Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], у якій зареєстрований він, відповідач 1, яка є його колишньою дружиною та їх спільний син - відповідач 2. У вересні 2001 року відповідачі виїхали із зазначеної квартири, однак, кошти на оплату комунальних послуг та утримання майна позивачу не надають. Тому, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] у м. Києві та зняти їх з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії між позивачем та відповідачем 1 15.12.1990 року було укладено шлюб, який розірвано 30.10.2003 року (а.с.6, 7). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1998 року, квартира [ADDRESS] належить : позивачу, відповідачам, а також [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному (а.с.14). Статтею 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі є власниками квартири, їм належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, права власності вони не позбавлені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 368, Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57,58, 59, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed