Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання пава власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 було розірвано шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] , а також поділено майно подружжя. Після набрання рішенням законної сили [PERSON] зареєстрував за собою право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті позивачка [PERSON] отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом саме на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . 24.09.2016 померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на праві власності на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 по справі № 2-2091/84, але за життя [PERSON] вказане рішення суду було втрачено, у зв`язку з чим не було здійснено державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. У зв`язку з вказаним, [PERSON] у 2015 році звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про відновлення втраченого судового провадження та рішенням суду від 08.12.2015 у справі № 334/643 7/15-ц, заяву було задоволено та відновлено втрачене судове провадження № 2-2091/84 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна. Згідно вказаного рішення суду, за [PERSON] визнано право власності на ј частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її донька, позивачка по справі [PERSON] , яка з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину будинку звернулася до державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу. Проте, постановою (Вих. №1707/02-31) державного нотаріуса Другої запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. від 14.08.2017 у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, у зв`язку з тим, що: по-перше: [PERSON] за життя не здійснила державну реєстрацію права власності на виділену їй рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя частину будинку; по-друге: існує розбіжність в адресі між представленим правовстановлюючим документом та технічним паспортом на будинок, а саме: в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя зазначений будинок [ADDRESS] , а в технічному паспорті - будинок № [ADDRESS] . З метою встановлення юридичного факту, що має значення по справі, та визнання права власності, позивачка вимушена звернутися до суду, оскільки інакше як у позасудовому порядку вирішення даного питання не вбачається можливим. З огляду на вищевказане, [PERSON] просить встановити факт того, що вказаний в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2015 (справа № 334/6437/15-ц) домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок [ADDRESS] , зазначений в рішенні Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа № 2-2091/84) та будинок вказаний в технічному паспорті ТОВ «ЗМ БТІ» від 04.01.2016 є одним і тим же будинком [ADDRESS] . Також позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивача не з`явилась. Її представник - адвокат Дьякова Т.В. подала заяву про слухання справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Під час розгляду справи адвокат Дьякова Т.В. надала пояснення, згідно яких на підтвердження факту того, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , вказане в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2015 року у справі № 334/6437/15-ц, а також вказане в рішенні Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 року по справі № 2-2091/84, як житловий будинок [ADDRESS] та вказаний в технічному паспорті ТОВ «ЗМ БТІ» від 04.01.2016 року є одним і тим же будинком [ADDRESS] , є Реєстраційне посвідчення ЗМБТІ від 26.11.1991 року, яким підтверджується реєстрація права власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] за батьком позивачки - [PERSON] , на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 року по справі № 2-2091/84; Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.06.1997 року, на підставі якого позивачці належить 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який був власником спадкового майна на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 року по справі № 2-2091/84; Інформаційна довідка з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2016 року, якою підтверджується реєстрація права власності за позивачкою на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] ; Рішення Ленінської районної ради народних депутатів № 202/29 від 18.07.1991 року, яким було оформлено право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за всіма співвласниками, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - акт прийомки індивідуального будинку від 15.08.1991 року, яким будинок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] був прийнятий комісією. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи без її участі, в якій зазначила, що інтереси територіальної громади у вказаній справі не порушуються та не потребують захисту, а тому просила прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує, оскільки викладені у ньому обставини відповідають дійсності. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на як позивачка посилалась як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.5,6,7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 9 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до змісту ст.315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема ч.2 ст. 315 передбачена можливість встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] у м. Запоріжжі народилася позивачка по справі [PERSON] . Згідно її свідоцтва про народження ( [NUMBER] ), виданого 10.12.1965 року Ленінським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . 04.12.1986 [PERSON] у Відділі ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила дівоче прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа №2-2091/84), шлюб між батьками позивачки було розірвано та поділено майно подружжя. Так, згідно вказаного рішення домоволодіння було за адресою: [ADDRESS] було поділено наступним чином: за [PERSON] було визнано право власника на 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , їй було виділено будинок А- ІІ квартира 2 другий поверх кімнату 2-7 =7, 2 кв.м., кімнату 2-8 = 10,3 кв.м., кімнату 2-9 = 14,7 кв.м. коридор 2-6 = 5,2 кв.м., другий поверх сіней а-ІІ, балкон у сінях а-ІІ першого поверху коридор 2-6=4,0 кв.м., 1/4 частину літньої кухні Б, сіни Б, уборну Г в загальному користуванні, 1/4 частину паркану № 1 , 1/4 частину паркану № 2 , 13, частину замощення І, 1/2 частину водопроводу загальною вартістю 5527 рублів, що складає 1/4 частку будинку і більше 1/4 частини ідеальної частки на 430 рублів. Вищевказаним рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння, виділено йому в користування: будинок А-ІІ перший поверх , ванну кімнату 2-3= 7,8 кв.м., кімнату 2-4, кімнату 2-5=6,3 кв.м., в сінях 2-ІІ першого поверху коридор 2, кухню 2-2 =5,7 кв.м., 1/4 частину літньої кухні Б в загальному користуванні, 1/4 частину паркану № 1,13, частину паркану № 2 1/4 частину замощення, 1/2 частину водопроводу Г загальною вартістю 4666 рублів, що складає 1/4 частку будинку і менше ідеального поділу на 430 рублів.» Згідно долученої до позову копії реєстраційного посвідчення, виданого 26.11.1991, ОП ЗМБТІ на підставі вищевказаного рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа №2-2091/84) зареєструвало за реєстровим номером № 202 р № 35641 за [PERSON] право власності на ј частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги 17.07.1997 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Білик О.В. та зареєстроване у реєстрі за № 1-1229. Згідно вказаного свідоцтва, спадкове майно, на яке видане о свідоцтво складалось з ј частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 року (справа № 2-2091/84), що підтверджується довідкою-характеристикою Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 23.04.1997 року за № 1-457. На земельній ділянці розміром 600 кв.м розташований жилий будинок «А-2», цегл., житловою площею -133,7 кв.м, літ. кухня «Е», сараї «6,61», льох «пг», вбиральня «В», паркани «номер 1-3», водопровід «номер 4,5», замощення «І». На підставі вказаного свідоцтва, 17.08.1998 [PERSON] в ОП ЗМБТІ за реєстровим № 35641 зареєструвала за собою право власності на ј частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52564341 від 03.02.2016 та технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виданий 04.01.2016 ТОВ «ОП ЗМБТІ», з якого вбачається, що за даними ТОВ ЗМБТІ станом на 01.01.2013 року будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/2 частина). З метою оформлення свого права власності на належну ј частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернулася до ТОВ «ЗМБТІ», яке з матеріалів інвентарної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за вищевказаною адресою, надало їй копію Типового договору про надання житлово-будівельному колективу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого багатоквартирного будинку, посвідчений Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 27.07.1962 за № 5972, копію висновку про реєстрацію будинку від 26.11.1991, копію акту приймання індивідуального будинку від 15.08.1991 за № 237/1. У зв`язку з втратою оригіналу рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа №2-2091/84), [PERSON] не змогла вчасно зареєструвати встановлені їй вказаним рішенням ј частину житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з вказаним, [PERSON] була вимушена звернулась до суду з заявою про відновлення втраченого провадження. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2015 (справа №334/6437/15-ц, провадження №2/334/2743/15) заява [PERSON] була задоволена та втрачене судове провадження № 2-2091/84 за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна в частині рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 було відновлене. Згідно долученої до позову копії рішення Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 202/29 від 18.07.1991, враховуючи висновок архітектури міста № 1044 від 25.06.1991, було вирішено оформити право власності на житловий будинок Літ. А-2, розміром 12,25х8,0м з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та встановити норму земельної ділянки для житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно копії Акту прийняття індивідуального будинку від 15.08.1991 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Рішення РВК № 202/29 від 18.07.1991, належить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та вважається прийнятим. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 26.09.2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. [PERSON] задля прийняття спадщини після померлої матері, 24.11.2016 звернулася з заявою до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 226-2016, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45907857 від 24.11.2016. Відповідно до п.п 4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядок, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину не майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на належну останній ј частину будинку [ADDRESS] позивачка не має можливості, про що свідчить постанова державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори - Федченко О.О. від 14.09.2017 року № 1707/02-31, у зв`язку з тим, що у позивачки відсутнє документальне підтвердження того, що вказане в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2015 (справа № 334/6437/15-ц) домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] , зазначений в рішенні Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа № 2-2091/84) та будинок вказаний в технічному паспорті ТОВ «ЗМБТІ» від 04.01.2016 є одним і тим же будинком [ADDRESS] . Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.12.2016, [PERSON] , [INFO] , з 16.11.1997 по 12.10.2016 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею за вказаною адресою з 23.09.2010 зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки ТОВ «ОП ЗМБТІ» № 13634 від 30.11.2016 правовстановлюючими документами на житловий будинок [ADDRESS] , які зберігаються в установі є: Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідчений Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 27.07.1962 за № 1-1229, свідоцтво про право на спадщину, видане Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.03.2004 № 3-480, з якого вбачається, що [PERSON] успадкувала від померлого [INFO] [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3807226 від 09.06.2004. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ним. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. За життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому з огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] вирішити питання прийняття спадщини інакше, аніж в судовому порядку - не має можливості. З матеріалів спадкової справи встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла ј частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 по справі № 2-2091/84, в якому з огляду на всі надані суду письмові докази, було допущено описку у написанні номеру будинку, а саме: замість «будинок [ADDRESS] помилково було зазначено «будинок [ADDRESS] . Вказане також підтверджується долученою до позову Довідкою ТОВ «ЗМБТІ» № 7268 від 27.07.2018, з якої вбачається, що у сховищі інвентарних справи ТОВ «ЗМБТІ» відсутня інвентарна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , натомість в матеріалах інвентарної справи на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] міститься рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 02.08.1984 (справа №2-2091/84) про розірвання шлюбу та поділ майна між подружжям. Таким чином, вивчивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі з вищенаведених підстав. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачка не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved