Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У вересні 2019 року адвокат Говоруха М. М., як представник позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання. Обґрунтовуючи позов представник позивача, адвокат Говоруха М. М., посилається на те, що на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ННТ 236170 від 16 квітня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К. С. та Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. 26 березня 2007 року [PERSON] продав [PERSON] вказану квартиру за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу. Квартира була придбана [PERSON] за рахунок коштів кредиту Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», виданих за кредитним договором від 26 березня 2007 року. Зобов`язання [PERSON] за цим кредитним договором було забезпечено іпотекою майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Через невиконання боржником [PERSON] основного зобов`язання іпотекодержатель ЗАТ «ОТП Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». 20 березня 2019 року позивач [PERSON] на електронних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна, які було проведено Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, придбав квартиру, за вказаною адресою. Після цього було виявлено, що в квартирі позивача мешкає відповідач [PERSON] , яка, за її поясненнями, зареєстрована і проживає у вказаній квартирі з 2005 року, як член сім`ї колишнього власника [PERSON] , померлого у 2015 році. Добровільно відповідач квартиру не звільняє. Через безпідставне проживання у квартирі відповідача [PERSON] позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, чим порушено його право власності. Зокрема, позивач не може провести капітальний ремонт квартири, яка належить йому на праві приватної власності та вселитись в своє житло із сім`єю, хоча потребує цього. Через відмову відповідача [PERSON] добровільно виселитись з квартири позивача порушується його право користуються квартирою для особистого проживання і проживання членів його сім`ї. Крім того, позивач позбавлений свого права розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 10 000 грн. В позовних вимогах просить суд [PERSON] виселити із займаного жилого приміщення в квартирі [ADDRESS], без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям з реєстрації місця проживання. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривен 40 копійок. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вербицький В. В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. 17 січня 2020 року до суду подано заяву адвоката Драган Яни Сергіївни про відкладення розгляду цієї справи через те, що Договір про надання правової допомоги між нею та відповідачем [PERSON] укладено лише 17.01.2020 року, а вона, як представник відповідача (ордер додається) приймає участь у розгляді іншої цивільної справи в Святошинському районному суді, яке відбудеться 20.01.2020 року о 10.00 і не зможе прийняти участь у даному судовому засіданні. На підтвердження повноважень адвокатом Драган Я. С. до цієї заяви додано копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №5276, видане на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28.09.2012 року № 29-25-29 та копію Ордеру «на надання правничої (правової) допомоги ГО «Садівницьке товариство «КАНОНІР». Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, яке затверджено Рішенням Ради адвокатів України 12.04.2019 № 41, у п. 12.2 встановлює, що ордер містить наступні реквізити: Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога. Як вбачається з копії Ордеру, доданого до заяви адвоката Драган Я. С. про відкладення розгляду справи, в ньому зазначено особу, якій надається правова допомога - ГО «Садівницьке товариство «КАНОНІР». Проте, ця особа не є учасником у цій цивільній справі №753/19049/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] . Копія Ордера, який долучено до заяви адвоката Драган Я. С. про відкладення розгляду справи не містить прізвище, ім`я, по батькові відповідача [PERSON] Довіреність, на підтвердження повноважень адвоката Драган Я . С., як представника відповідача [PERSON] , суду не подана. За таких обставин, повноваження адвоката Драган Яни Сергіївни як представника відповідача [PERSON] не підтверджені документом, визначеним ч. 6 ст. 62 ЦПК України, а тому заява адвоката Драган Я. С. про відкладення розгляду цієї справи не приймається судом. Суд, заслухавши представника позивача адвоката Вербицького В. В., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 березня 2019 року позивач [PERSON] на електронних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна, які було проведено Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, придбав за 1305517 гривен 50 копійок трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 11 квітня 2019 року, відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (із змінами) державним виконавцем - Заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лапанашвілі П. Ю. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, який затверджено начальником вказаного органу державної виконавчої служби Заєць А. А. 16 квітня 2019 року, на підставі цього акта про реалізацію предмета іпотеки, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К. С. видала позивачу Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів ННТ 236170, яким посвідчено, що [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі №348. 16 квітня 2019 року право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Номер запису про право власності: 31205350 від 16.04.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1812144780000. Раніше квартира належала [PERSON] , на підставі Договору купівлі - продажу квартири із [PERSON] . У квартирі, що є власністю позивача, було виявлено відповідача [PERSON] , яка проживає в квартирі без законних підстав, а на вимогу нового власника відмовляється добровільно звільнити житлове приміщення. Листом від 25.09.2019 року №39-75/19 позивач пред`явив до відповідача [PERSON] вимогу про виселення, яка на час розгляду справи добровільно не виконана. Через безпідставне проживання у квартирі відповідача [PERSON] , позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, чим порушено його право власності. Зокрема, позивач не може провести капітальний ремонт квартири, яка належить йому на праві приватної власності та вселитись в своє житло із сім`єю, хоча потребує цього. Отже, через відмову відповідача [PERSON] добровільно виселитись з квартири позивача порушується право позивача користуються квартирою для особистого проживання і проживання членів його сім`ї. Крім того, позивач позбавлений свого права розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК УРСР). 26 березня 2007 року, між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , який посвідчено 26 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В., реєстровий №690у. Право власності [PERSON] на цю квартиру було зареєстровано 26 березня 2007 року в Державному реєстрі правочинів, реєстраційний номер 1987472. Квартира була придбана [PERSON] за рахунок коштів кредиту Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», виданих за кредитним договором №005/036/2007 від 26 березня 2007 року. На забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 26 березня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого було майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Через невиконання боржником [PERSON] основного зобов`язання іпотекодержатель ЗАТ «ОТП Банк» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Встановлені обставини підтверджуються доданими до позову доказами: Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11 квітня 2019 року, Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів ННТ 236170 від 16 квітня 2019 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163770651 від 16 квітня 2019 року, Заявою [PERSON] до Київської місцевої прокуратури №2, витягом з ЄДРДР №42019101020000137 від 16.05.2019, поясненнями [PERSON] слідчому Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, Копією Вимоги про добровільне виселення з квартири. Таким чином, відповідач [PERSON] , яка не є членом сім`ї позивача, без законних підстав проживає в квартирі, яка була придбана в 2007 році [PERSON] у [PERSON] за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідач [PERSON] має бути примусово виселена на підставі рішення суду, в порядку ст. 109 ЖК УРСР. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності, відповідно до статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2). Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч. 6). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7). Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України та частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як вбачається, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Проте, в частині 2 статті 109 ЖК УРСР встановлено виняток, за яким допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Так, відповідно до частини 4 статті 109 ЖК УРСР виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Вищевикладені висновки узгоджуються з висловленою правовою позицією Верховного Суду України у багатьох його рішеннях, зокрема у постановах від 02 вересня 2015 року у цивільній справі №6-915цс15, від 16 грудня 2015 року у цивільній справі №6-1469цс15, від 16 січня 2018 року у цивільній справі 127/12546/15. Суд погоджується із викладеною в позові позицією про те, що виселення, встановлене частиною 2 статті 109 ЖК УРСР, стосується всіх без виключення мешканців жилого приміщення, яке було придбане за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. За змістом частини 2 статті 109 ЖК УРСР, виселенню в цьому випадку підлягають всі без виключення особи, не залежно від часу та підстав вселення їх в жиле приміщення, родинних зв`язків із боржником і іпотекодавцем, інших ознак (вік, стан здоров`я, соціальний стан тощо). Реєстрація в квартирі позивача місця проживання відповідача порушує право власності як в цей час, так і створює таке порушення у майбутньому. Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207. На підставі аналізу обставин справи та зазначених правових норм суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] підлягає виселенню із займаного жилого приміщення на підставі рішення суду без надання іншого постійного жилого приміщення, із зняттям відповідача з реєстрації місця проживання в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ефективним способом захисту порушеного права власності позивача є визначене законами, а саме частиною 2 статті 109 ЖК УРСР та частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» - виселення мешканців без надання іншого постійного жилого приміщення. Суд вважає необхідним застосувати ефективний спосіб захисту порушеного права позивача визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 - зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Судові витрати складаються з судового збору 768 гривен 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 10 000 грн., що підтверджено оригіналом та посвідченою адвокатом копією квитанцій, відповідно. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено суду наявність фактів чинення відповідачем позивачу перешкод у здійсненні права власності зазначеною квартирою, що була придбана за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Outcome: approved