Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає про те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2010 р. [NUMBER] є власником квартири [ADDRESS] в якій зареєстрована та проживає. Разом з нею, в даній квартирі зареєстрований її онук [PERSON] та відповідач [PERSON] Останнім часом між позивачем та відповідачем дуже напружені та неприязні стосунки. Відповідач систематично порушує право на відпочинок (слухає головно музику у вечірній та нічний час, не зважає на зауваження). На утримання комунальних послуг котів не дає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2010 р. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON].(а.с. 6). У спірній квартирі зареєстровано три особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою «ОСББ «Молодіжний 14» від 28.11.2016 року № 155 (а.с. 7). Позивач [PERSON] пояснювала, що проживання в одній квартирі з відповідачем є цілком нестерпним.. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Поширеною категорією справ, що стосуються усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним на праві власності житловим будинком (або його частиною), залишаються справи за позовом існуючого власника до колишнього власника житла, а також позови власника до членів його сім'ї, колишніх членів його сім'ї або членів сім'ї колишнього власника. У пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звернуто увагу судів на те, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати такі правовідносини. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Суд також враховує, що згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у судовому засіданні відповідач визнала позовні вимоги. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved