Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2016 року позивач прокурор Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання незаконними рішень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 30.09.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 0,3453 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після цього, управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі на підставі вищевказаного рішення Віто-Поштової сільської ради [PERSON] 31.12.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №175897 з кадастровим номером: 3222481201:01:002:0226, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094703778. Пізніше, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.02.2016 за № 128 [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку на користь [PERSON] . Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Семенець О.А. 09.02.2016 за індексним номером 28153714 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, з кадастровим номером 3222481201:01:002:0226. Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується матеріалами лісовпорядкування. Так, відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 26.08.2016 року та матеріалів лісовпорядкування 2003 року Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» земельна ділянка із кадастровим номером 3222481201:01:002:0226 розташована у виділі 8 кварталу 50 Васильківського лісництва, а за даними лісовпорядкування 2014 року Васильківського лісництва ДП «Київський лісгосп» вказана земельна ділянка розташована у виділі 12 кварталу 50 Васильківського лісництва, є земельною ділянкою лісового фонду, покрита лісовою рослинністю. За інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 19.09.2016 року та ДП «Київське лісове господарство» від 15.09.2016 встановлено, що земельна ділянка знаходиться в кварталі лісництва, є лісовим масивом, використовується для ведення лісового господарства та щодо неї не надавалось погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГ Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2003 року спірна земельна ділянка покриті лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 8: площа 0,5 га, склад: 8 дерев акації білих, 2-дуба звичайних, вік 40 років, висота -19 м, діаметр - 18 см., запас на 1 га-160 метрів кубічних. Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» 2014 року спірна земельна ділянка покриті лісовою рослинністю та має відповідні таксаційні характеристики: виділ 12: площа 0,5 га, склад- 10 дерев акації білої, дуб звичайний, вік 51 рік, висота - 22 м., діаметр- 26 см., запас на 1 га 190 метрів кубічних. Позивач вказує, що ДП «Київське лісове господарство» погодження про можливість вилучення земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,3453 га в кварталі 50 Васильківського лісництва виділу 12 ДП «Київське лісове господарство» третім особам не надавалось. Київським обласним та по місту Києву управлінням лісового та мисливського господарства погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,3453 га в кварталі 50 Васильківського лісництва виділ 12 також не надавалось. Позивач зазначає, що оскаржуване рішення Віто-Поштової сільської ради приймались поза межами компетенції, у зв`язку з чим, видача державного акту на право власності та подальше її відчуження також здійснено з порушенням вимог законодавства. Таким чином, оспорювані рішення прийнято Віта-Поштовою сільською радою в порушення вимог ст. ст.6,14,19 Конституції України, ст. ст.3,12,20,22,56,57,84,122,141,142,149 Земельного кодексу України, ст. ст.31,33,57 Лісового кодексу України, ст. ст.4,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610р оскільки ліси не можуть передаватися у приватну власність (за виключенням винятку, передбаченого ч. 2ст. 56 Земельного кодексу України), в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства прокурор просив суд визнати недійсними рішення Віто-Поштової сільської ради від 30.08.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3222481201:01:002:0226 площею 0,3453 га, що розташована в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району, вартістю 345196,41 грн. та стягнути з відповідачів судовий збір. В подальшому перший заступник прокурора Київської області подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив пункт 3 позовних вимог викласти в наступній редакції: витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 3222481201:01:002:5160 та 3222481201:01:002:5161 загальною площею 0,3453 га, що розташована в с. Віта-Поштова Києво-Святошиського району, загальною вартістю 345196,41 грн. При розгляді справи прокурор Київської області та особи і інтересах яких він звернувся до суду - Кабінет Міністрів України та Державне підприємство «Київське лісове господарство» позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судове засіданні представник Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При розгляді справи представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову,посилаються на те, що позов був поданий органами прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах, а тому інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені. Крім цього, спірна земельна ділянка знаходиться в межах Віта-Поштової сільської ради, а тому рішення було прийнято в компетенції ради. А також, просив застосувати позовну давність. Представник третьої особи [PERSON] проти позову заперечувала. Зазначила суду, що [PERSON] при виготовленні державного акту та здійсненні відповідних погоджень проекту землеустрою отримав також і погодження ДП «Київлісгосп». Після чого ним було також сплачено кошти на відшкодування збитків за дерева. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, а також через пропуск строку позовної давності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Віто-Поштової сільської ради від 30..09.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передано йому у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку загальною площею 0,3453 га в межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Згідно квитанції від 01.10.2010 року [PERSON] сплатив на користь ДП «Київське лісове господарство» 41 686,40 грн. у якості відшкодування збитків за вилучення ділянки державного лісового фонду. Після цього, управлінням земельних ресурсів в Києво-Святошинському районі на підставі вищевказаного рішення Віто-Поштової сільської ради [PERSON] 31.12.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №175897 з кадастровим номером: 3222481201:01:002:0226, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094703778. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2016 за № 128 [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку на користь [PERSON] . Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Семенець О.А. 09.02.2016 за індексним номером 28153714 зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, з кадастровим номером 3222481201:01:002:0226. Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 26.08.2016 року та матеріалів лісовпорядкування 2003 року Васильківського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київліс» земельна ділянка із кадастровим номером 3222481201:01:002:0226 розташована у виділі 8 кварталу 50 Васильківського лісництва, а за даними лісовпорядкування 2014 року Васильківського лісництва ДП «Київський лісгосп» вказана земельна ділянка розташована у виділі 12 кварталу 50 Васильківського лісництва, є земельною ділянкою лісового фонду, покрита лісовою рослинністю. За інформацією Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 19.09.2016 року та ДП «Київське лісове господарство» від 15.09.2016 встановлено, що земельна ділянка знаходиться в кварталі лісництва, є лісовим масивом, використовується для ведення лісового господарства та щодо неї не надавалось погодження для вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДЛГ Державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» 2003 року спірна земельна ділянка покриті лісовою рослинністю та має наступні таксаційні характеристики: виділ 8: площа 0,5 га, склад: 8 дерев акації білих, 2-дуба звичайних, вік 40 років, висота -19 м, діаметр - 18 см., запас на 1 га-160 метрів кубічних. Згідно Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» 2014 року спірна земельна ділянка покриті лісовою рослинністю та має відповідні таксаційні характеристики: виділ 12: площа 0,5 га, склад- 10 дерев акації білої, дуб звичайний, вік 51 рік, висота - 22 м., діаметр- 26 см., запас на 1 га 190 метрів кубічних. 21.10.2016 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області із заявою про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222481201:01:002:0226 на дві земельні ділянки площами 0,3353 га та 0,01 га. В результаті поділу було утворено дві земельні ділянки з кадастровим номером 3222481201:01:005:5160, площею 0,3353 га та з кадастровим номером 3222481201:01:005:5161, площею 0,01 га. Як убачається з позовної заяви, заступник прокурора Київської області обґрунтовує своє звернення в суд з даним позовом тим, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб на даний час має право Кабінет Міністрів України, у зв`язку з чим прокуратура Київської області звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. Однак, суд вважає, що оскаржуваним рішенням Віто-Поштової сільської ради від 30.09.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власністьШкольному В.А. земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. а) ч. 1 ст. 13 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. За правилами частин першої, другої, п`ятої та дев`ятої статті 149 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 27 ЛК України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.Згідно п. 3) ч. 1 ст. 32 ЛК України, який діяв на час виникнення правовідносин, районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. Виходячи з аналізу вищезазначених норм матеріального права, які діяли на час виникнення правовідносин станом на 30.09.2010року, заступником прокурора Київської області не вірно визначений орган, до повноважень якого належить на сьогодні захист інтересів держави з цього питання та не вірно поданий позов від імені Кабінету Міністрів України, оскільки згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу Українита п. 5ст. 27 Лісового кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України не входило розгляд питань про передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею менш як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Розгляд питання, пов`язаного із передачею у власність, наданням у постійне користування для нелісогосподарських потреб земель лісогосподарського призначення площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними, згідно із п. 3ст. 32 Лісового кодексу України чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення Віто-Поштової сільської ради станом на 30.092010 року належало до повноважень районних державних адміністрацій. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то у Кабінету Міністрів України станом на 30.09.2010 року були відсутні повноваження на представництво інтересів держави у суді з питань передачі у власність або користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок лісового фонду площею до 1 га, внаслідок чого право держави в особі Кабінету Міністрів України на сьогодні не порушено у правовідносинах, що склалися до набуття останнім повноважень у цій сфері. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Земельного та Лісового кодексів України щодо збереження лісів» № 4539-VI від 15.03.2012 року Кабінет Міністрів України набув виключні повноваження, пов`язані із передачею у власність, наданням у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності. Тому на сьогодні виключні повноваження Кабінету Міністрів України не можуть розповсюджуватися на правовідносин, які склалися станом на 30.09.2010 року щодо передачі Віто-Поштовою сільською радою у власність [PERSON] спірної земельної ділянки лісового фонду площею 0,3453 га, що розташована в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району та яка не перевищує 1 га та яка раніше перебувала у державній власності, оскільки цих повноважень Кабінет Міністрів України не мав. Такі повноваження відносились до районних державних адміністрацій, якими і повинен був здійснюватися захист права державної власності у суді на землі лісового фонду. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, на сьогодні органами прокуратури в інтересах держави поданий позов в особі Кабінету Міністрів України, який на момент виникнення спірних правовідносин не мав повноважень вирішувати питання у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскільки на час прийняття Віто-Поштовою сільською радою оскаржуваного рішення від 30.09.2010 року вирішення питань у спірних правовідносинах відносились до повноважень місцевих державних адміністрацій, на що посилається і сам позивач в своїй позовній заяві, то інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України не порушені. Згідно роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, оскільки суд відмовляє у позові за не доведеністю, що є самостійною підставою для цього, то заяви відповідачів про застосування позовної давності не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed