Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - зменшити розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом від 02 листопада 2020 року Московським районним судом м. Харкова по справі № 643/16275/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що єдиним джерелом існування позивача є пенсія, яка становить 2100,00 грн., а більшу її частину він витрачає на ліки, оскільки є інвалідом третьої групи, а ще потрібно харчуватися та сплачувати за житлово-комунальні послуги. Обставини щодо наявності інвалідності та фінансовий стан позивача не було враховано під час видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів. Крім цього позивач зазначив, що надає посильну допомогу іншій своїй донці. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху, відповідно до положень ч. 11 ст. 187 ЦПК України, через несплату судового збору, що було встановлено у підготовчому судовому засіданні. 27 січня 2021 року [PERSON] усунув недоліки позовної заяви та надав суду докази сплати судового збору. 28 січня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що зменшення частки, яка стягується з позивача, жодним чином не вплине на його матеріальний стан, оскільки ані 1/4, ані 1/6 частка не перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки підставою для перегляду судового наказу є нововиявлені обставини, а звернення до суду з цим позовом є порушенням положень ЦПК України; позивачем не доведено зміну майнового чи сімейного стану, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження цього; з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі № 465/5399/16-ц відповідач також зазначив, що погіршення стану здоров`я позивача не може свідчити про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки не позбавлений можливості ініціювати укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, що наявне у нього. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13 травня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від представника позивача - адвоката Шандули О. О. надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема відповідь на відзив обґрунтована тим, що відповідачем не спростовано скрутне матеріальне становище позивача; обраний спосіб захисту позивачем обраний вірно, відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України; на утриманні позивача знаходиться його доволі літня непрацездатна матір [PERSON] , 1946 року народження, яка має також незадовільний стан здоров`я; після видачі судового наказу про стягнення аліментів та після звернення до суду з цим позовом, позивачу встановлено вже другу групу інвалідності, що потребує більших коштів на лікування та підтримуючу терапію; посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду не може слугувати підставою для відмови у позові, оскільки у цій справі інші обставини (встановлено другу групу інвалідності, а не третю), що свідчить про значно гірший стан здоров`я та меншу вірогідність можливості працевлаштування, а також у справі, що розглядав Верховний Суд, обставини різняться наявністю у позивачів майна, що належить їм на праві власності; також відповідь обґрунтована тяжким матеріальним станом позивача та поганим станом здоров`я. 25 травня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь щодо відзиву, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що зменшення розміру аліментів є необґрунтовані, оскільки мінімальна сума аліментів, яку має сплачувати позивач на утримання дитини становить 1197,50 грн., а 1/4 частка його пенсії становить 550,00 грн., 1/6 частка - 366,00 грн., що жодним чином не вплине на матеріальне становище [PERSON] ; позивачем жодних належних доказів щодо зміни його сімейного чи матеріального стану не надано. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова, постановленої 26 травня 2021 року у судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, поновлено представнику позивача - адвокату Шандулі О. О. строк для подання відповіді на відзив. У судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Шандула О. О. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім цього, позивач зазначив, що він має ще одну дитину від іншого шлюбу, [PERSON] , 2004 року народження, якій надає посильну допомогу. Також в обґрунтування своїх вимог зазначив про необхідність щомісяця витрачати близько трьох тисяч гривень на лікування, оскільки з 14 квітня 2021 року йому встановлено другу групу інвалідності, витрачати кошти на сплату житлово-комунальних послуг, допомагати хворим батькам, які проживають окремо від нього та є людьми похилого віку. Повідомив, що через поганий стан здоров`я, не намагається працевлаштуватися, бо наперед знає про відмову у прийнятті на роботу. [PERSON] та її представник - адвокат Панченко А. В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті справи. Окремо зазначили, що позивачем аліменти не сплачуються близько шести місяців, що свідчить про небажання позивача брати участь в утриманні дитини. Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, встановив таке. 02 листопада 2020 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері дитини [PERSON] , починаючи з 19 жовтня 2020 року, і до повноліття дитини. Зазначений судовий наказ з визначених цивільним процесуальним законом підстав, не переглядався. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на ті обставини, що у нього змінився сімейний (він розлучився) та матеріальний стан (необхідність забезпечувати себе дороговартісними ліками), а також погіршенням стану здоров`я (змінилася група інвалідності). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміна сімейного стану позивача зумовлена розірванням шлюбу, наявністю іншої неповнолітньої дитини, необхідністю допомоги літнім батькам, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі№ 565/2071/19. Зміна матеріального стану позивача зумовлена необхідністю постійного лікування, наданням посильної допомоги іншій дитині та літнім батькам, не підтверджено належними доказами. Погіршення стану здоров`я та встановлення другої групи інвалідності, не може свідчити про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки і третя, і друга група інвалідності встановлює однакові обмеження щодо працездатності позивача, а саме заборона важкої фізичної праці та нічні зміни. Відтак, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання іншої дитини та батьків порівняно з дитиною, на утримання якої стягуються аліменти. Суд звертає увагу на те, що відповідно до судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова від 02 листопада 2020 року, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що на переконання позивача у нього погіршився стан здоров`я та матеріальний стан, без підтвердження такого погіршення, не буде спрямовано на належне утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Доводи позивача стосовно перебування на його утриманні батьків відхиляються судом, оскільки ним не надано жодних належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані особи перебувають на утриманні позивача. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також те, що обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, а також те, що розмір аліментів які стягуються за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed