Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Менської міської ради Менського району Чернігівської області, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та встановити над малолітнім [PERSON] опіку та призначити її (позивача) опікуном. Свою позовну заяву мотивує тим, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею по [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні. Мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] , яка є її племінницею, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не бере участі у вихованні дитини, малолітній [PERSON] має тяжке захворювання - гіпоксино-ішемічне ураження центральної нервової системи, в зв`язку з чим потребує опіки та догляду, однак відповідач не цікавиться станом його здоров`я, 10 серпня 2020 року остання написала заяву, засвідчену нотаріально, згідно з якою добровільно відмовилась від батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина [PERSON] та надала згоду на його усиновлення іншими особами. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини. Позивач, повністю опікується дитиною, здійснює за ним догляд, займається його вихованням, знаходиться разом з ним під час його лікування в медичних закладах, тобто, фактично виконує батьківські обов`язки. Менською міською радою Менського району Чернігівської області, як органом опіки та піклування, прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] та призначення над ним її (позивача) опікуном. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року за клопотанням позивача замінено у даній справі третю особу - виконавчий комітет Менської міської ради Менського району Чернігівської області на Менську міську раду Менського району Чернігівської області. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позовну заяву задовольнити та додатково пояснила, що малолітній [PERSON] є сином її рідної племінниці [PERSON] , хто є батьком дитини невідомо, записи про батька в свідоцтві про народження дитини зроблені зі слів матері, дитина з народження проживає з нею, вона любить його як рідного, займається вихованням хлопчика, останній перебуває на повному її утриманні, оскільки дитина має вроджену ваду косолапості, вона часто перебуває разом з ним на лікуванні, на даний час потребує оперативно втручання, для чого необхідний письмовий дозвіл батьків, такий дозвіл вона не може надати, оскільки не є матір`ю дитини, біологічна мати дитини [PERSON] вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, відмовилась від своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] та надала згоду на його усиновлення іншими особами,не цікавиться життям свого сина, місцезнаходження останньої їй не відомо. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленоюпро дату, час і місце розгляду справи, через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України, в судове засідання не з`явилась, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву, клопотань про розгляд справи тільки з її участю суду або за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області Васильчук О.М. в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] не перебуває в зареєстрованому шлюбі, у грудні 2019 року народила хлопчика [PERSON] , батько дитини записаний зі слів матері, остання, перебуваючи в пологовому будинку написала заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, однак, через деякий час анулювала свою заяву та виявила бажання забрати дитину. Окрім сина [PERSON] , відповідач мала ще дитину, від якої відмовилась, та яка на даний час усиновлена іншими особами. [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON] , останній з часу повернення з лікарні весь час проживає з тіткою відповідача - [PERSON] , яка фактично виконує по відношенню до нього батьківські обов`язки, внаслідок чого Менською міською радою як органом опіки та піклування, було прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , та призначення над ним опікуна [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк.с.9). Відомості про батька дитини записані у свідоцтві про народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері. З повідомлень КНП «Пологовий будинок» Чернігівської міської ради від 12 грудня 2019 року №01-06/1030 та від 19 грудня 2019 року №01-06/1048, адресованих службі у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові раді, вбачається, що в КНП «Пологовий будинок» Чернігівської міської ради з 11 грудня 2019 року перебуває дитина, тимчасово позбавлена батьківських прав, [PERSON] (хлопчик), [INFO] , стан здоров`я дитини - середній ступінь важкості, гіпоксично-ішемічне ураження Ц.Н.С., матір дитини [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , в зареєстрованому шлюбі не перебуває,11 грудня 2019 року у зв`язку з тяжким матеріальним становищем написала заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, окрім новонародженого сина має також неповнолітню дитину, яка на даний час усиновлена. 16 грудня 2019 року [PERSON] виявила бажання забрати новонароджену 11 грудня 2019 року дитину, в зв`язку з чим анулювала раніше написану заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, останню разом з новонародженою дитиною буде переведено до Менської ЦРЛ для подальшого лікування (арк.с.7). Відповідно до довідки №01-09/210 від 20 серпня 2020 року, наданої директором комунальної установи «Менський міський центр соціальних служб» Менської міської ради Невжинським В.М., сім`я [PERSON] , [INFO] , з 23 липня 2020 року перебуває на обліку та під соціальним супроводом у Менському міському центрі соціальних служб. [PERSON] , зареєстрована в с. Киселівка, фактично проживає по [ADDRESS] , має дитину [PERSON] , [INFO] , вихованням якого з січня місяця 2020 року займається [PERSON] , тітка останньої, сама [PERSON] за вищевказаною адресою не проживала. Після повернення в сім`ю [PERSON] . [PERSON] взята під соціальний супровід, під час якого з останньою була проведена соціальна робота з приводу годування дитини, її догляду, особистої гігієни як дитини, так і матері, неодноразово проводились бесіди щодо недопущення насильства та жорстокого поводження з дитиною, роз`яснювальна робота щодо необхідності термінового лікування сина [PERSON] , який має вроджену косолапість, оскільки остання його лікуванням не займалась, на заплановану операцію не їздила. За час соціального супроводу [PERSON] порад фахівців не виконувала, за дитиною не доглядала, не попередивши [PERSON] , у якої на той час проживала, залишала будинок та не поверталась ночувати, внаслідок чого [PERSON] розшукувала її за різними адресами та повертала додому (арк.с.10). 10 серпня 2020 року [PERSON] за власним рішенням без будь-якого тиску та стороннього протиправного впливу на неї з боку інших осіб, добровільно відмовилась від батьківських прав стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та дала згоду на його усиновлення іншими особами, про що свідчить написана останньою заява, яка нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Новик Г.В. та зареєстрована в реєстрі за №775. У вказаній заяві також міститься відомості про те, що [PERSON] обізнана з умовами та правовими наслідками надання згоди на усиновлення, правом на відкликання згоди, правові наслідки передачі дитини на усиновлення (арк.с.12). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 28 серпня 2020 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку тим, що вона не бере участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям (арк.с.5). Виходячи з встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дитини, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків, не проживає разом з дитиною, не проявляє до неї належної турботи та уваги, не бере участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться її життям, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення матері від виховання дитини та приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Частиною 3 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень статей 243, 244 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] з народження проживає разом з тіткою його матері, [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. З акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , учениця 1 класу, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] за вказаною адресою не проживає. У вказаному будинку умови проживання задовільні, в будинку наявні 2 груби, побутові прилади, наявне домашнє господарство, в користуванні сім`ї наявна земельна ділянка, сім`я забезпечена продуктами харчування, відсутні боргові зобов`язання, матеріальний дохід сім`ї є достатнім, в будинку створені всі необхідні умови для розвитку та виховання дитини, є окрема кімната для дітей, достатньо спальних місць, дитина забезпечена одягом та взуттям, коляскою, ліжечком, предметами особистої гігієни, зокрема, памперсами, дитячою їжою. Під час огляду встановлено, що малолітній [PERSON] проживає в сім`ї [PERSON] з народження, дитина має 3 ступінь косолапості, лікування проводилось як в Менській ЦРЛ, так і в Чернігівській обласній дитячій лікарні, соціальні виплати отримані на дитину використовуються за цільовим призначенням (арк.с.8). Позивач в судовому засіданні підтвердила вказані вище факти, зазначила, що її племінниця, відповідач у справі, жодного разу не перебувала в лікарні з дитиною з приводу лікування його вродженої косолапості, саме вона (позивач) систематично їздить в медичні заклади з дитиною та увесь час перебуває разом з ним, проявляє до нього турботу та любов, несе усі витрати з його лікування та утримання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 29 жовтня 2020 року орган опіки та піклування вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (арк.с.59). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не має жодних обмежень щодо призначення її опікуном над малолітнім [PERSON] , вона матеріально та житлом забезпечена, має достатній дохід, задовільний стан здоров`я, до кримінальної відповідальності не притягувалась, а тому, враховуючи родинні відносини [PERSON] з [PERSON] , суд вважає можливим призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , Враховуючи те, що позивач [PERSON] під час зверненняз позовною заявою до суду була звільнена від сплати судового збору, положення п.п.2 п.1 ч.2 ст.4, п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», статей 133, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 840,80 грн. Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 58, 60 ЦК України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved