Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.1989 року вона є власником 27/50 часток домоволодіння [ADDRESS] . Належна позивачці частка будинку повністю відокремлена від іншої частини будинку, має окремий вихід та складається з житлового будинку літ.А-1, а саме житлової кімнати 1-7, 1-8, коридору 1-1, передпокою 1-5, санвузла 1-6, кухні 1-9, літньої кухні К-1, загальною площею 47,0 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м. При цьому інша частка будинку перебуває у володінні відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року, який вже виділив свою частку домоволодіння в окремий об`єкт нерухомості, але у зв`язку із неможливістю врегулювати спір у досудовому порядку, позивачка була вимушена звернутися до суду. За таких підстав, просила визнати за собою право власності на 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ.А-1, а саме житлових кімнат 1-7, 1-8, коридору 1-1, передпокою 1-5, санвузла 1-6, кухні 1-9, літньої кухні К-1, загальною площею 47,0 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м., виділивши її в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої жданівської державної нотаріальної контори Анла О.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 10902, [PERSON] належить 27/50 частин будинку [ADDRESS] з усіма надвірними будовами. Право власності на частку будинку 26 грудня 1989 року зареєстроване в Жданівському міському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 1933. Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 271637939 від 24.08.2021 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року № 2499, посвідченого приватним нотаріусом Лушкіною О.А., належить будинок [ADDRESS] . Із представлених сторонами правовстановлюючих документів вбачається, що за офіційними документами відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] в цілому, тоді як позивачка [PERSON] - лише 27/50 його часток, але з технічної документації на будинок та фактичного використання слідує, що належна позивачці частка будинку є відокремленою та має окремий вихід. Кожна зі сторін має у користуванні свою частку домоволодіння та визнання права власності на 27/50 частин домоволодіння створить для позивачки право на розпорядження належним їй нерухомим майном. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Так, в матеріалах справи наявний висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна б/н від 14.06.2021 року, з якого вбачається, що за технічними показниками 27/50 частин будинку [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ.А-1, а саме житлових кімнат 1-7, 1-8, коридору 1-1, передпокою 1-5, санвузла 1-6, кухні 1-9, літньої кухні К-1, загальною площею 47,0 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м., має окремий вихід, який не обмежує у користуванні інших співвласників, та може бути виділеним в окремий об`єкт. Крім того, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог та технічної можливості виділу в натурі частки спірного житлового будинку, за [PERSON] підлягає визнанню право власності на 27/50 частин будинку [ADDRESS] із можливістю виділу її в натурі з одночасним припиненням права спільної часткової власності на вказаний житловий будинок.

Outcome: approved