Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26 січня 2010 року померла їх мати [PERSON] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,5631 га, яка розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області. До смерті матері вони проживала разом з матірю. Крім позивачів спадкоємцями є їх брат [PERSON] та сестра [PERSON] Сестра [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, від своєї частки відмовляється, а тому з даним позовом вони вимушені звернутися до суду, який просять ухвалити рішення про визнання за ними права власності на вищевказане спадкове майно по ? частині.\~ В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак, надали до суду заяви в яких просять розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, в яких просять справу слухати без їх участі, позов визнають. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 січня 2010 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми покійної [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1 АМ № 060895 виданого 23 лютого 2007 року та серії ІV УР № 1146665 виданого 1 жовтня 1963 року (а.с.6,7). Спадщину позивачі фактично прийняли, що не заперечуються відповідачами. Згідно довідки № 3005 від 30 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Томашпілььскої селищної ради Томашпільського району після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,5631 га, яка знаходиться на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області та належала покійній на підставі Державного акту на право власності серії ВН № 050812 від 30.09.2004 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями майна за законом залишились сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050812 вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,5631 га, розташованої на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 1168/01-31 від 12 грудня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у звязку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 14). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 6/01-16 від 11 січня 2018 року спадкова справа після померлої 26 січня 2010 року [PERSON] заведена № 157/2010. Як вбачається з спадкової справи до Томашпільської державної нотаріальної контри звернулась [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.22-24). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Проте визнання позову одною із відповідачів [PERSON] суперечить нормам закону, оскільки остання, як вбачається з копії спадкової справи спадщину прийняла. За наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції Ощадбанк № 59 від 12 грудня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 704 гривень 80 коп. Враховуючи, що відповідачі позов визнали до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial