Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що з 19.04.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який розірваний рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2019 року. Від шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] , який проживає разом з нею. Оскільки дійти спільної згоди щодо місця проживання дитини, його місця реєстрації за адресою фактичного мешкання вони не можуть, [PERSON] уточнивши позовні вимоги просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею за адресою: [ADDRESS] . У червні 2020 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] у якому, після уточнення позовних вимог, просить суд визначити постійне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком за його постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] посилається на те, що у 2019 році [PERSON] без його згоди змінила місце проживання дитини, створює йому перешкоди та обмежує у спілкуванні з сином. У поданому відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] зазначає, що забезпечує належні умови для виховання та розвитку їх сина [PERSON] , а зміна його звичайного місця проживання, з урахуванням створення [PERSON] нової сім`ї, може завдати дитині психологічного дискомфорту. При цьому вважає, що участь батька у житті сина є важливою складовою повноцінного життя дитини, а тому не заперечує щодо побачень з батьком, однак визначення місця постійного проживання вважає можливо лише за звичайним для дитини місцем мешкання з матерю. У відповіді на відзив [PERSON] указує на те, що [PERSON] систематично обмежує його контакти з дитиною, а тому просить суд урахувати ступень прихильності та прив`язаності до батька і визначення місця проживання сина з ним. У запереченнях на відповідь на відзив [PERSON] просить суд критично поставитись до доводів [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] та її представник первісний позов підтримали, просили задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, посилаючись на викладені у заявах по суті справи обставини. [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили суд зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити з підстав, викладених у процесуальних заявах по суті справи. Представник Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, в якому [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено: шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 173). 22.05.2019 року [PERSON] орендовано строком на 11 місяців за договором оренди квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 112). Судовим наказом Оболонського районного суду міста Києва від 12.06.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 65). 24.06.2019 року [PERSON] звертався до Міського центру дитини із заявою про участь посередника/медіатора з метою урегулювання конфлікту з дружиною [PERSON] , з якою перебував у процесі розлучення, щодо часів спілкування з сином [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 113). За змістом листа Міського центру дитини від 05.07.2019 року [PERSON] відмовилася від участі у медіації, мотивуючи своє рішення тим, що вона не бачить сенсу у вирішенні конфлікту у такий спосіб, оскільки має попередній досвід досягнення домовленостей, який не призвів до бажаних результатів (т. 1 а.с. 114). 05.07.2019 року [PERSON] звертався до Служба у справах дітей Дарницького районної у місті Києві державної адміністрації із заявою, в якій зазначає, що [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною (т. 1 а.с. 115, 116). Як вбачається зі змісту скріншотів переписки сторін у месенджерах у період розлучення між ними мали місце напружені та неприязні стосунки (т. 1 а.с. 133-163, т. 2 а.с. 50-57), а в подальшому ними не досягнуто порозуміння в питанні часу спілкування [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 176-183, т. 2 а.с. 62-74). За змістом заяви [PERSON] до відділу з питань реєстрації місця проживання Оболонської РДА з службовою відміткою головного спеціаліста цього відділу про відмову в реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю згоди батька (т. 1 а.с. 6). Як вбачається зі змісту висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.08.20209 року № 104-7564 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , на час його складення дитина проживає разом із матерю за адресою: [ADDRESS] якої належить на праві власності матері дитини - [PERSON] . В цій квартирі для проживання дитини створені належні умови. Данііл відвідує дитячий навчальний заклад № 208.Батько дитини [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини. Мати та батько дитини під наркологічним диспансерним наглядом не перебувають, психологічних розладів не мають. Мати дитини [PERSON] зареєстрована фізичною особою підприємцем, її дохід за 6 місяців 2019 року становить 426 547 грн. Батько дитини [PERSON] зареєстрований фізичною особою підприємцем, його дохід га 6 місяців 2019 року становить 882 784 грн. Від врегулювання конфлікту за допомогою медіації мати дитини відмовилась. Батько дитини повідомив, що мати піклується сином на належному рівні, проте він наполягає на визначенні місця проживання дитини разом з ним, оскільки вважає, що мати виховує сина у неповазі до батька, він не буде чинити матері перешкод у спілкуванні з дитиною, а у його відсутність вихованням хлопчина буде займатись його нова дружина. Мати повідомила, що [PERSON] з народження проживає разом з нею, на її думку сину краще проживати у м. Києві, зміна його постійного місця проживання матиме негативний вплив на розвиток дитини, оскільки це зменшить участь матері у його житті. Призведе до зміни дитячого садочка, лікаря-педіатора у поліклініці та кола спілкування (т. 1 а.с. 216-217). Цим висновком рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матерю [PERSON] . [PERSON] безпосередньо несе витрати на утримання дитини, що підтверджується копіями квитанцій, товарних чеків, виписок з рахунку щодо придбання дитячих товарів, ліків, оплату медичних послуг, а також туристичних (т. 1 а.с. 242-250, т. 2 а.с. 1-15). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 208 від 04.09.2019 року на ім`я [PERSON] її син [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує цей навчальний заклад з 02.09.2009 року, а згідно довідки КНП ЦПМСД № 1 від 20.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в цьому медичному закладі (т. 2 а.с. 16). Зі змісту характеристики Дошкільного навчального закладу № 208 на [PERSON] , [INFO] , від 04.05.2020 року [PERSON] відвідує цей дитячий заклад з вересня 2019 року, проявив себе як добра, спокійна і життєрадісна дитина, має відповідно віку фізичний розвиток, проявляє інтерес до навчальних занять, дитина адекватно реагує на похвалу і критику (т. 2 а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.01.2001 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 27), яка згідно свідоцтво про народження та свідоцтва про зміну прізвища приходиться їй дочкою (а.с. 23-25). Відповідно до змісту акту обстеження Службою у справах дітей Обухівської РДА Київської області умов проживання [PERSON] від 25.06.2020 року за адресою: [ADDRESS] , цей житловий будинок орендується [PERSON] , в ньому є вільна кімната, яка облаштована всім необхідним для проживання малолітнього [PERSON] . За цією адресою проживають та мають постійне місце проживання заявник [PERSON] , цивільна дружина заявника та донька цивільної дружини заявника (т. 2 а.с. 78). За змістом акту обстеження Службою у справах дітей Оболонської РДА від 03.08.2020 року трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] займає окрему кімнату, яка облаштована: меблевою стінкою, ліжком, партою зі світильником, куточком для іграшок, дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками, книжками. Крім дитини в квартирі проживають [PERSON] - мати, [PERSON] - бабуся (т. 2 а.с. 109). З медичної документації малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що 07.05.2019 року йому встановлено діагноз: консолідуючий перелом верхньої тритини діалізу лівої плечової кістки (т. 1 а.с. 231-233). Травма отримана дитиною 06.06.2020 року під час перебування у батька за місцем його проживання, що у судовому засіданні сторонами не заперечувалось. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.02.2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Тобто, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи, що у судому засіданні установлено, що між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] має місце спір з приводу постійного місця проживання їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; фактично дитина після припинення сторонами шлюбних відносин проживає з матерю [PERSON] ; дитина відвідує дошкільний освітній заклад де у дитини сформувалось певне коло спілкування з однолітками, що свідчить про формування у дитини усталених соціальних зв`язків; дитина знаходиться на обліку в закладі охорони здоров`я; [PERSON] забезпечила належні умови для гармонійного розвитку дитини, його проживання, а також опікується його вихованням; висновок служби у справах дітей, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матерю є обґрунтованим та ґрунтується на обставинах, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку про те, що проживання малолітнього [PERSON] разом з матерю [PERSON] найкраще відповідає інтересам дитини, й вважає недоцільним за встановлених обставин застосовувати судовий примус для розлучення малолітньої дитини з матір`ю. Крім того, при вирішенні спору суд також бере до уваги теперішній сімейний стан сторін, створення [PERSON] нової сім`ї, проживання у орендованому житлі, а також враховує одержання дитиною травми під час перебування у батька, що у сукупності свідчить про наявність ризиків пов`язаних із забезпеченням стабільних житлових умов, а також забезпечення достатньої уваги дитині з боку батька, у разі його примусового розлучення з матерю та визначення місця проживання з ним. Інші доводи сторін не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Таким чином, за встановлених обставин первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з нею підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] залишається судом без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved