Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 13 березня 2014 року дільничий інспектор Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Воловень Д.В. (далі - відповідач-2) склав висновок по його заяві від 05.03.2014 року ЄО № 2936, у якому зазначено недостовірну інформацію щодо нього, а саме: «Проведеною перевіркою було встановлено, що гр. [PERSON] неодноразово звертався до Броварського МВ з різними необґрунтованими скаргами, які ніколи не знаходили свого підтвердження». У зв'язку з наведеним позивач просить встановити факт поширення відповідачем-2 у змісті висновку по заяві [PERSON] від 05.03.2014 року ЄО № 2936 недостовірної інформації стосовно нього такого змісту: «Проведеною перевіркою було встановлено, що гр.. [PERSON] неодноразово звертався до Броварського МВ з різними необґрунтованими скаргами, які ніколи не знаходили свого підтвердження» та визнати вказану інформацію недостовірною. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області та відповідач Воловень Д.В. у судовому засіданні позов не визнали, однак доказів, які б підтверджували необґрунтованість скарг [PERSON] не надали. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 05.03.2014 року [PERSON] звернувся до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою ЄО № 2936, в якій просив провести перевірку законності видачі постанов про відмову в порушенні кримінальної справи по його зверненням з 2009 по 2010 рр., які були пред'явлені 05.03.2014 року адвокатом [PERSON] під час розгляду цивільної справи у Броварському міськрайонному суді Київської області. 13 березня 2014 року по результатам перевірки відповідачем-2 складено висновок, у якому зазначено: «Проведеною перевіркою було встановлено, що гр. [PERSON] неодноразово звертався до Броварського МВ з різними необґрунтованими скаргами, які ніколи не знаходили свого підтвердження». Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на охорону здоров'я, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти викладення її в характеристиках, заявах, листах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У п. 18 цієї постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що згідно із положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачами не доведено, що скарги з якими звертався позивач до Броварського МВ є необґрунтованими та ніколи не знаходили свого підтвердження, суд вважає встановленим факт поширення відповідачем-2 недостовірної інформації у змісті висновку по заяві [PERSON] від 05.03.2014 року ЄО № 2936, а тому задовольняє позовні вимоги. При цьому суд також враховує, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації було встановлено, що «[PERSON] звертався у 2007-2011 роках до суду, прокуратури та міліції з відповідними заявами про захист своїх прав та інтересів і як представник прав та інтересів інших осіб. За наслідками розгляду вказаних заяв і скарг судом та міліцією приймалися позитивні рішення про їх задоволення», що в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування при розгляді даної справи. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved