Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У грудні 2016 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] за минулий час, а саме за останні три роки у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину, що продовжує навчатись у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною 23-х років, посилаючись на ті підстави, що відповідач на прохання позивача про матеріальну допомогу ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою доньку та у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання та виховання. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд спарви у його відсутності не надходило (а.с. 13-14, 18-19, 22-23). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та зареєстровано у відділі РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с. 4). За час подружнього життя [INFO] у сторін народилась донька [PERSON]. Згідно з Договору № 7147/д/6к-2013 від 16.08.2013 [PERSON] навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті на платній основі (а.с. 5-7). В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, яка самостійно здійснює утримання та виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання. Згідно ст. 199 ч. 1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині сплати аліментів на час навчання у розмірі 1/3 щомісяно від дати подання позовної заяви до суду до досягнення дитини 23-річного віку, тобто з 13.10.2016 задовольнити. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Оскільки відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості, суд вважає за можливе задовольнити і в цій частині вимог позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що позивачкою надано суду докази того, що нею вжито заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд роз'яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на час подання позов до суду), від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved