Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У грудні 2020 року позивач Правобережне УСЗН ДМР звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, в якій просили стягнути кошти у розмірі 1853 грн., в рахунок надмірно виплачених коштів щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначали, що громадянка [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на догляд особі, яка проживає разом з інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу погребує постійного стороннього догляду. Державна допомога Відповідачу призначалась та виплачувалась на [PERSON] , [INFO] яка перебувала під опікою відповідача згідно з ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.07.2011 року у відповідності до Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого Постановою КМУ №1192 від 02.08.2000 року. 06.08.2018 року Відповідач черговий раз звернулась із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради (надалі - Управління) про призначення допомоги, на наступний шестимісячний строк. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.7 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу на період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року. Відповідно до п.8 Порядку, виплата допомоги припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. При заповненні зави Відповідачем під особистий підпис було повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Крім цього, 06.08.2018 року, Відповідачем також була надана Управлінню розписка, згідно з якою вона була ознайомлена, що суми державної допомоги виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо) стягуються згідно із законом. У січні 2019 року Відповідач звернулась до Управління та надала копію свідоцтва про смерть [PERSON] відповідно до якого остання померла [INFO] . На підставі отриманої інформації Управлінням було прийнято рішення щодо припинення виплати допомоги Відповідачу та визначено обсяг надміру виплачених коштів, оскільки кошти вже були виплачені на початку місяця, а саме - надмірно виплаченої допомоги за період: з 01.01.2019 року по 31.01.19 року у сумі 1853,00 грн. Відповідачу були надіслані повідомлення про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів. Оскільки Відповідач до теперішнього часу добровільно не повернула суму надмірно сплачених коштів в установлені строки, органи соціального захисту вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26.01.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної допомоги на догляд особі, яка проживає разом з інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу погребує постійного стороннього догляду. Державна допомога Відповідачу призначалась та виплачувалась на [PERSON] . [INFO] , яка перебувала під опікою відповідача згідно з ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.07.2011 року, відповідно до Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого Постановою КМУ №1192 від 02.08.2000 року. 06 серпня 2018 року [PERSON] в черговий раз звернулась із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про призначення допомоги, на наступний шестимісячний строк. На підставі наданих Відповідачем документів, передбачених п.7 Порядку призначення, Управлінням було призначено Відповідачу допомогу на період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року. В січні 2019 року Відповідач звернулась до Управління та надала копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.12.2018 року, відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] . На підставі цього, 12.01.2019 року Управлінням було прийнято рішення щодо припинення надання державної допомоги Відповідачу з 01.01.2019 року та здійснено перерахунок надміру виплачених коштів за період: з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року в розмірі 1853 грн. З метою повернення бюджетних коштів у добровільному та досудовому порядку Відповідачу були направлені Повідомлення №22 від 11.04.2019 року, № 230ч від 07.02.2020 року, №902ч від 25.06.2020 року та №1718ч від 17.11.2020 року щодо припинення надання та повернення надміру перерахованої допомоги з визначенням суми надміру сплачених коштів, порядку та банківських реквізитів Управління щодо самостійного їх повернення до бюджету. Умови, порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, отримуваної відповідачем визначено Законом України «Про психіатричну допомогу». На підставі вказаного Закону Урядом затверджено Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1192 від 02.08.2000 року (надалі - Порядок призначення №1192). Даний Порядок призначення визначає перелік документів, які повинні бути надані для призначення державної допомоги, підстави для призначення виплати та її припинення та перелік дій особи-отримувача у разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги, тощо. Відповідно до абз.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць. Відповідно до п.4 Порядку призначення № 1192, допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею. Згідно п.7 Порядку (в редакції від 01.08.2018 року), для призначення грошової допомоги на догляд особою, яка звертається за її призначенням, подаються такі документи відповідним органам соціального захисту населення: заява; документ, що посвідчує особу; декларація про доходи та майновий стан; висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу; довідки про наявність і розміри земельних ділянок, виділених для ведення особистого підсобного господарства, городництва, сінокосіння, випасання худоби, та земельної частки, виділеної унаслідок розпаювання землі; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка видана особі з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за якою здійснюється догляд. Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Відповідно до п.8 Порядку, допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісяця. У разі коли особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки. У разі виникнення обставин, які можуть вплинути на право особи на допомогу, ця особа повинна в десятиденний строк повідомити про такі обставини орган, що проводить виплату допомоги. Виплата допомоги на догляд припиняється у разі, коли: сталися зміни у складі сім`ї у зв`язку із смертю або зміною місця проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд; закінчився строк установлення інвалідності I чи II групи і протягом місяця не підтверджено встановлення групи інвалідності, яка дає право на призначення допомоги на догляд; особа з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу перебуває на повному державному утриманні або стаціонарному лікуванні впродовж повного календарного місяця. У разі виникнення обставин, внаслідок яких припиняється виплата допомоги на догляд, особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. Пунктом 8 Порядку передбачено, що допомога на догляд призначається з місяця звернення за допомогою, якщо протягом місяця подані всі необхідні документи. Рішення про призначення допомоги на догляд або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 днів з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку. Згідно п.13-1 Порядку, якщо внаслідок зловживань з боку громадян (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо) були надміру виплачені суми допомоги, органи соціального захисту населення здійснюють такі заходи: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють одержувача допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі прийняття рішення про врахування надміру виплачених коштів при виплаті допомоги на догляд у наступні періоди провадять щомісячні відрахування у розмірі не більш як 20 відсотків призначеної допомоги; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша статті 1213 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У якості критеріїв для того, аби вважати суму щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, виплаченою безпідставно і надмірно, в конструкції норм Порядку №1192, передбачено лише зловживання громадян у формі: 1) подання документів із свідомо неправдивими відомостями, 2) неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, 3) приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо. Виходячи із зазначених положень, позивач, вирішуючи питання про доцільність/необхідність стягнення виплаченої впродовж січня 2019 року допомоги, мало довести суду, що відповідач допустила зловживання. Однак, відповідних обставин, в ході розгляду справи суду позивачем належних та допустимих доказів з цього приводу надано не було. Позивач, як на підставу позову посилається на те, що інвалід [PERSON] померла [INFO] , однак про даний факт, що впливав на призначення державної соціальної допомоги, відповідач УСЗН вчасно не повідомила. Задекларований в ст. 3 ЦК України принцип добросовісності слід розуміти як внутрішній критерій, спосіб утримання від зловживання своїми правами. В свою чергу, судом встановлено та позивачем не спростовано, що [PERSON] померла [INFO] , свідоцтво про смерть видано відповідачу 28.12.2018 року (останнього робочого дня року), в свою чергу, рішення про припинення виплати допомоги, на підставі звернення [PERSON] , було прийнято органами УСН вже 12.01.2019 року. За посиланнями позивача, [PERSON] , яка сама є особою похилого віку, пенсіонером, звернулася до органів позивача з відповідним повідомленням та надала копію свідоцтва про смерть «в січні 2019 року». Тобто, з урахуванням положень п.8 Порядку №1192, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів свідомого та умисного пропуску відповідачем 10 денного строку (до 08.01.2019 року включно), наданого [PERSON] для повідомлення про відповідні зміни у складі сім`ї та зокрема про факт смерті особи-інваліда, який засвідчується свідоцтвом про смерть, підстав для висновку про приховування відповідачем вказаних обставин у суду також відсутні, оскільки вказану інформацію отримано органами УСН не з власних джерел, а саме внаслідок ініціативного звернення відповідача, доказів зворотнього суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що у відповідача не було мети щодо навмисного приховання нею цих даних. Отже, позивачем не доведено порушення термінів повідомлення відповідачки про смерть особи-інваліда та те, що переплата державної допомоги відповідачу пов`язана із недобросовісними діями та зловживаннями з її боку. На спростування такого висновку позивачем не надано переконливих аргументів та відповідних доказів. Суд, при розгляді справи, враховує рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Так, у п.70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. В сенсі п.71 наведеного рішення потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Загалом, належне урядування, тобто процес прийняття рішення та подальше його впровадження/невпровадження, має декілька основних характеристик і означає: врахування потреб найбільш вразливих верств суспільства під час прийняття рішень; вимагає повного захисту прав людини; прозорість прийняття рішень, тобто інформація є у наявності у достатній кількості, у зрозумілій формі та є вільно доступною для тих, кого може стосуватись це рішення, чи його введення в дію; підвищення обізнаності громадян про їхні права під час звернення за одержанням послуг, покращення спроможності органів публічної влади та державних установ на місцях оцінювати свої послуги з погляду принципів верховенства права й належного врядування, зменшення прогалин і недоліків у цій сфері; відкритість, тобто державні органи мають працювати відкрито і також викладати мовою, яка є доступною для всіх громадян; відповідність (узгодженість) - політика та усі заходи мають бути взаємоузгодженими та зрозумілими. Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року). Одним із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В такому випадку, з урахуванням вимог національного законодавства і практики ЄСПЛ, щодо [PERSON] , віднесеної до чутливої соціальної категорії громадян, належним урядуванням з боку УСЗН мало б доведення належними доказами факту свідомого та умисного порушення [PERSON] 10-денного строку на повідомлення смерть особи-інваліда чи доведення умисного приховування нею таких відомостей, та як наслідок, виникнення права на повернення надмірно виплачених коштів допомоги. Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин статтю 1215 ЦК України, оскільки Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради не було доведено недобросовісності з боку [PERSON] під час повідомлення про смерть особи-інваліда. Позивачем також не вжито достатніх заходів для перевірки наданих заявником відомостей, у контексті рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року. Зважаючи на викладене, суд зазначає, що дії УСЗН не були в достатньому ступеню прозорими і організованими таким чином, щоб забезпечувались принципи юридичної визначеності та належного урядування, що призвело до сплати відповідачеві коштів щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, впродовж одного місяця і ця помилка, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, не може виправлятися за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус відповідача, відсутність умислу щодо навмисного приховання нею відомостей, недоведеності позивачем щодо факту порушення встановлених Порядком №1192 строків повідомлення та враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд приходить до висновку, що примусове повернення наданої грошової допомоги у сумі 1853 грн. є безпідставним та може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Тому, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed