Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 80765 грн. 85 коп. за період з 01 квітня 2018 року по 21 квітня 2020 року та судові витрати у справі. В обґрунтування позову вказував, що у зазначений період працював у відповідача водієм, однак йому не виплачувалась заробітна плата в розмірі 3078 грн. 35 коп. щомісячно за 2018 рік, за 2019 рік в загальній сумі 41 119 грн. 40 коп., та за 2020 рік 15013 грн. 25 коп., а всього 80765 грн. 85 коп. Стверджував, що при звільненні йому також не виплачена зазначена заборгованість та не надано розрахунковий лист. У відзиві представник відповідача адвокат Грицай Л.М. уважав позовні вимоги [PERSON] безпідставними. Стверджував, що [PERSON] нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується особистими підписами позивача в розрахунково-платіжній відомості. Крім того, [PERSON] подавалась звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та щоквартальний звіт податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб і сум утриманого податку. Уважав, що оскільки [PERSON] з будь-якими скаргами до контролюючих органів з приводу невиплати йому заробітної плати протягом трьох років не звертався, його позовні вимоги є безпідставними. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Зазначав, що працював у ФОП [PERSON] з квітня 2018 року до квітня 2020 року, заробітної плати не отримував, не звільнявся з роботи через невиплату заробітної плати, оскільки кондуктори сплачували йому за кожен день роботи по 50-100 грн., що вистачало на прожиття. Визнав, що підписи у розрахунково-платіжній відомості належать йому, він розписувався у ній добровільно, без будь-якого примусу, хоча стверджував, що коштів не отримував. Представник позивача\~адвокат Кашин\~В.А.\~уважав надані\~суду відповідачем\~відомості про\~нарахування заробітної\~плати недопустимим\~доказом,\~оскільки їх\~форма не\~відповідає формі,\~встановленій наказом\~Державного комітету\~статистики України\~ від\~05\~грудня 2008\~року №489\~«Про затвердження\~типових форм\~первинної облікової\~документації зі\~статистики праці»,\~зі змінами,\~внесеними наказом від 25 грудня 2009 року N 496. Крім того, порядок видачі заробітної плати, встановлений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України №148 від 22 грудня 2017 року, на переконання адвоката, дотриманий не був, оскільки заробітна плата видавалась не двічі на місяць, і не касиром, чи самим приватним підприємцем, а іншою особою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює перевезення пасажирів. Позивач працював у нього водієм з квітня 2018 року та був звільнений в квітні 2020 року за згодою сторін у зв`язку із введенням обмежень щодо перевезення пасажирів через карантин. Заробітна плата нараховувалась йому відповідно до вимог трудового законодавства та виплачувалась двічі на місяць, про що [PERSON] власноручно розписувався у розрахунково-платіжних відомостях. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із наступним. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом установлено, що згідно наказу №16 ФОП [PERSON] , свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № 268728 [PERSON] прийнятий на роботу водієм автотранспортного засобу за трудовим договором від 01 квітня 2018 року. Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01 квітня 2018 року, ФОП [PERSON] зобов`язувався оплачувати працю [PERSON] у розмірі 100 % мінімально заробітної плати. Наказом ФОП [PERSON] №56 від 21 квітня 2020 року [PERSON] звільнений з роботи за згодою сторін. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] , свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № [NUMBER] , копією трудового договору від 01 квітня 2018 року. За весь час роботи у ФОП [PERSON] [PERSON] нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується його власноручними підписами у розрахунково-платіжних відомостях (а.с.59-83). Факт підписання цих документів та правильність нарахування заробітної плати позивач не заперечував у судовому у засіданні. Крім того, факт нарахування заробітної плати у вказаних у розрахунково-платіжних відомостях сумах, підтверджується: звітністю суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнообов`язкове страхування до органів доходів та зборів (а.с.24-49) та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого і сплаченого на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку ( а.с.50-58), а також наданими позивачем реєстрами Пенсійного фонду застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких убачається відомості про середній заробіток [PERSON] , кількість трудових днів та позначка про сплату страхових внесків. Відтак, доводи позивача про те, що заробітної плати він не отримував, є непереконливими та спростовуються наведеними вище доказами. Твердження представника позивача про те, що ФОП [PERSON] порушено порядок виплати заробітна плата, встановлений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України №148 від 22 грудня 2017 року, зокрема що остання здійснювалась не через касу та не ним особисто, а його матір`ю [PERSON] за адресою проживання підприємця, не спростовують самого факту отримання заробітної плати позивачем та не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які не зобов`язані відповідно до чинного законодавства наймати касира для виплати заробітної плати. Доводи представника\~позивача про\~недопустимість доказу\~ розрахунково-платіжних\~відомостей,\~що містять\~виправлення,\~не відображають\~відомостей щодо\~перебування у\~відпустці та\~виплати відпускних,\~а відтак,\~не відповідають\~формі,\~передбаченій наказом\~Державного комітету\~статистики України\~від 05\~грудня 2008\~року №489\~«Про затвердження\~типових форм\~первинної облікової\~документації зі\~статистики праці»,\~зі змінами,\~внесеними наказом від 25 грудня 2009 року N 496, також не заслуговують на увагу. Надані відповідачем розрахунково-платіжні відомості містять усі необхідні реквізити, зокрема: прізвище працівника, посаду, кількість днів та годин в поточному місяці, за які нараховано заробітну плату, її ставка, види та розміри відрахувань із заробітної плати, загальна сума до виплати та підпис одержувача. Розмір нарахованої заробітної плати, відображеної у цих розрахунково-платіжних відомостях не заперечуються позивачем та узгоджуються із розмірами, наведеними ним у позові, а також підтверджуються іншими дослідженими судом доказами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження невиплати йому заробітної плати за весь його період роботи у ФОП [PERSON] , а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed