Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - відповідач 1), Приватного підприємства «ТІС» (далі - відповідач 2) про зняття арешту з майна. Зазначив, що згідно зі свідоцтвом від 1 грудня 2015 року, виданого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори він є власником сідлового тягача-Е, марки «SCANIA» 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який він придбав на аукціоні, який проводився ТОВ «Укрспецторг Групп» на замовлення державного виконавця Відділу ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві під час примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ПП «ТІС» на користь ПАТ «Мегабанк» на предмет застави за договором застави. Позивач бажає переоформити на себе зазначений вище транспортний засіб з колишнього власника - відповідача 2 на себе, проте зробити цього не може, оскільки постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 травня 2014 року та від 15 липня 2015 року, винесених головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] під час здійснення виконавчих проваджень ВП № 41471828 та ВП № 47624843. З огляду на викладене, позивач просить зняти арешт з транспортного засобу, а саме з сідлового тягача-Е, марки «SCANIA» 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 травня 2014 року та від 15 липня 2015 року, винесених головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] під час здійснення виконавчих проваджень ВП № 41471828 та ВП № 47624843. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, проте від представника банку [PERSON], який діє на підставі довіреності від 5 серпня 2015 року до суду надійшло письмове клопотання від 20 січня 2016 року № 76-16/95, у якому він просить судове засідання провести без участі представника банку, позовні вимоги визнає повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, до суду повернулася поштова кореспонденція, яка була надіслана ПП «ТІС» за адресою: вул. Казьмірова, 33, с. Юхимівка, Шаргородський район, Вінницька область з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою відсутній. Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача 2 про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, неявка представника відповідача 2 у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник третьої особи - головний державний виконавець Відділу ДВС Шаргородського РУЮ Вінницької області Заграй Н.М. у судовому засідання заперечила проти задоволення позову, посилаючись, зокрема на те, що згідно із Законом України «Про виконавче провадження» знаття арешту з майна має проводитися тим державним виконавцем, який здійснював примусове виконання рішення суду. Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Згідно з протоколом № 11-0740/13 проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить ПП «ТІС» 21 травня 2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп» було проведено аукціон, на якому реалізовувався сідловий тягач-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску за ціною 72 760 грн. Переможцем аукціону став позивач. Окрім того, протоколом передбачалося, що позивач, як переможець аукціону повинен внести 72 760 грн протягом 7 банківських днів на рахунок ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві (а.с. 8). Згідно з квитанцією від 21 травня 2013 року позивач сплатив на рахунок ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві 72 760 грн за транспортний засіб марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] згідно протоколу № 11-0740/13 від 21 травня 2013 року (а.с. 9). 31 травня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Тертичною В.В. було складено акт державного виконавця про реалізацію майна, виданого на підставі протоколу № 11-0740/13 проведення аукціону по реалізації рухомого майна від 21 травня 2013 року (а.с. 10). Постановою головного державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Тертичної В.В. від 31 травня 2013 року передбачено зняти з реєстрації автомобіль марки сідловий тягач-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності ПП «ТІС», який реалізований в примусовому порядку. У листі від 8 серпня 2013 року № 76-13/972 ПАТ «Мегабанк» у зв'язку з продажем та подальшим погашенням частини кредитної заборгованості, просило начальника МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області зняти заборону на відчуження сідлового тягача-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [INFO], що належить на праві власності ПП «ТІС» (а.с. 12). 1 грудня 2015 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецької Т.А. на підставі статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна, затвердженого начальником ВДВС Дарницького РУЮ 31 травня 2013 року, який виданий на підставі протоколу № 11-0740/13 проведення аукціону по реалізації рухомого майна видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності транспортний засіб сідловий тягач-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що раніше належав на праві власності ПП «ТІС» (а.с. 6). Позивач, набувши на підставі свідоцтва про право власності на зазначений вище транспортний засіб, бажає переоформити його з колишнього власника ПП «ТІС» на себе, проте зробити цього не може, оскільки постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 травня 2014 року та від 15 липня 2015 року, винесених головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] під час здійснення виконавчих проваджень ВП № 41471828 та ВП № 47624843, якими накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПП «ТІС» (а.с. 17, 18). Факт перебування майна ПП «ТІС», у тому числі сідлового тягача-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] під арештом на підставі зазначених вище постанов державного виконавця підтверджується також картками арешту ТЗ (а.с. 14). Перебування транспортного засобу під арештом, перешкоджає позивачу переоформити його на себе, що вбачається із листів начальника Жмеринського Центру з надання послуг від 23 жовтня 2015 року № 921, заступників начальника ГУ в місті Києві УДАІ від 9 жовтня 2015 року № 10/Г-1960 та від 23 жовтня 2015 року № 10/Г-2063вх (а.с. 16, 21, 23). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані з захистом права власності, які регулюються наведеними вище законодавчими актами. Так, згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316 та 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 2 ст. 318 ЦК України передбачено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» надано роз'яснення, згідно з якими вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи та зважаючи на законодавче врегулювання встановлених правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Позивач є власником транспортного засобу, а саме сідлового тягача-Е, марки «SCANIA», модель 124L420, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], проте у повній мірі реалізувати своє право власності, визначене у статтях 316 - 319 ЦК України він не може, оскільки постановами державного виконавця на усе майно, у тому числі і на зазначений вище транспортний засіб колишнього власника - ПП «ТІС» накладено арешт, що перешкоджає переоформити позивачу сідловий тягач на себе. Таким чином, оскільки арешт на сідловий тягач, власником якого є позивач накладено за борги колишнього власника - ПП «ТІС», то цей арешт слід зняти, адже ним порушується право власності позивача. Отже, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved