Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області про визнання незаконним та скасування розпорядження з поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що з 10.11.2003 року працював на посаді водія виконавчого комітету. Розпорядженням міського голови № 84-к від 12.03.2019 року його було звільнено з 01.03.2019 року на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з прогулами без поважних причин. Позивач не погоджується з вказаним розпорядженням, оскільки його було відправлено по пошті 10.07.2019 року та отримано ним 26.07.2019 року, трудову книжку видано йому не було, до того ж станом на 12.03.2020 року він перебував на лікарняному. Просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк звернення до суду за вирішенням вищевказаного трудового спору, визнати незаконним і скасувати розпорядження № 84-к від 12.03.2019 року та поновити його на посаді водія виконавчого комітету Каховської міської ради, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 26419,44 грн. та сплачені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав відзив на позовну заяву, який підтримав у судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що наказом №109-к від 10.11.2003 року [PERSON] було прийнято на посаду водія виконкому (а.с. 7). Згідно розпорядження міського голови № 84-к від 12.03.2019 року позивача з 01.03.2019 року було звільнено з займаної посади у зв`язку із прогулами без поважних причин про що йому було повідомлено листом вих.№ 02-18/1395 від 12.03.2020 року (а.с. 8, 11). Підставою виникнення вказаного розпорядження послугувала доповідна записка начальника загального відділу виконавчого комітету Каховської міської ради вих. № 405/02-18 від 22.02.2019 року. Змістом вказаної доповідної було повідомлення начальника загального відділу про фіксацію факту відсутності на роботі працівника [PERSON] з початку робочого дня. (а.с. 47). Згідно акту про відмову від 22.02.2019 року [PERSON] на телефонний дзвінок начальника загального відділу [PERSON] прийти на роботу відмовився, повідомив, що шукає іншу роботу, не реагував на зауваження з приводу того, що він не звільнений, пояснив, що питання звільнення та отримання трудової книжки його не цікавить (а.с. 48). Також з метою з`ясування причин відсутності позивача 22.02.2019 року на адресу директора КНП «Каховська ЦРЛ» було направлено листа за вих. № 02-18/1056 зі змісту якого можна встановити намагання все ж таки з`ясувати можливі обставини відсутності [PERSON] на роботі 22.02.2019 року (а.с. 50). З листа КНП «Каховська ЦРЛ» № 376 від 28.02.2019 року вбачається, що [PERSON] за період з 20.02.2019 року по теперішній час за медичною допомогою до КНП «Каховська ЦРЛ» не звертався, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував (а.с. 58). 25.02.2019 року начальником загального відділу повторно було зафіксовано факт відсутності на роботі протягом всього робочого дня [PERSON] про що відображено у доповідній записці від 25.02.2019 року та в акті про відсутність на роботі від 25.02.2019 року (а.с. 51, 52). Також, 25.02.2019 року начальник загального відділу [PERSON] у присутності інших працівників виконкому повторно намагався з`ясувати в телефонній розмові причини відсутності станом на 10.32 год. до кінця робочого дня - до 17.00 год. [PERSON] на роботі 25.02.2019 року а також обставини його відсутності на роботі 22.02.2019 року, на що він повідомив відмовою надавати будь-які пояснення щодо причин відсутності на роботі 22.02.2019 року та 25.02.2019 року, з`явитися на роботу також відмовився, що засвідчено актом про відсутність на роботі від 25.02.2019 року, актом про відмову від пояснень та відсутність на роботі від 25.02.2019 року (а.с. 53). 26.02.2019 року міським головою було направлено клопотання голові профкому виконавчого комітету Каховської міської ради з приводу розгляду питання про звільнення водія [PERSON] (а.с. 54). На виконання вимог ст. 43 КЗпПУ від 27.02.2019 року [PERSON] було вручено повідомлення, у відповідності до якого його було запрошено на засідання профспілкового комітету на 28.02.2019 року о 15.00 год., на яке позивач не з`явився та засідання профспілкового комітету було перенесено (а.с. 56, 57). 05.03.2019 року в присутності [PERSON] та членів профспілкового комітету відбулося засідання профкому. На поставлені питання членів профкому щодо пояснення причин нез`явлення на роботу 22.02.2019 року та 25.02.2019 року мотивованої відповіді позивач не надав. За підсумками засідання профкому було вирішено надати згоду на звільнення [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ про що 07.03.2019 року за вих. № 495/0218 письмово було повідомлено міського голову листом від 07.03.2019 року вих. № 5 (а.с. 59, 60). 04.03.2019 року [PERSON] не з`явився на роботі, що зафіксовано доповідною запискою начальника загального відділу Рашевського Г.Л. та актом про відсутність на роботі від 04.03.2019 року, 05.03.2019 року з 08.00 по 15.00 год. доповідною запискою від 05.03.2019 року начальником загального відділу Рашевського Г.Л. та актом про відсутність на роботі від 05.03.2019 року зафіксовано відсутність на роботі позивача; 06.03.2019 року з 08.00 по 17.00 год. доповідною запискою від 06.03.2019 року начальником загального відділу Рашевського Г.Л. та актом про відсутність на роботі від 06.03.2019 року зафіксовано відсутність на роботі позивача; 07.03.2019 року з 08.00 по 13.00 год. доповідною запискою від 07.03.2019 року начальником загального відділу Рашевського Г.Л. та актом про відсутність на роботі від 07.03.2019 року зафіксовано відсутність на роботі позивача; 11.03.2019 року з 08.00 по 14.00 год. доповідною запискою від 05.03.2019 року начальником загального відділу [PERSON] та актом про відсутність на роботі від 11.03.2019 року зафіксовано відсутність на роботі позивача (а.с. 61-70). Листом від 11.03.2019 року № 02-18/1372 позивачу було адресовано лист з проханням з`явитися в найкоротший термін до відділу організаційно-кадрової роботи для надання пояснень про відсутність на роботі з 04.03.2019 року по 11.03.2019 року (а.с. 71). 12.03.2019 року з 08.00 до 17.00 год. доповідною запискою від 12.03.2019 року начальником загального відділу Рашевського Г.Л., актом про відсутність на роботі від 12.03.2019 року та актом про заходи по інформуванню працівника від 12.03.2019 року зафіксовано відсутність на роботі [PERSON] (72, 73). 12.03.2019 року у день звільнення [PERSON] на відомі адреси його проживання були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про вручення змістом яких було повідомлення про звільнення [PERSON] з посади водія виконавчого комітету Каховської міської ради з 01.03.2019 року та висловлено прохання прибути в найкоротший термін до виконкому для ознайомлення з розпорядженням про звільнення та отримання трудової книжки, надісланий лист [PERSON] отримав 18.03.2019 року (а.с. 77, 78). Коли позивач, 15.03.2019 року з`явився до приміщення виконкому, йому було повідомлено про звільнення та запропоновано ознайомитися з розпорядженням міського голови про звільнення з 12.03.2019 року, отримати трудову книжку на що позивачем висловлено відмову, яка зафіксована актом від 15.03.2019 року (а.с. 79). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює заступником начальника архівного відділу у виконавчому комітеті Каховської міської ради, входить до складу профкому, була свідком того, що працівники виконавчого комітету у кабінеті № 116 намагалися ознайомити [PERSON] з розпорядженням про звільнення (дату не пам`ятає), він відмовлявся та кричав, коли з`явився на засідання профкомітету, то про обставини прогулів не пояснював, коли ознайомили [PERSON] з розпорядженням про звільнення, не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою профспілкового комітету, до якого надійшло звернення міського голови про звільнення водія [PERSON] . На перше засідання, яке відбулося 28.02.2019 року [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений. 05.03.2019 бу присутній на засіданні профспілкового комітету, надати пояснення з приводу того, чому не з`являвся на роботі, не зміг та було прийнято рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був звільнений з посади водія виконкому 12.03.2019 року, бо були зафіксовані прогули, що підтверджується відповідними документами, інформація про скорочення штату 04.02.2019 року була технічною помилкою, розпорядження про скорочення штату було скасовано, дату не пам`ятає. [PERSON] було повідомлено у телефонному режимі, що його не звільнено і щоб він з`явився на роботу, на засіданні профспілкового комітету пояснення щодо прогулів не надавав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є начальником загального відділу виконавчого комітету Каховської міської ради у підпорядкуванні якого перебуває водій [PERSON] , який з 20.02.2019 року перестав приходити на роботу, на телефонні дзвінки не відповідав, 22.02.2019 року склав доповідну про його відсутність на роботі і не один раз. Декілька раз він відповідав на телефонні дзвінки, прийти на роботу відмовився. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] було звільнено з посади водія за прогули з дотриманням чинного законодавства, так він був ознайомлений про скорочення штату, але розпорядження про скорочення штату скасували, про звільнення [PERSON] було повідомлено, але ознайомлюватися з розпорядженням він відмовився, про те, що 12.03.2019 року перебував на лікарняному, не повідомляв. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає своє звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним, та таким, що здійснене з порушенням вимог закону, оскільки, він був відсутній на роботі із поважних причин, бо станом на 12.03.2019 року перебував на лікуванні. З матеріалів справи вбачається, що згідно листа КНП «Каховська ЦРЛ» № 376 від 28.02.2019 року, [PERSON] за період з 20.02.2019 року по теперішній час за медичною допомогою до КНП «Каховська ЦРЛ» не звертався, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував (а.с. 58). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що, 04.02.2019 року отримав попередження про скорочення штату та припинив з`являтися на роботу, так як вважав, що його посаду скоротили, але за телефонними дзвінками заступника голови міської ради з`являвся інколи на роботі, оскільки потрібно було навести лад у гаражі, або вивести мусор, пояснив, що з 04 по 22 лютого 2019 року з`являвся на роботі, вимагав надати йому документи щодо його звільнення, які він не отримав та заробітну плату він також не отримав, бо у табелі йому ставили прогули. Вирішуючи спір, та перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд приймає до уваги те, що згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому в силу норм законодавства для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника. Інших належних та допустимих доказів того, що позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, та що ці обставини були доведені ним роботодавцю до відома, матеріали справи не містять, як і не містять доказів звернення позивача із будь-якими заявами та/або скаргами щодо порушення відповідачем вимог трудового законодавства до відповідного органу держпраці. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що інспектором праці Головного управління Держпраці у Херсонській області не було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства при звільненні працівника [PERSON] з посади водія виконкому, про що свідчить припис про усунення виявлених порушень № ХС 4785/1523/АВ/П, в якому зазначено порушення лише щодо нарахування та виплати [PERSON] суму середнього заробітку за період з 01.03.2019 року по 12.03.2019 року (а.с. 94). Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт наявності прогулів позивача, тобто, факт його відсутності на робочому місці протягом робочого дня без жодних поважних причин, а тому відповідач, в силу норм п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України мав повноваження на розірвання укладеного з позивачем трудового договору. Крім того, слід зазначити, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом, проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, уповноваженим органом, правомірно, та позовні вимоги про визнання наказу про звільнення та його скасування, а також поновлення на роботі є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. При цьому, судом враховується, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення, які, останній, надати відмовився. Суд приймає до уваги, що метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідачем 12.03.2019 року у день звільнення [PERSON] на відомі адреси його проживання були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про вручення змістом яких було повідомлення про звільнення [PERSON] з посади водія виконавчого комітету Каховської міської ради з 01.03.2019 року та висловлено прохання прибути в найкоротший термін до виконкому для ознайомлення з розпорядженням про звільнення та отримання трудової книжки, надісланий лист [PERSON] отримав 18.03.2019 року (а.с. 77, 78). Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для його поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем було проведено, та доказів її затримки позивачем надано не було, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, положеннями ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В ході розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено протиправність дій відповідача при звільненні позивача. Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих суду доказів, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи за прогул здійснене правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства, доказів поважності неявки на роботу стороною позивача не доведено, підстав для визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - не вбачається, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed