Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка з кадастровим номером 0524184200:01:004:0021, площею 3,3820 га, яка знаходиться на території Ободівської сільської ради та яка належала йому на праві приватної власності. За життя померлий залишив заповіт, яким належну йому земельну ділянку заповів позивачу, однак до теперішнього часу зі спливом 6-ти місячного терміну з моменту відкриття спадщини, [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки не знав про існування заповіту на його користь. Також, окрім зазначеної земельної ділянки у [PERSON] був також будинок з присадибною ділянкою, яку останній заповів [PERSON] . Зазначив, що про існування заповіту йому стало відомо від Ободівської сільської ради та [PERSON] , коли останній почав оформлювати свої спадкові права. Коли позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, йому повідомили, що строк для прийняття спадщини ним пропущено та запропонували звернутися до суду. У зв`язку з тим, що не було здійснено повідомлення та виклики спадкоємця за заповітом, що з огляду на норми закону та позиції Верховного суду, вважає це є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.01.2021 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.. Позивач в підготовче засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі У заяві зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає та підтверджує, що про існування заповіту позивач дізнався від нього в липні 2020 року. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] успадкував від [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку площею 3,3820 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 0524184200:01:004:0021, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №379632, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2014 р. (а.с.8). Право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 10.07.2014 р., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Згідно заповіту, посвідченого 31.12.2014 р. секретарем Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 124, відповідно до умов якого, [PERSON] , [INFO] , на випадок його смерті зробив заповітне розпорядження: земельну ділянку загальною площею 3,3820 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0524184200:01004:0021 заповів [PERSON] (а.с.10). Вказаний заповіт є чинним та зареєстрований в Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.04.2015 р. (а.с.11). [INFO] в селі Ободівка Тростянецького району Вінницької області у віці 68 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до довідок Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 19.04.2021 р. №898 та 903, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] . З повідомлення завідувача Тростянецькою ДНК від 03.04.2021 р. №130/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] до Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області ніхто із заявою про прийняття спадщини після його смерті не звертався, спадкова справа не відкривалася. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. У листі секретаря Ободівської сільської ради від 19.04.2021 р. №517 зазначено, що за наявними відомостями Ободівською сільською радою не здійснювалося повідомлення через засоби зв`язку або через засоби масової інформації спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] . Встановивши, що [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, спадкова справа не заведена, відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). За змістом статей 12, 81, 89, 263 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За вищенаведених обставин, є достатні підстави для задоволення позовних вимог та надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляла, тому

Outcome: approved