Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 29.10.2013 він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Спільних дітей від шлюбу у них немає, оскільки рішенням Красилівського районного суду від 20.11.2014 виключено з актового запису дочки відповідачки [PERSON], [INFO] відомості про нього, як батька дитини. Сімейне життя у них не склалось по тій причині, що у відносинах між ними відсутнє взаєморозуміння. Недостатньо взнавши один одного, так як до одруження були знайомі лише місяць, вони не обдумано підійшли до створення сім'ї. Відповідачка не цікавилася проблемами сім'ї, жила власними інтересами, влаштовуючи сварки, погрожувала суїцидом відносно себе та дитини, доглядом дитини займалася неналежним чином. 12.06.2014 відповідачка, нічого не повідомивши йому, разом з дитиною виїхала в [ADDRESS], і з того часу їхній шлюб існує формально. За таких обставин примирення між ними неможливе. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідачка в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується поштовим повідомленням,що дає підстави для розгляду справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2013 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved