Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У вересні місяці 2015 року [PERSON] звернулася із позовом до ПАТ «Універсал банк», який обґрунтовує тим, що 07 листопада 2007 року вона уклала із ПАТ «Універсал банк» кредитний договір № 03-2/7647-К за умовами якого банк зобов»язувався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за договором, а також інші платежі визначені умовами договору. Відповідно до пункту 1.1 укладеного сторонами договору встановлено, що банк надає кредит у сумі 40 000 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 12,45% з кінцевим терміном погашення кредиту до 06 листопада 2037 року. Отриманий кредит є споживчим кредитом, так як він отриманий для придбання житлового будинку. Вважає його недійсним, оскільки перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, наявні умови кредитування з описом відмінностей між ними, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту і т.і. Укладений договір суперечить ряду норм чинного законодавства, зокрема стосовно сплати винагороди банку за видачу кредиту в сумі 1% від суми кредиту за курсом НБУ на день здійснення платежу (пункт 1.2.4 договору). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту, затвердженого постановою НБУ від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, Які банк здійснює на власну користь. Банки зобов»язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вказаною інформацією. В даному випадку позичальник взагалі не була повідомлена про всі умови споживчого кредитування, а умова договору про те, що банк має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника змінити процентну ставку за кредитом та щодо сплати штрафу у випадку невиконання зобов»язань. Крім того кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Просить визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду пояснив, що про порушення свого права оспорюваного договору позивачеві стало відомо після звернення відповідача з позовом про звернення стягнення на предмет застави, де в позовній заяві наведений розрахунок комісії, а графік погашення кредиту не містить розрахунку такої комісії. При укладенні договору всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» не доведено до відома споживача сукупної вартості кредиту. Представник відповідача заявлених вимог не визнав. Подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки спірний договір укладений сторонами 07.11.2007 року, а підпис позичальника у кредитному договорі свідчить про те, що позивач була ознайомлена з його умовами. Крім того, позивач погодила умови кредитного договору, підписавши як договір, та у заяві анкеті позичальника про отримання іпотечного кредиту зазначила про отримання у повному обсязі інформації у письмовій формі щодо кредитування, що передбачена п.2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відкрите акціонерне товариство «Банк універсальний», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал банк» та позивач [PERSON] 07 листопада 2007 року уклали кредитний договір № 03-2/7647 за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 40 000 доларів США, на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру, із сплатою процентів в розмірі 12,45% річних строком на на 360 місяців з кінцевим терміном повернення до 06 листопада 2037 року. Позичальник відповідно до пункту 2.1.4 сплачує винагороду банку за видачу кредиту в розмірі 1 % від суми кредиту по курсу НБУ на день здійснення платежу. Означена умова договору в частині сплати такої винагороди в розмірі 1 % від суми наданого кредиту та стосовно сплати штрафу у випадку невиконання зобо»язань, передбачених пунктами 6.1.5 6.1.8 на думку позивача та його представника не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Однак посилання представника позивача про порушення прав споживача відповідно до вказаного Закону не доведені та спростовуються наступним. Відповідно до пункту 1.1 укладеного сторонами кредитного договору сума кредиту становить 40 000 доларів США та сплатою процентної ставки 12,45%. Позивачка була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту про що свідчить підписана особисто позивачем анкета-заява позичальника на отримання кредиту 06.11.2007 року. Під час розгляду справи судом не встановлено, а представником позивача не доведено суду про те, що спірний на думку позивача кредитний договір не відповідає вимогам закону, тому суд не вбачає підстав для визнання означеного договору недійсним та слід відмовити у задоволенні позову з наведених підстав. Зокрема, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При підписанні 07 листопада 2007 року оспорюваного кредитного договору [PERSON] погодилась на всі його умови, які були їй зрозумілими і вона вважала їх справедливими, виконувала умови цього договору з часу його укладання. Крім того, перед підписанням договору позичальник отримала інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Позивач була ознайомлена із умовами кредиту та визначено зобов»язання у формі ануїтетного платежу, а розмір комісії в розмірі 1 % був погоджений сторонами при укладанні договору. Судом установлено, що позивач була ознайомлена із загальною сукупною вартістю кредиту, погодила такі умови та підписала їх. На момент укладання договору вимоги закону не були порушеними, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed