Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Спадкоємцем за законом після померлої є її син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Живих батьків та чоловіка померла не мала. Згідно вимог ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач спадщину в установленному законодавством порядку прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований разом з спадкодавцем на день його смерті за однією адресою. 14.11.2018 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. із заявою про : дачу свідоцтв про право на спадщину за законом на гараж та на земельну ділянку, площею 0,005 га, для обслуговування гаража, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належали померлій: [INFO] [PERSON] . Однак нотаріус своєю постановою відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, аргументуючи відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та відсутністю зареєстрованого права власності за останньою відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України. Позивач вважає, що право власності спадкодавця на зазначені вище гараж та земельну ділянку підтверджується наступними документами: Актом встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 09.12.2008 року, виданим ТОВ Науково-виробнича фірма « АБРИС» [PERSON] . Планом встановлення меж, призначення - для гаражного будівництва від 2008 року. Скорегованим планом розташування земельної ділянки в межах с. Горенка Горенської сільської ради [PERSON] . Рішенням 24-тої сесії 5 скликання Корейської сільської ради від 12.03.2009 року, про передачу безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,005 га для обслуговування гаража. Рішенням Виконавчого комітету Горенської сільської ради № 36/8 від 18.06.2009 року, яким визнано право власності на гараж [ADDRESS] за гр. [PERSON] . Довідкою Горенської сільської ради № 354/7 від 28.03.2009 року, в якій зазначено, що після оформлення права власності на гараж, який знаходиться в користуванні гр. [PERSON] , гаражу присвоєно [ADDRESS] . Враховуючи викладене, позивач просив визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , на гараж [ADDRESS] та складається з: : гаража А, площею 35,7 кв.м., погрібу під гаражем А та визнати за [PERSON] ,. [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , на земельну ділянку № 13 , площею 0,005 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування гаража, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача Горенської сільської ради не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, просив справу розглядати без присутності представника Горенської сільської ради, рішення прийняти згідно чинного законодавства. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Спадкоємцем за законом після померлої є її син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Живих батьків та чоловіка померла не мала. 14.11.2018 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво- Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. із заявою про : дачу свідоцтв про право на спадщину за законом на гараж та на земельну ділянку, площею 0,005 га, для обслуговування гаража, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належали померлій: [INFO] року [PERSON] . Однак нотаріус своєю постановою відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, аргументуючи відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та відсутністю зареєстрованого права власності за останньою відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до положень ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Пунктом 4.20 гл. 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 282/20595, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.19 Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» з Державного земельного кадастру. За положеннями ч.ч. 9, 10ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.125ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №7від 30травня 2008року «Просудову практикуу справахпро спадкування»передбачено, що відповідно до статті 1225ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Факт належності гаража за адресою [ADDRESS] , померлій [PERSON] підтверджується рішенням Виконавчого комітету Горенської сільської ради № 36/8 від 18.06.2009 року, яким визнано право власності на гараж [ADDRESS] за гр. [PERSON] та довідкою Горенської сільської ради № 354/7 від 28.03.2009 року, в якій зазначено, що після оформлення права власності на гараж, який знаходиться в користуванні гр. [PERSON] , гаражу присвоєно [ADDRESS] . Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на гараж, оскільки останній є спадкоємцем за законом, що належним чином прийняв спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги позову в цій підлягають до задоволення. В той же час, вимоги щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не було наданя правовставлюючий документ на імя померлої, згідно якого б вбачалось що остання булав власником земельної ділянки за даерсою [ADDRESS] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial