Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У вересні 2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що в 2008 році померла їх мати [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі звернулись до державного нотаріусу із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, після чого була заведена спадкова справа. 27 серпня 2020 року державним нотаріусом були винесені дві постанови, якими відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, з тієї підстави, що інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] відсутня. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не відрито відповідний розділ та право власності не зареєстровано. З метою врегулювання спору позивачі звертались до голови ОСББ «Азовчайка», де їм було видано довідку на ім`я власника квартири, в якій зазначено, що за даними позички фактична вартість квартири склала 8529 руб. Позичка володільцем квартири сплачена в повному обсязі у розмірі 5117 руб. Також надано копію Статуту ОСББ «Азовчайка», відповідно до якого вказане ОСББ є правонаступником всіх прав та обов`язків ЖБК «Іллічівський -128». Позивачі вказують про те, що [PERSON] за час життя повністю сплатила пайовий внесок до ЖБК «Іллічівський-128» за свою квартиру. З моменту повного внесення пайового внеску за кооперативну квартиру, вона повністю перейшла у її власність та має бути включена до складу спадщини. На підставі цього, посилаючись на загальні положення ЦК України, які регулюють правовідносини у сфері набуття та захисту права приватної власності, та Закону України «Про власність», позивачі просять визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, надіслали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечував. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №46250200, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59171611 від 28.01.2010 року. Згідно з матеріалами спадкової справи із заявами про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк звернулись спадкоємці за законом, сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 липня 1977 року [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2008 року, [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 30.01.2020 року вих.№ 100-99.01-00593, разом із померлою [INFO] [PERSON] на день її смерті в квартирі [ADDRESS] не було інших зареєстрованих осіб. Згідно з листом ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 22.01.2020 року №186 повідомлено, що на момент вступу в дію наказу МінЮсту №7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших прав на нерухоме майно» в БТІ не було зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічної інвентаризації 22.02.2020 року вищевказана квартира має житлову площу 64,4 м.2, загальну 37,5 м2. Загальна та житлова площа змінені за рахунок обладнання стін, демонтування перегородки без втручання в несучі конструкції, що згідно з постановою КМУ від 07.06.2017 року №406 не потребують документів на їх виконання і не підлягають прийняттю в експлуатацію. Згідно з двома постановами державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 27.08.2020 року№448/02-31 та від 10.08.2020 року №8629/02-31 позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] з тих підстав, що вказана квартира входить до складу спадкового майна, проте документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану квартиру, спадкоємцями не представлено. В існуючих Державних реєстрах прав власності на нерухоме майно та БТІ також не має інформації про реєстрацію права власності на квартиру на ім`я [PERSON] . Разом із тим, згідно з довідкою №260820 від 11.08.2020 року, виданою головою ОСББ «Азовчайка», за даними обліку позики фактична вартість квартири [ADDRESS] становить 8529 руб. Позика квартироволодільцем погашена в повному обсязі. Будинок прийнятий в експлуатацію в квітні 1978 року. ЖБК «Іллічівський-128» перетворений в ОСББ «Азовчайка» за рішенням міської ради №1249 від 30.11.2000 року. Відповідно до Статуту ОСББ «Азовчайка», зареєстрованого розпорядженням Маріупольського міського голови від 30.11.2000 року №1249р., вказане ОСББ створено шляхом реорганізації ЖБК «Іллічівський-128» та є його правонаступником всіх прав і обов`язків (пункти 1.1, 1.3. Статуту) ОСББ «Азовчайка створено виключно для обслуговування, ремонту і реконструкції житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] та утримання прибудинкової території за кошти членів об`єднання і за рахунок доходів від господарської діяльності, отриманих і використаних об`єднанням відповідно до мети його діяльності. Згідно з довідкою, виданою головою ОСББ «Азовчайка», від 05 грудня 2013 року, підтверджено, що [PERSON] була членом ОСББ з 16.12.1978 року по день її смерті [INFO] . Згідно з довідкою, виданою головою ОСББ «Азовчайка», від 04 грудня 2013 року вих.№ 561213, повідомлено, що [PERSON] заборгованості перед ОСББ не має, позика виплачена в повному обсязі. Згідно з рішенням державного реєстратора Юридичного департаменту Маріупольської міської ради №51663145 від 17 березня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з причин неможливості із наданих документів встановити факт набуття права власності спадкодавцем. При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з наступних положень законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. У пунктах 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З пункту 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Таким чином, з наведених письмових доказів слідує, що померла в 2008 році [PERSON] з 1978 року була членом житлово-будівельного кооперативу та за час свого життя в повному обсязі виплатила боргові зобов`язання щодо позики та набула право власності на спірну квартиру. Проте в БТІ вказані відомості не були зареєстровані, а в Державному реєстрі нерухомого майна після її смерті спадкоємці не змогли провести таку реєстрацію права власності за спадкодавцем з причин недостатності наданих документів. Однак суд, вважає, що зібрані у справі документи в достатньому обсязі підтверджують факт набуття [PERSON] права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки були представлені беззаперечні докази сплати нею позики в повному обсязі та повноваження діючого ОСББ «Азовчайка», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ЖБК «Іллічівський-128», членом якого спадкодавець [PERSON] була з 1978 року по день своєї смерті. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набула право власності на кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому вказаний об`єкт нерухомості після її смерті входить до складу спадщини та підлягає спадкуванню за законом. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті своє матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців, які б звернулись у встановлений строк із заявами до нотаріальної контори або проживали з спадкодавцем на день її смерті, судом не встановлено. А з огляду на те, що позивачі позбавлені можливості в досудовому порядку оформити свої спадкові права на спірну квартиру, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту прав позивачів шляхом визнання за ними права власності по 1/2 частині за кожним на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Outcome: approved