Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилався на те, що 29 березня 1957 року на підставі рішення нарсуду 2ї дільниці Іллічівського району м. Жданова здійснений розподіл будинку в сел. Апатова по вул. Гоголя, 33 із закріпленням з західної частини домоволодіння, що складається з 3х кімнат, кухні, коридору та погрібу з половиною земельної ділянки за його батьком, [PERSON], а другу половину домоволодіння, що складається з 3х кімнат, кухні, коридору та погрібу з половиною земельної ділянки за його дядьком, [PERSON]. 06 червня 1987 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області, позивач набув право власності на 1/2 частину житлового будинку, житловою площею 32,7 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, двох сіней, вбиральні, 1/2 частини паркану, мощення, розташованих за адресою: м. Жданов (Маріуполь), вул. Гоголя, 33А. 02.03.1989 року право власності позивача зареєстроване в БТІ м. Жданова (Маріуполя) за № 925. Право власності на іншу половину житлового будинку в даний момент належить відповідачу по справі [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 05.03.1982 р. № 1690, зареєстроване в БТІ м. Жданова (Маріуполя) 10.03.1982 р. за № 925. В даний час позивач вирішив розпорядитися належною йому частиною будинку, для чого звернувся до приватного нотаріуса маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] де була виявлена втрата оригіналів правовстановлюючих документів на належну йому частину будинку. З метою отримання дублікату Свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до Першотравневої нотаріальної контори, однак йому було відмовлено оскільки архівні документи за період з 1972 по 1999 роки з Першотравневої державної нотаріальної контори були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, які залишились в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до якого відсутній. У зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду і просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку № 33А по вул. Гоголя в м. Маріуполі, житловою площею 32,7 кв.м., що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, двох сіней а? та а?, вбиральні Г, 1/2 частини паркану, мощення, зареєстрованого в БТІ м. Жданова (Маріуполя) 02.03.1989 року за №925. Позивач, в судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка до суду не з'явилась, надала заяву, згідно якої не заперечувала проти задоволення позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до рішення 2ї дільниці Іллічівського району м. Жданова від 29.03.1957 року здійснений розподіл будинку в сел. Апатова по вул. Гоголя, 33 із закріпленням з західної частини домоволодіння, що складається з 3х кімнат, кухні, коридору та погрібу з половиною земельної ділянки за [PERSON], а друга половину домоволодіння, що складається з 3х кімнат, кухні, коридору та погрібу з половиною земельної ділянки за [PERSON] (а.с. 11). 06 червня 1987 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області, [PERSON], набув право власності на 1/2 частину житлового будинку, житловою площею 32,7 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, двох сіней, вбиральні, 1/2\~ частини паркану, мощення, розташованих за адресою м. Жданов (Маріуполь), вул. Гоголя, 33А, 02.03.1989 р. право власності зареєстроване в БТІ м. Жданова (Маріуполя) за № 925 (а.с. 4) Згідно із повідомленням начальника МКП «Маріупольське» БТІ №4012 від 09.11.2018 року, 1/2 частина житлового будинку № 33А, який розташований по вул. Гоголя в м. Маріуполі, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першотравневою державною нотаріальною конторою 06.06.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 682 та Жданівському БТІ 02.03.1989 року, реєстровий №925 (а.с. 10). З відповіді завідувача Донецьким обласним державним нотаріальним архівом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.11.2018 року №882/01-12 вбачається, що всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній (а.с.13). Документи Першотравневої державної нотаріальної контори за період з 1972 по 1999 роки перебувають в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку (а.с. 12). За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами , підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючих документів є таким, що був втрачений позивачем, права\~ якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на 1/2 частину будинку 33А по вул. Гоголя в м. Маріуполі Донецької області. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов'язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м. Донецьк. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням всіх обставин, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України та думку відповідачки, яка не заперечувала проти задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved