Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

У вересні 2019 року до суду звернувся позивач ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти, отримані нею без достатньої правової підстави у сумі 14849,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4766,21 грн., 3% річних в сумі 833,63 грн., інфляційні втрати в сумі 2980,38 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти, отримані нею без достатньої правової підстави, у сумі 14849,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4766,21 грн., 3% річних в сумі 833,63 грн., інфляційні втрати в сумі 2980,38 грн.; вирішити питання щодо судових витрат по справі. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 27 жовтня 2016 року між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та [PERSON] було укладено Страховий поліс добровільного страхування майна та відповідальності перед третіми особами МН/ВГ/ВТО-16 № 0213 ГО02161. Відповідно до вказаного Полісу предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . 14 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до позивача із повідомленням про настання страхового випадку, який стався 11 серпня 2017 року, і був пов`язаний із залиттям квартири. Застрахована квартира була обстежена представниками КП «ЖЕО №2» та підтверджено факт залиття квартири та пошкодження. Вартість матеріальних збитків визначено 29699,82 грн. 11 вересня 2017 року відповідачі звернулися до ТДВ «СК «Гардіан» із заявами про виплату страхового відшкодування, після чого 13 жовтня 2017 року страховиком прийнято рішення про виплату останнім рівними частинами у загальній сумі 29699,82 грн., що оформлено страховим актом та підтверджується платіжними дорученнями на виплату коштів в сумі по 14849,91 грн. кожному з відповідачів. Після виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Гардіан» в межах фактичних затрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою є [PERSON] , з квартири якої відбулося затоплення, визнане страховим випадком. 13 лютого 2018 року на її адресу направлено вимогу, в якій запропоновано в добровільному порядку відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 29699,82 грн., у відповідь на яку [PERSON] надала пояснення про те, що нею було виплачено 25000,00 грн. [PERSON] та [PERSON] на відшкодування завданих збитків, що підтверджується нотаріально засвідчено заявою. Отже, на момент отримання страхової виплати завдані відповідачам страховим випадком збитки вже було відшкодовано винною особою, а від права вимоги частини збитку, що перевищує зазначену суму вони відмовились. При цьому відповідачі не повідомили страховика про ці обставини. Зазначає, що відповідачам повідомлено про необхідність повернути страхове відшкодування, однак вони категорично відмолись зробити це в позасудовому порядку. Тому, посилаючись на положення ст.ст.536, 625, 1048, 1212, 1214 ЦК України, вважає, що відповідачі зобов`язані повернути безпідставно набуте майно, а також нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 облікової ставки Національного банку України, 3% річних та інфляційні втрати. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 18.11.2017 року по 01.10.2019 року для кожного з відповідачів складає по 4766,21 грн., 3% річних по 833,63 грн., інфляційні втрати по 2\~980,38 грн. Таким чином, кожен з відповідачів має сплатити по 23430,13 грн. На підставі викладеного, позивач звернувся за судовим захистом просить задовольнити позовні вимоги. 10 жовтня 2019 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін (а.с.78-79). Представником відповідачів адвокатом Вірабяном Е.В. до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідачів з позовною заявою не погоджується, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, між [PERSON] та ТДВ «СК «Гардіан» дійсно був укладений страховий поліс добровільного страхування майна та відповідальності перед третіми особами від 27.10.2016 року. 11 серпня 2017 року відбувся страховий випадок, а саме залиття від сусідньої квартири зверху, після чого відповідачам було виплачено страхове відшкодування по 14849,91 грн. При цьому відповідачі вважають, що така сума страхового відшкодування неспіврозмірна сумі завданих їм матеріальних збитків за страховим випадком, а оцінка вартості збитків, проведена на замовлення позивача, є занадто низькою. Зазначає, що у серпні 2018 року відповідачі звернулися до незалежного експерта, яким було складено висновок №175/2014 від 30.08.2017 року, де сума збитків та відновлювального ремонту склала 65514 грн. А тому виплачене позивачем страхове відшкодування не могло повністю покрити такі матеріальні збитки. Грошові кошти в рахунок компенсації завданої шкоди у сумі 25000 грн. були передані [PERSON] 21 грудня 2017 року, тоді як відповідна заява між ними була складена 12 вересня 2017 року, а страхове відшкодування здійснено позивачем 17 листопада 2017 року. Тому вважає, що відповідачі як страхувальники не порушили умови Договору та отримали додаткові кошти в рахунок збитків від [PERSON] вже після отримання страхового відшкодування від позивача. Стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами з урахуванням інфляції та трьох процентів річних вважає необґрунтованою та безпідставною, оскільки вимога до відповідачів відсутня, а тому стягнення на підставі ст.625 ЦК України не підлягає задоволенню. Припускає, що у разі задоволення позовних вимог період користування коштами мав би місце із 18.11.2017 по 05.09.2019 року (на дату складання позовної заяви), а не по 01.10.2019 року. При цьому вартість зазначених коштів з урахуванням індексу інфляції на 05.09.2019 року становить 16915,37 грн., інфляційні збитку за вказаний період складають 2065,46 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 18.11.2017 року по 05.09.2019 року (657 днів) складають 801,90 грн. Загальна сума процентів за користування коштами становить 4571,13 грн. Таким чином, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому просить відмовити в позові (а.с.122-126). У відповіді на відзив позивач вважає твердження відповідачів про завдання їм фактично більшого збитку, ніж був відшкодований страховою компанією, а також повідомлені обставини фактичного розрахунку між відповідачами та винною особою, що відбувся після отримання відповідної суми відшкодування, такими, що не заслуговують на увагу. Крім того, стороною відповідача не надано висновку спеціаліста, на який він посилається, а тому не може бути доказом як такий. Більше того, страхувальник була зобов`язана передати страховику всі документи та докази і повідомити йому всі відомості, необхідні для реалізації права вимоги до особи, винної у настанні страхового випадку, чим порушено умови договору та правила страхування. Твердження про передання грошових коштів [PERSON] 21.12.2017 року повністю спростовується заявою від 12.09.2017 року, у якій сторони підтвердили факт отримання цих коштів на момент підписання, будь-яких доказів розрахунку 21.12.2017 року відповідачі не надали. Разом із тим, відповідно до умов договору страхування відмова від права вимоги до особи, відповідальної за збитки є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Заперечення у відзиві щодо відсутності вимоги та періоду нарахування сум позивач спростовує тим, що норми чинного законодавства, які регулюють повернення безпідставно набутого майна, не пов`язують виникнення такого обов`язку із отриманням відповідної вимоги, а він виникає з часу, коли особа дізналась або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. При цьому, боржник зобов`язаний сплатити зазначені суми за весь час утримання у себе безпідставно отриманих коштів, обмежуючись лише строком позовної давності (а.с.130-132). У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду, про що свід (а.с.93, 95-96, 97-98, 99, 104, 115, 152-155, 177-180, 184-185), про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та заяви про відкладення розгляду справи, про причини неявки у судове засідання 07.07.2020 року суд не повідомили. Від представника відповідачів адвоката Вірабяна Е.В. до суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням у невідкладних слідчих діях в м.Києві, однак будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до клопотання не долучено (а.с.186).. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Крім того, варто зазначити, що відповідачі неодноразово викликались на судові засідання, завчасно були повідомлені судом про розгляд справи, натомість, стороною відповідача подавалися численні клопотання про відкладення розгляду: 18.12.2019 року у зв`язку з потребою укласти угоду з адвокатом (а.с.99), 07.02.2020 року у зв`язку з неотриманням матеріалів позову та наданням часу на ознайомлення (а.с.115, 116), 16.03.2020 року у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі (а.с.140), 16.04.2020 року у зв`язку із запровадженням карантину (а.с.158), 20.05.2020 року у зв`язку з карантином (а.с.169-171), 07.07.2020 року - у зв`язку з відрядженням (а.с.186). При цьому, судом у повній мірі забезпечено гарантії реалізації процесуальних прав стороною процесу на справедливий судовий розгляд. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, та оскільки судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення учасників та забезпечення їх участі в розгляді справи, разом із тим, у матеріалах міститься відзив відповідачів, у якому викладена їх позиція щодо предмета спору, дотримані інші процесуальні права відповідачів, у тому числі, на подання доказів, клопотань тощо, а тому суд не знаходить підстав для відкладення судового засідання, що може призвести до затягування строків розгляду, та вважає можливим розглядати справу за відсутності сторони відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи відповідачів, викладені у відзиві, в якому вимоги позову вони не визнають, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 27 жовтня 2016 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та [PERSON] укладено Страховий поліс добровільного страхування майна та відповідальності перед третіми особами МН/ВГ/ВТО-16 № 0213 ГО02161 (а.с.6). Пунктом 7.5 зазначеного Полісу передбачено, що відносно не врегульованих Полісом питань сторони керуються умовами Публічного договори-оферти добровільного страхування майна та відповідальності перед третіми особами від 18.03.2016 року. Пунктом 13.4 Договору встановлено, що відносно не врегульованих Договором питань сторони керуються умовами, поміж іншим, Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського, внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажів та багажу (вантажобагажу)) від 04.03.2008 року (а.с.7-9, 10-18). Таким чином, своїм підписом під полісом страхувальником засвідчено факт ознайомлення із Правилами страхування (п.7.10 Полісу). Відповідно до п.1.1. Полісу предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, а саме квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] на праві приватної часткової спільної власності належить по 1/2 частини квартири, яка знаходиться за вищевказаною адресою (а.с.29, 30, 31-32). Згідно з п.п.3, 7.1, 7.2 строк дії Полісу з 06.11.2016 року до 06.11.2017 року, страхова сума 120000,00 грн. Пунктом 2 врегульовано питання страхових ризиків за Полісом тощо. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача із повідомленням за вх.№7 про настання страхового випадку, а саме 11 серпня 2017 року її квартира була затоплена сусідами зверху (а.с.19, 20). 15 серпня 2017 року за вказаним зверненням представниками КП «ЖЕО №2» була обстежена квартира за адресою: [ADDRESS] , про що був складений відповідний Акт, яким підтверджено факт залиття квартири та встановлено пошкодження помешкання, викликані таким затопленням (а.с.22). Вказану інформацію листом вих.№І1823 від 21.08.2017 року повідомлено [PERSON] шляхом направлення на її адресу (а.с.21). 11 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до ТДВ «СК «Гардіан» із заявами про виплату страхового відшкодування, надавши підтверджуючі документи (а.с.24, 25). Відповідно до Звіту №2109/7 від 21.08.2017 року, що виконаний ФОП [PERSON] на замовлення ТДВ «СК Гардіан» про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість збитку складає 29699,82 грн. (а.с.33-55). 13 жовтня 2017 року позивачем складений Страховий акт №МН/ВГ/ВТО-16 №0213 ГО02161/1, згідно з яким було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 29699,82 грн. рівними частинами [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). 17 листопада 2017 року на підставі страхового акту згідно з платіжним дорученням №987 [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 14849,91 грн., а згідно з платіжним дорученням №988 [PERSON] в сумі 14849,91 грн. (а.с.57, 58). З урахуванням викладеного, оскільки після виплати страхового відшкодування до ТДВ «СК «Гардіан» перейшло право вимоги щодо страхового відшкодування до особи, відповідальної за заподіяні збитки, позивач направив на адресу [PERSON] вимогу від 13 лютого 2018 року, в якій запропоновано в добровільному порядку відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 29699,82 грн. (а.с.59). У відповідь на дане досудове повідомлення ТОВ «СК «Гардіан» [PERSON] повідомлено, що нею всі завдані збитки у розмірі 25000 грн. було відшкодовано за згодою обох співвласниць квартири № [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] і даний факт підтверджується нотаріально завіреною заявою від 12.09.2017 року (а.с.60). Так, згідно із вказаною заявою вбачається, що [PERSON] та [PERSON] підтверджують факт отримання від [PERSON] коштів у сумі 25\~000,00 грн. в рахунок компенсації за завдання шкоди внаслідок затоплення належної їм на праві власності квартири, яке відбулося 11.08.2017 року та підтверджують відсутність претензій майнового характеру до [PERSON] (а.с.61). Таким чином, із представлених документів слідує, що на момент отримання страхової виплати збитки, завдані відповідачам страховим випадком, було відшкодовано винною особою в сумі 25000 грн., крім того, відповідачі відмовились від прав вимоги та претензій майнового характеру до вказаної особи у зв`язку з цією подією. Як зазначено у позові, відповідачі не повідомили позивача про отримання вказаного відшкодування від винної особи та про відмову від права вимоги до неї, чим порушено умови укладеного договору. На повідомлення позивача про необхідність повернути страхове відшкодування, відповідачі категорично відмовились від сплати коштів у позасудовому порядку, чим порушено права позивача. Так, відповідно до п.10.1.8. Договору страхування, п.12.11 Правил страхування страхувальник зобов`язаний передати страховику всі документи та докази і повідомити йому всі відомості, необхідні для реалізації страховиком права вимоги до особи, винної в настанні страхового випадку. Згідно із п.11.1.6 Договору, п.12.12.4 Правил страхування одержання страхувальником або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, повного відшкодування збитків від особи, винної у їх завданні, або іншої особи, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Якщо збиток відшкодовано частково, виплата страхового відшкодування здійснюється з вирахуванням суми, отриманої від зазначених осіб, як компенсація завданого збитку. Відповідно до п.12.8. Правил страхування виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо збитки повністю відшкодовані особою, винною в їх заподіянні. Якщо збитки відшкодовані частково, страховик відшкодовує різницю між сумою повних збитків і сумою, внесеною зазначеною вище особою. Як передбачено ст.991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. (ч.17 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Аналіз вказаних норм чинного законодавства вказує на те, що метою виплати страхового відшкодування є саме покриття збитків страхувальника та/або вигодонабувача, страхова виплата не може створювати доходу зазначеним особам, а страхова виплата здійснена після покриття збитків особою, винною в їх заподіянні, або після відмови страхувальника та/або вигодо набувача від права вимоги до потерпілої особи (прощення боргу, ст.605 ЦК України), є отриманою без достатньої правової підстави. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України). Згідно із пунктом 3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання встановлена ст.625 ЦК України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На даний час відповідачами отримані кошти добровільно не повернуто, позаяк в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження протилежного. Таким чином, позивач має право на стягнення із відповідачів процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних за весь період утримання ними безпідставно отриманих коштів. Беручи до уваги наданий стороною позивача розрахунок (а.с.3), та зважаючи на однакову суму боргу кожного з відповідачів 14849,91 грн., вбачається, що розмір процентів за користування грошовими коштами за період з 18 листопада 2017 року по 01 жовтня 2019 року складає по 4766,21 грн., 3% річних по 833,63 грн., інфляційні втрати по 2\~980,38 грн. Таким чином, кожним відповідачем підлягає сплаті по 23430,13 грн. на користь позивача. Зазначений розрахунок узгоджується з нормами чинного законодавства, не суперечить матеріалам справи, та стороною відповідача не був спростований належними та допустимими доказами, а тому є переконливим і таким, що підтверджує заявлені вимоги. Щодо заперечень представника відповідачів з приводу фактичного розрахунку [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] за завдані збитки саме 21 грудня 2017 року, тобто після отримання відповідачами страхового відшкодування, то на підтвердження цих доводів будь-яких належних та допустимих доказів до суду не надано. Разом із тим, твердження адвоката в цій частині повністю спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, заявою самих [PERSON] та [PERSON] від 12 вересня 2017 року, в якій ними підтверджено факт отримання коштів у сумі 25000,00 грн. в рахунок компенсації за завдання шкоди. Сумнівів у достовірності вказаного документу в суду не виникає, оскільки стороною відповідача не заперечується як сам факт існування такої заяви, так і факт її підписання відповідачами, що було засвідчено нотаріально. Крім того, відповідачі у згаданій заяві також підтвердили відсутність претензій майнового характеру до [PERSON] , тим самим, відмовились від права вимоги до неї щодо відшкодування збитків, що відповідно до п.11.1.7 Договору страхування становить самостійну підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування. Посилання у відзиві на відсутність вимоги до відповідачів суд вважає безпідставними, оскільки виникнення обов`язку з повернення майна (коштів) у спірних правовідносинах законодавець не пов`язує із отриманням відповідної вимоги. У свою чергу, доводи позовної заяви про те, що відповідачі відмовились від права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, 12 вересня 2017 року до дати отримання страхового відшкодування та були обізнані з умовами Договору страхування, у тому числі із п.11.1.7 Договору страхування, та щодо отримання страхового відшкодування без достатньої правової підстави, спростовані в установленому порядку не були. Таким чином, суд погоджується із тим, що відповідачі прострочили грошове зобов`язання щодо повернення безпідставно отриманих коштів з 18 листопада 2017 року, не повернувши їх в день отримання, а також щодо обов`язку боржника сплатити зазначені суми за весь час утримання у себе безпідставно отриманих коштів у межах строку позовної давності. Також відповідачами не було надано до суду жодних доказів, на які вони посилаються як на підстави своїх заперечень проти позовних вимог, у тому числі, не був долучений висновок спеціаліста №175/2014 від 30.08.2017 року щодо сум вартості збитків та відновлювального ремонту квартири, не виконавши покладеного обов`язку процесуальним законом обов`язку доказування. Разом із тим, суд не\~може збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи,\~а відповідних\~клопотань про\~витребування доказів\~сторонами протягом\~розгляду справи\~не заявлялось. Крім того, відповідно до п.10.1.8. Договору страхування, укладеного з [PERSON] , п. 12.11 Правил страхування страхувальник зобов`язаний передати страховику всі документи та докази і повідомити йому всі відомості, необхідні для реалізації страховиком права вимоги до особи, винної в настанні страхового випадку. Однак, у суду відсутні будь-які відомості про те, що відповідачем [PERSON] було повідомлено страховика про наявність таких доказів, зокрема, і згаданого висновку спеціаліста №175/2014 від 30.08.2017 року, у зв`язку з чим порушено умови договору та правил страхування. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] потрібно стягнути на користь позивача грошові кошти, отримані ними без достатньої правової підстави, у сумі 14849,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4766,21 грн., 3% річних в сумі 833,63 грн., інфляційні втрати в сумі 2 980,38 грн. з кожної. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі по 960,50 грн. з кожного.

Outcome: approved