Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстрації. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з донькою позивачки [PERSON] , у зв`язку з чим і був зареєстрований у вищезазначеному домоволодінні. 22 березня 2016 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано. На теперішній час відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак фактично з 01 вересня 2015 року у зазначеному домоволодінні не проживає. Реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою порушує права позивачки та вона вимушена надмірно сплачувати комунальні послуги. Вважає, що відповідач втратив право на користування домоволодінням. Тому, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та справу слухати без її участі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 18 квітня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3-1152 (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 13 лютого 2014 року. Однак, відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 01 вересня 2015 року, що підтверджується висновком про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини, складеним ДОП СП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Блєдним В.О. (а.с. 7) та листом начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 15.6/8454 від 21.11.2018 року (а.с. 10). Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає більше одного року у будинку [ADDRESS] , а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved