січня 2011 року. Факт отримання відповідачем позики підтверджується розпискою. Станом на 16 грудня 2013 року [PERSON] грошові кошти не повернув. Позивач, посилаючись на ст.ст. 526, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на його користь 86000,00 грн. основної суми боргу, 3698,00 грн. інфляційного збільшення суми боргу, 18953,94 грн. процентів від суми позики за обліковою ставкою НБУ, 7633,97 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, 1162,86 грн. судового збору. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що після звернення до суду з позовною заявою відповідач повернув 8000,00 грн. основної суми боргу, у зв'язку з чим просив задовольнити позов в загальній сумі 108285,91 грн.. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково - в частині основного боргу 65610,00 грн., заперечував щодо стягнення інфляційного збільшення, трьох процентів річних та процентів за обліковою ставкою НБУ. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] отримав в позику у [PERSON] 86000,00 грн., які зобов'язувався повернути до 01 січня 2011 року, що підтверджується розпискою від 23 листопада 2011 року. Оригінал даної розписки був пред'явлений для огляду в судовому засіданні представником позивача (а.с. 6). Сторонами також не заперечувалась та обставина, що 18 грудня 2013 року [PERSON] повернув [PERSON] частину позики в сумі 8000,00 грн., про що останній видав розписку (а.с. 18). Відповідач, визнавши позов частково в сумі основного боргу 65610,00 грн., посилався на те, що в рахунок погашення позики в сумі 12390,00 грн. він передав позивачу насіння вівса та надав йому тракторні послуги. Представник позивача заперечував, щодо повернення позики у цій сумі. Враховуючи положення ч.2, 4 ст. 59 та ст. 60 ЦПК України, твердження відповідача про повернення позики в сумі 12390,00 грн. не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позики у цій сумі. Таким чином, в строк, зазначений у розписці, а також на час вирішення спору у суді відповідач не повернув позивачу позику у сумі 78000,00 грн.. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України визначено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави нарахування та стягнення інфляційного збільшення суми боргу та трьох процентів річних від простроченої суми встановлені ст. 625 ЦК України як відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання. Суд погоджується із розрахунками позивача, якими позивач, застосувавши облікові ставки Національного банку України та індекси інфляції за відповідні періоди, визначив за період з 02 січня 2011 року по 16 грудня 2013 року: інфляційне збільшення суми боргу на 3698,00 грн.; проценти за договором позики в сумі 18953,94 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 7633,97 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 108285,91 грн., яка складається з 78000,00 грн. - основного боргу, 3698,00 грн. - суми на яку збільшується борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, 18953,94 грн. - процентів за договором позики, 7633,97 грн. - трьох процентів річних від простроченої суми, а також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, 1082,86 грн. - у відшкодування судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України про судовий збір», судовий збір у сумі 80,00 грн. підлягає поверненню позивачу, як такий, що був внесений у більшому розмірі ніж встановлений законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved