Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У грудні\~2020\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~позивача,\~у якій\~вона просить\~суд усунути\~їй перешкоди\~в праві\~власності на\~квартиру,визнавши відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останні більше року не проживають за вказаною адресою, не користуються квартирою, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні квартири, чим право позивача як власника порушується. Ухвалою суду від 28.12.2020 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву суду щодо позову не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Запорізьким металургійним комбінатом «Запоріжсталь» ім. С.Орджонікідзе від 12.07.1995 року за № 3639 позивач [PERSON] , її батько [PERSON] та донька позивача [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. 19.09.1995 року [PERSON] подарував позивачу 1/3 частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач стала власницею 2/3 частин цієї квартири, а [PERSON] власниця 1/3 частини квартири, що підтверджується договором дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 19.09.1995 p., р № 1-2888. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване в ОП ЗМБТІ, що підтверджується технічним паспортом від 15.06.1995 року, інвентарна справа № 205626. Також право власності на вказану квартиру пройшло реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру. На запит суду з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшли відповіді, згідно до яких [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , по теперішній час. Актом про не проживання громадян від 05.10.2020 року, який складений за участю комісії в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та засвідченого головою ОСББ «Соборний 170- В» Штапко В.В., встановлено факт не проживання [PERSON] з 10.09.2009 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] . Актом про не проживання громадян від 05.10.2020 року, який складений за участю комісії в складі Глінської Я.О., [PERSON] , [PERSON] , та засвідченого головою ОСББ «Соборний 170- В» Штапко В.В., встановлено факт не проживання [PERSON] з 13.08.2019 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 319, 321\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383\~ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346\~ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, відповідно до ст. 68\~Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та \~ЦК (статтями 71, 72, 156 ЖК УРСР\~та\~статтею 405 ЦК). У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Як встановлено судом, відповідачі у добровільному порядку не знялися з реєстрації місця проживання, що визначено\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користуються без поважних причин протягом тривалого часу, не беруть участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. З огляду\~на те,\~що обставини,\~на які\~посилалася позивач,\~знайшли своє\~підтвердження під\~час судового\~розгляду,\~не спростовані\~відповідачами,суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача, визнавши [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved