Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «Кредитпромбанк») про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2016 між нею та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір №08.3/106/06-НВ (далі по тексту - Кредитний договір), за яким позивач отримала кредитні кошти у розмірі 560 575,00 доларів США. Кредитні кошти були надані позивачу на купівлю квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] просить суд визнати укладений Кредитний договір недійсним, оскільки, такий за своїм змістом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача та був підписаний під впливом обману з боку ВАТ «Кредитпромбанк». Зокрема, підставою недійсності Кредитного договору позивач зазначає ту обставину, що ВАТ «Кредитпромбанк» не надало позивачу до підписання Кредитного договору орієнтовну сукупну вартість кредиту та в момент підписання Кредитного договору детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування реальної процентної ставки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2014 відкрито провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2015, занесену до журналу судового засідання, здійснено заміну відповідача з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою суду від 24.02.2016, занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог ПАТ «Кредитпромбанк». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2016 у справі призначено судову економічно-фінансову експертизу; провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2017 провадження у справі відновлено. У судовому засіданні 12.04.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 12.04.2018 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. ПАТ «Кредитпромбанк» свого представника у судове засідання не направило, про розгляд справи повідомлялося належним чином. За вказаних обставин та враховуючи думку представника позивача та представника відповідача, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності третьої особи ПАТ «Кредитпромбанк». Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, вислухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, надходить до наступних висновків. Статтею 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 10.11.2016 між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір, за яким позивач отримала кредитні кошти у розмірі 560 575,00 доларів США. Кредитні кошти були надані позивачу на купівлю квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, 24.02.2011 між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору. 31.03.2011 між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору. 19.07.2011 між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем було укладено Додатковий договір №3 до Кредитного договору. Задля забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 13.11.2016 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №13/106/П01/06-НВ. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України, сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на договорі. З матеріалів справи вбачається, що протягом дії Кредитного договору позивач тричі укладала з ПАТ «Кредитпромбанк» додаткові угоди, погоджуючи зміни до Кредитного договору, але не зверталася за роз'ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим, погоджуючись зі всіма умовами такого Кредитного договору. Окрім того, слід зазначити, що Кредитний договір було укладено у формі кредитної лінії, при якій протягом строку Кредитного договору позичальник має право частково отримувати кредитні кошти на умовах, що встановлені Кредитним договором, та в сумі, що не перевищує розміру кредитної лінії. Поряд цим, за умовами кредитної лінії банк зобов'язується надати кредитні кошти позичальнику, а позичальник може прийняти ці кошти чи відмовитися від їх прийняття. Таким чином, визначити конкретну суму за умовами кредитної лінії на момент укладення кредитного договору не виявляється можливим. Так, в процесі розгляду справи було проведено судово-економічну експертизу, за результатами проведення якої складено висновок експерта №127/17-45 від 02.08.2017, відповідно до якого розмір реальної процентної ставки з погашення відсотків за Кредитним договором у порівнянні з тією, яка зазначена у договорі, становить 15,08% річних. Однак, зважаючи на тривале виконання позивачем умов Кредитного договору та підписання додаткових догорів до нього, очевидно, що позивач фактично вчиняла дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджувала намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення її законних прав та інтересів при укладенні Кредитного договору. До того ж, незгода позивача з реальною процентною ставкою спірного Кредитного договору не може бути підставою для визнання його недійсним. Суд вбачає необхідним зазначити, що при наявності спору щодо розміру заборгованості позичальник не позбавлений можливості підготувати свій контррозрахунок. Проаналізувавши спірний Кредитний договір та вищенаведені норми законодавства, суд встановив, що Кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, з якими позивач була ознайомлена при його укладенні. Що стосується посилань позивача на те, що при укладенні Кредитного договору її було введено в оману, а тому Кредитний договір має бути визнаний недійсним в силу ст. 230 ЦК України, слід зазначити наступне. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009, правочин вважається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Умови, за якими сторони дійшли згоди, викладені у тексті оскаржуваного Кредитного договору, посвідчені підписом позивача та уповноваженої особи ВАТ «Кредитпромбанк». Будь-яких доказів того, що позивач уклала цей Кредитний договір під впливом обману суду надано не було. Не надано і доказів існування помилки з боку позивача, яка б існувала на момент вчинення правочину. Отже, посилання позивача на те, що при укладенні Кредитного договору її було введено в оману спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed