Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У грудні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті вчинення злочину. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2020 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних в результаті вчинення злочину. Стислий виклад обставин та зміст позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2008 року стягнуто із [PERSON] : на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 25 582,22 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. У липні 2008 року відкриті виконавчі провадження щодо примусового стягнення із відповідача вищевказаних грошових коштів. Спочатку відповідач здійснював відшкодування матеріальної та моральної шкоди, однак з грудня 2013 року припинив будь-які сплати. Станом на день звернення із даним позовом відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачами: на користь [PERSON] залишилися не сплаченими 58 482,22 грн.. на користь [PERSON] - 9175 грн., та на користь [PERSON] - 9075 грн. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не виконав грошове зобов`язання з виплати позивачам матеріальної та моральної шкоди, останні звертаються із даним позовом, в якому просять стягнути із [PERSON] : на користь [PERSON] інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 118 103,39 грн. та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання у розмірі 20 539,97 грн., на користь [PERSON] інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 670,95 грн. та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання у розмірі 3243,09 грн.; на користь [PERSON] інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 486,13 грн. та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання у розмірі 3214,55 грн. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог. 03 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог з огляду на таке. У період із 2008 року по 2012 рік відповідач виконував зобов`язання по виконанню вироку суду щодо сплати на користь позивачів матеріальної та моральної шкоди. Так сталося, що з 2009 року по 2017 рік у сім`ї відповідача один за одним почали хворіти члени його родини та сам відповідач, а у 2015 році померла бабуся відповідача. За період із 2009 року по 2017 рік відповідач та його родина втратили всі кошти на лікування, тому не мали можливості виплачувати платежі по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди. Неодноразово відповідач пропонував позивачам передати їм у власність належну йому земельну ділянку у погашення боргу, але позивачі відмовилися. Крім того, звертаючись із такими вимогами, позивачі неправильно застосували положення ст. 625 ЦК України та безпідставно здійснили нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. З огляду на відсутність правових підстав для звернення позивачів із вказаним позовом, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, відповідачем подано заяву про застосування до вимог строків позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На спростування викладених у відзиві заперечень 20 лютого 2020 року позивами подано відповідь на відзив, де зазначено, що згідно вимог чинного законодавства у позивачі є всі підстави для звернення із даним позовом та стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Не може бути вагомою причиною для не виконання грошового зобов`язання посилання відповідача на відсутність коштів у зв`язку із хворобою членів його родини та його самого. Передати свою земельну ділянку у рахунок погашення боргу відповідач позивачам не пропонував. Тому, викладені у відзиві доводи відповідача не підлягають врахуванню та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 38). Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (143-144). У судовому засіданні 20 лютого 2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про виклик та допит у якості свідка [PERSON] , про що внесена відповідна ухвала до протоколу судового засідання (ас. 145-146). У ході розгляді справи по суті, відповідач не наполягав на виклику та допиті свідка. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі. Також, просила до даних вимог застосувати строки позовної давності. Обставини справи, що встановлені судом. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України в ред. 2001 року та призначено йому покарання за цією статтею у вигляді 3-х років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки (а.с. 11-14). Також, у вищевказаному вироку вирішено: стягнути із [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 22 582 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) гривні 22 копійки та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди; стягнути із [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди; стягнути із [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2008 року вирішено вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2008 року щодо [PERSON] змінити, пом`якшити йому покарання застосувавши до призначеного судом основного покарання ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки. В решті вирок залишено без змін (а.с. 15-17). Із матеріалів справи установлено, що виконавчі листи № 1-47, видані 26.05.2008 року, щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вищевказаних коштів, перебувають на виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження та листом № 16305 від 17.02.2020 року (а.с. 25-27, 117). Установлено, що відповідач частково виконував свої грошові зобов`язання за виконавчими листами. Станом на дату звернення із позовом відповідач має невиконані грошові зобов`язання перед позивачами: на користь [PERSON] залишилися не оплаченими 58 482,22 грн.. на користь [PERSON] - 9175 грн., та на користь [PERSON] - 9075 грн. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з 2012 року припинив виконувати свої грошові зобов`язання перед позивачами, оскільки один за одним почали хворіти члени його сім`ї та сам він, що потребувало значних затрат на лікування. На підтвердження зазначеного відповідачем надано ряд документів, що включають в себе виписки з історії хвороб, довідки, консультативні заключення, виписки епікриз. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 вищевказаного Кодексу визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом ч. 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави вважати, що відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення майнової та моральної шкоди вважається грошовим зобов`язанням, до котрого можуть бути застосовані визначені законом відповідні правові наслідки, у тому числі й ті, котрі передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на викладене, безпідставними є посилання відповідача на те, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, які відсутні у даному спорі. Водночас главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Зі змісту норм матеріального права випливає, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦПК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачем подано заяву про застосування судом строку позовної давності, відповідно до вимог статті 267 ЦК України. Так, згідно наданих розрахунків, позивачі просять стягнути із відповідача на свою користь 3 % річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання останнім зобов`язання за період із 22.05.2008 року по 19.11.2019 року. З огляду на викладені норми чинного законодавства, беручи до уваги заяву відповідача, суд вважає застосувати до частини позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності. Із урахуванням положень ст. 257 ЦК України, період, за який підлягає нарахування 3 % річних та інфляційних втрат становить із 19.11.2016 р. по 19.11.2019 р. За розрахунками суду, беручи до увагу розмір невиконаного відповідачем перед позивачами грошового зобов`язання станом на 19.11.2016 р., сума 3 % річних, яка підлягає стягненню: на корить [PERSON] становить 5263 грн., інфляційні втрати - 18 288,31 грн.; на користь [PERSON] 3 % річних - 826 грн., інфляційні втрати - 2869,18 грн.; на користь [PERSON] 3 % річних - 817 грн., інфляційні втрати - 2837,91 грн. Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову посилання відповідача на відсутність коштів через його хворобу та хворобу родичів, оскільки такі обставини не звільняють відповідача від виконання ним своїх грошових зобов`язань. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із матеріалів справи вбачається, що за пред`явлення даного позову до суду позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, беручи до уваги пропорційність задоволеної частини вимог, а також те, що позивачі від сплати судового збору звільнені, то судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: partial