Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила та в обґрунтування якого зазначила, що звільнилась за угодою сторін з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» (далі за текстом - ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ») 30 серпня 2019 року, яке не провело з нею повного розрахунку. Компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати виплачено відповідачем лише 31.08.2020 року. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.09.2019 по 31.08.2020 року в сумі 47942,50 грн. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Василенко О.В, який діє на підставі ордеру серії АЕ №1017767 від 01.06.2020 року, до судового засідання не з`явився, своєчасно надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 31.08.2020 року на користь позивачки було здійснено виплату заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 5117,09 грн. з вирахуванням податків, на підтвердження чого надав копію відповідного платіжного доручення. Відтак, вважає, що предмет спору відсутній та просив провадження за позовом закрити. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Як убачається з трудової книжки, виданої 26.05.1976 року на імя [PERSON] , 1960 р.н., остання прийнята на роботу в ТОВ «КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ» 12.06.2019 року, а 30.08.2019 року звільнена за угодою сторін. 31 серпня 2020 року позивачці сплачено суму нарахованої заробітної плати за серпень 2019 року у розмірі 6192,15 грн. (з вирахуванням податків 4984,68 грн.) та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 164,49 грн. (за вирахуванням податків 132,41 грн.), про що свідчать копія платіжного доручення та довідка про перерахування коштів. Статтею 21 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, відносяться до додаткової заробітної плати. Згідно з пунктом 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток входять до фонду додаткової заробітної плати. Таким чином, компенсація втрати частини доходів відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» є частиною заробітної плати та не є штрафною санкцією. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна й заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) погодилася з правомірністю зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України. При ухваленні такого рішення, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивачка звільнилась 30 серпня 2019 року, а заробітну плату відповідач виплатив лише у серпні 2020 року після винесення судом судового наказу про стягнення заробітної плати. Компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідачем також виплачено [PERSON] 31.08.2020 року. Враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також той факт, що відповідач виплатив позивачці заборгованість за заробітною платою та компенсацією лише через 1 рік після звільнення, та не повідомив суду про причини затримки розрахунку, суд вважає доцільним задовольнити вимоги позивачки у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд бере до уваги недобросовісну процесуальну поведінку відповідача, який не виконав ухвалу суду від 18.09.2020 року про витребування бухгалтерських документів, необхідних для проведення відповідного розрахунку, у зв`язку з чим погоджується з виконаним позивачкою на підставі відомостей довідки форми ОК-5 розрахунком, за яким її заробітна плата за останні два місяці до звільнення складала 2538,82 грн. (червень 2019 року) та 4137 грн. (липень 2019 року). Виходячи з цього середньоденний заробіток позивачки, визначений судом згідно з вимогами постанови КМУ\~ від 8 лютого 1995 року №100, становив 191,77 грн. (6711,82 грн. (2538,82 грн. + 4173 грн.) / 44 (12 + 23) робочі дні). Відповідно, середній заробіток за період з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року складає 47942,50 грн. (191,77 грн. х 250 робочих днів), який підлягає стягненню на користь позивачки. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved