Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-29 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить надати дозвіл їх малолітньому сину [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд до Італії у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 01 липня 2019 року по 01 жовтня 2019 року. В обґрунтування позову вказує, що вона та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З серпня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо, при цьому син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] не приймає участі у вихованні, оздоровленні та матеріальному утриманні сина й станом на 10 грудня 2018 року його заборгованість по аліментах становить 7392 грн. Вказує, що вона має можливість оздоровити дитину в Італії, оскільки там проживає її мати, однак відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров»я сина, його фізичний, моральний та духовний розвиток, оскільки відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кашин В.А. підтримали позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, позивачка пояснила, що не має наміру залишатись за кордоном, оскільки в Україні має постійне місце роботи, має місце проживання, дитина відвідує дошкільний заклад. Крім того, щоб відповідач не сумнівався у її намірах повернутись з сином додому вона купила квитки до Італії та у зворотному напрямку. Також вказала, що після звернення її до суду з даним позовом [PERSON] повністю погасив заборгованість по аліментах, а тому в позасудовому порядку вивезти дитину за кордон без згоди батька вона не може. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, надав повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Грицаю Л.М. В судовому засіданні адвокат Грицай Л.М. проти позову заперечив, повністю підтримав раніше поданий відзив на позов та пояснив, що [PERSON] не зверталась до [PERSON] з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім того, вона чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, шантажує його аліментами, то відкликає виконавчий лист по аліментах, то знову звертає його до виконання, що призводить до виникнення заборгованості по аліментах. Крім того, позивачка не надала жодних доказів, які б вказували на необхідність лікування дитини саме в Італії, а також доказів того, що вона не має наміру залишитись з дитиною в Італії та повернеться до України. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2017 року, шлюб між сторонами розжовано. Малолітній [PERSON] проживає разом із матір»ю [PERSON], що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №12561 від 09 листопада 2018 року. Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, про що він заявляв у підготовчому засіданні. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка діє в інтересах свого малолітнього сина, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер. Зокрема, як пояснила позивачка [PERSON], а також підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], в Італійській Республіці проживає та працює мати позивачки [PERSON] Позивачка з сином мають намір відвідати [PERSON], яка є бабою дитини, та відпочити на території Італії. Згідно наданих позивачкою квитків вбачається, що нею 19 лютого 2019 року на своє ім»я та на ім»я сина заброньовано квитки на літак з Києва до [PERSON] на 19 липня 2019 року та з [PERSON] до Києва на 25 серпня 2019 року. В той же час, на думку суду, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивачки на розвиток та організацію оздоровлення та дозвілля сина. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що намір позивачки разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до Італійської Республіки з метою відвідування бабусі, відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду сина сторін та відповідати інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Враховуючи, що позивачка планує виїхати на відпочинок з дитиною з 19 липня 2019 року по 25 серпня 2019 року до Італійської Республіки, суд вважає, що позивачці слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 15 липня 2019 року по 01 вересня 2019 року до Італійської Республіки. Посилання представника відповідача - адвоката Грицая Л.М на те, що позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином не може бути підставою для відмови у наданні дитині права виїзду за кордон без згоди та супроводу батька, оскільки участь батька у спілкуванні з сином має вирішуватись в іншому порядку. Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому в порядку ст.141 ЦПК України на її користь з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved