Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

у вересні 2019 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд зняти арешт та заборону на його відчуження з усього майна позивача, накладений державним виконавцем Відділом державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, на підставі постанови № 12831617 від 06.08.2012 року в рамках виконавчого провадження № 33593532 за виконавчим листом № 2-2559/12 від 25.07.2012 року Голосіївського районного суду м. Києва. В обґрунтування вимог позивач вказав на те, що арешт на все майно позивача та оголошення заборони на його відчуження було накладено державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві згідно постанови № 12831617 від 06.08.2012 року в рамках виконавчого провадження № 33593532 за виконавчим листом № 2-2559/12 від 25.07.2012року Голосіївського районного суду м. Києва. було накладено. В подальшому, постановою від 10.04.2015р. державним виконавцем винесена постанова про закриття виконавчого провадження і повернення виконавчого документу стягувачеві. Також, відповідно до вимог п. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 08.06.2017 р. № 699/30567 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню, а отже вказане виконавче провадження у зв`язку із закінченням строків зберігання- знищено. Вказана інформація стала відома позивачу згідно відповіді в.о. начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Шевченко М.Р. від 27.02.2019 р. за № 40031. Отже, задовольнити заяву заявника і зняти арешт та заборону з його майна, ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві не має правових підстав, у зв`язку з чим відмовляє у задоволені заяви. ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві рекомендував заявнику, звернутися до суду з позовом про зняття арешту відповідно до п. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження. Таким чином, в зв`язку з тим, що виконавче провадження в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження закінчене (завершене) та з перебігом часу знищене, але по даний час арешт та заборона з майна позивача не знято, а Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відмовив позивачу в цьому, у зв`язку з чим позивач вважає, що звернення до суду з даним позовом є єдиним способом захисту його порушених прав. Ухвалою від 10.10.2019 року відкрито провадження у справі із розглядом в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 20) Ухвалою від 07.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд ( а.с. 25) Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача - [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача і його представника та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Голосіївський районний відділ державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Відділом державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, на підставі постанови № 12831617 від 06.08.2012 року в рамках виконавчого провадження № 33593532 за виконавчим листом № 2-2559/12 від 25.07.2012року Голосіївського районного суду м. Києва накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. В вересні 2018року [PERSON] звернувся до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту та заборони з усього його майна накладеного постановою № 12831617 від 06.08.2012 року в рамках виконавчого провадження № 33593532 за виконавчим листом № 2-2559/12 від 25.07.2012року Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 6). Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у відповіді від 03 серпня 2018 року, повідомляє, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, значиться обтяження - арешт № 12831617 від 06.08.2012 об`єктом обтяження є все нерухоме майно, що належить [PERSON] , накладеного при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2559/12 від 25.07.2012 виданого Голосіївським районним судом м.Києва (ВП №33593532). 10.04.2015 винесено постанову про повернення виконавчого провадження стягувачеві на підставі п. 2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення. Також заявнику рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». (а.с. 7) Згідно відповіді ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві М.Р. від 27.02.2019 р. за № 40031 роз`яснено, відповідно до вимог п. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 08.06.2017 р. № 699/30567 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню (а.с. 8) На підставі інформації з ВП-спецрозділ від 27.02.2019 стан виконавчого провадження на № 33593532 - завершено (а.с. 9-10). Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 157857530 від 27.02.2019 року вбачається наявність арешту майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, накладенного постановою б/н від 30.07.2012 ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 12831617, 06.08.2012 року. Отже, як встановлено в ході розгляду справи, виконавче провадження завершене, а його матеріали за строками зберігання знищено, фактично арешт з майна [PERSON] знятий не був і на момент розгляду позовної заяви перебуває під забороною. Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Відповідно до «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженою Наказом МЮУ № 512/5 від 02.04.2012року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадження, які є завершеними. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що дія арешту на належне позивачеві майно порушує його права як власника. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що наявність арешту та заборони на все нерухоме майно [PERSON] порушує його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що дає підстави для захисту його права, а тому позовна заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved