Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив: - визнати, що між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] не встановлено кредитних відносин на підставі анкети-заяви про приєднання [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які викладені на банківському сайті; - визнати заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 420, 00 грн за карткою «Універсальна»; - визнати відсутньою у [PERSON] заборгованість за карткою «Універсальна» перед АТ КБ «Приватбанк», крім заборгованості у сумі 420, 00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дізнався про заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 73 156, 57 грн, яку нараховано на підставі Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», до яких приєднаний позивач шляхом підписання анкети-заяви. Проте позивач вказує на те, не приєднувався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», оскільки не підписував анкету-заяву, у якій зазначено всі необхідні для укладення договору істотні умови щодо надання кредиту. Позивач визнає заборгованість у сумі 420, 00 грн за кредитною лінією, а решту суму заборгованості не визнає посилаючись на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та постанову Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року. 11 березня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з пропуском строку давності. Також відповідач надає докази того, що позивач підписував вказану анкету-заяву. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Судом встановлено, що у грудні 2013 року відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» . За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При вирішенні спору суд враховує положення частини першої статті 626, частини першої статті 627, частини першої статті 628, частини першої статті 629 ЦК України, відповідно до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У справі, що вирішується, між сторонами виникли договірні правовідносини за договором від 26 грудня 2013 року № б/н, за яким останні на власний розсуд визначили його зміст та умови, які є обов`язковими до виконання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд не може змусити сторону договору дотримуватися його умов чи зобов`язати під час його виконання діяти у певний спосіб, якщо така поведінка вже врегульована самим договором. Наслідки порушення зобов`язання встановлені договором та законом. На переконання суду, в даній конкретній спірній ситуації позовні вимоги про відсутність кредитних відносин між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» та визнання відсутності заборгованості позивача перед відповідач є передчасними та не відповідають належному способу захисту цивільних прав та інтересів (частина друга статті 16 ЦК України), а тому не підлягають задоволенню. Одночасно суд враховує, що у позовній заяві доводи позивача є взаємовиключними, адже визнаючи заборгованість у розмірі 420, 00 грн, він фактично визнає, що між ним та відповідачем виникли договірні правовідносини, проте він не погоджується із розміром нарахованої заборгованості.

Outcome: dismissed