Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-18 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2016 року о 16 год. 20 хв. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в місті Києві по проспекту Лобановського, 196, порушивши правила дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби. Постановою Апеляційного суду міста Києва [PERSON] визнано винним в порушенні п. 13.1. Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно матеріальну шкоду. Цивільно-правова відповідальність відповідача-2 була застрахована у ПрАТ товариства «Київський страховий дім» згідно із полісом АЕ3051403. Відповідно до звіту № 36 експертного автотоварознавчого дослідження від 06.10.ю2016 року, розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю [NUMBER] склав 84601,27 грн. Як зазначав позивач, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 139429,97 грн. За викладених обставин, з урахуванням вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 розмір збитку в сумі 52417,00 грн., з яких: 700,00 грн. послуги евакуатора, 1500,00 грн. послуги експерта за складання звіту про оцінку, 50000,00 грн. матеріального збитку та 217,00 грн. відправлення телеграми, а також стягнути з відповідача-2 матеріальний збиток в сумі 89429,97 грн. та покласти на відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. 01.03.2017 року відповідач-1 надав суду заперечення в яких позов на визнав та вважав його безпідставним. При цьому зазначав, що позивач звернувся до суду до моменту настання передбаченого статтею 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для здійснення страхової виплати, який становить 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Окрім того зазначав, що відповідач-1 здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн. 06.02.2017 року. Також зазначав про відсутність підстав для покладення на страховика додаткових витрат поза межами ліміту, передбаченого страховим полісом. 03.03.2017 року відповідач-2 надав письмові пояснення по справі в яких зазначав, що причиною дорожньо-транспортної пригоди став автомобіль [NUMBER], який створив аварійну ситуацію. Окрім того зазначав, що він звернувся у встановлений строк до страхової компанії, де була застрахована його відповідальність, а тому вважав, що саме вона має здійснити страхову виплату. Також відповідач-2 зазначав, що позивачу має бути відшкодована оцінена шкода з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та висновок експертного дослідження вважав таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства. ІІ. Заяви та клопотання: 03.03.3017 року відповідачем-2 було подано клопотання про призначення у справі судової експертизи. 09.06.2017 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про забезпечення позову. 15.02.2018 року відповідач-2 звернувся до суду із клопотанням про відкладення слухання справи у зв'язку із знаходженням представника відповідача [PERSON] на лікарняному. 19.02.2018 року відповідач-1 звернувся до суду із клопотанням про підтримання раніше наданих заперечень та відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представників відповідача в інших судових засіданнях. 19.02.2018 року позивач звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності та ухвалення у справі заочного рішення. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо). Ухвалою суду від 03.03.2017 року у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням відповідача-2 для визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП 22.09.2016 року. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 25.07.2017 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою суду від 10.10.2017 року справу за даним позовом було прийнято до провадження суддею Рибаком М.А. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із закінченням повноважень судді Маліновської В.М. Провадження у справі відновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.02.2018 року об 12:45 год. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач-1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, звернувся до суду із клопотанням про підтримання раніше наданих заперечень та відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представників відповідача в інших судових засіданнях. Відповідач-2 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, звернувся до суду із клопотанням про відкладення слухання справи у зв'язку із знаходженням представника відповідача [PERSON] на лікарняному. Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. А тому, суд, вирішуючи клопотання відповідачів, приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки відповідач-1 є юридичною особою, яка має штат відповідних працівників та має можливість забезпечити участь представника в судовому засіданні, окрім того, до клопотання відповідач-1 не долучає доказів того, що в інших судових процесах зайняті усі штатні працівники відповідача. Розглянувши клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, суд також не знаходить підстав для його задоволення, оскільки [PERSON] не додає жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки в судове засідання. Посилання на знаходження представника відповідача [PERSON] на лікарняному суд відхиляє, оскільки матеріали справи не місять підтверджень того, що вказана особа є представником відповідача-2. Такими чином, суд визнав причини неявки відповідачів в судове засідання неповажними. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказану норму закону та наявність усіх чотирьох передумов для ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 2 вересня 2016 року, [PERSON] 22.09.2016 року о 16 год. 20 хв. керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Києві по пр-ту Лобановського, 196, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який від удару допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Amarok» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження трьох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР України. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року, яка залишена без змін Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23.11.2016 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 4). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [NUMBER], яким керував позивач, були завдані механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 36 від 06.10.2016 року, проведеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 84601,27 грн. (а.с. 7-31). Згідно із висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 29.09.2017 року № 6058/17-54, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER], внаслідок пошкодження в ДТП 22.09.2016 року складала 76021,77 грн. (а.с. 210-222). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.ч. 9.1. - 9.4. ст. 9 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Стаття 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Стаття 36.6 зазначеного Закону визначає, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн. в межах ліміту відповідальності за страховаим полісом, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 85) та копією квитанції (а.с. 169). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-2 на користь позивача майнової шкоди у розмірі 26021,77 грн. (76021,77 грн. - 50000,00 грн. = 26021,77 грн.), є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Що ж до інших позовних вимог, то суд виходить з наступного. Так, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 розмір збитку в сумі 52417,00 грн., з яких: 700,00 грн. послуги евакуатора, 1500,00 грн. послуги експерта за складання звіту про оцінку, 50000,00 грн. матеріального збитку та 217,00 грн. відправлення телеграми, а також стягнути з відповідача-2 матеріальний збиток в сумі 89429,97 грн. та покласти на відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки, в даному випадку, відповідач-1, здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхової суми в повному обсязі, у порядку, визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то правові підстави для покладення на нього інших витрат, поза межами страхової суми відсутні і такі витрати підлягають відшкодуванню в порядку, визначеному ст. 1194 ЦК України. Позовні вимоги до відповідача-2 підлягають частковому задоволенню в сумі 26021,77 грн. в межах розміру матеріального збитку, визначеного за результатами судової експертизи. Що ж до посилань позивача з приводу вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 139429,97 грн., то вказана сума була розрахована без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, тоді як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні за висновком, наданим позивачем склала 84601,27 грн., а за висновком судової експертизи - 76021,77 грн., а тому саме із цієї суми матеріального збитку слід виходити під час визначення матеріальної шкоди завданої позивачу. Заперечення відповідача в частині того, що причиною дорожньо-транспортної пригоди став автомобіль [NUMBER], який створив аварійну ситуацію до уваги судом не приймається, оскільки не була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тоді як заперечення в частині покладення відповідальності на страхову компанію та визначення розміру матеріального збитку судом були враховані. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідності стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 26021,77 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» та [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial