Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

у вересні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Москаленка І.О. звернувся до суду із позовом до відповідачів АТ «Альфа-Банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому просив суд стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 16141,32 грн., інфляційні збитки в сумі 388,98 грн., три відсотки річних в сумі 686,21 грн., судовий збір в сумі 608,32 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1808,75 грн., а також стягнути із відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 6166,65 грн., інфляційні збитки в сумі 148,62 грн., три відсотки річних в сумі 213,02 грн., судовий збір в сумі 232,48 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 691,25 грн. В обґрунтування позову зазначено те, що 14.09.2006 року між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено договір № 0380/025837-PR про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки. Свої зобов`язання за вказаним договором були позивачем виконані в повному обсязі. З моменту завершення дії договору 14.09.2007 року, позивач не отримував від банку жодних вимог та претензій. Однак, у листопаді 2018 року позивачу стало відомо про те, що 23.08.2018 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. на вказаному договорі було вчинено виконавчий напис, та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 57206238 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. В ході виконання зазначеного виконавчого напису, із заробітної плати позивача на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто кошти в сумі 17351,25 грн. карткового рахунку позивача. Крім того, на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто із карткового рахунку позивача суму коштів в розмірі 4712,14 грн. Вважаючи дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису неправомірними, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року, було визнано вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Після набрання рішенням законної сили банк був зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти в сумі 22063,39 грн. Позивач направив на адресу банку вимогу про повернення коштів від 25.11.2019 року, яка залишилась без відповіді. На вимогу позивача від 09.07.2020 року, АТ «Альфа-Банк» повідомив позивача про те, що 25.03.2019 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив товариству всі права та обов`язки за договором про відкриття банківської картки № 0380/025837-PR. Довідки про доходи позивача від 06.08.2019 року, за період із жовтня 2018 р. по березень 2019 р. з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто 11428,18 грн., а зі змісту звіту розрахунку АТ «ОТП-Банк» від 30.08.2019 р., з карткового рахунку позивача на користь АТ «Альфа-Банк» суму коштів в розмірі 4712,14 грн. Також із позивача на користь вже нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» було стягнуто кошти в сумі 6166,65 грн. за період із квітня по червень 2019 р. З огляду на те, що АТ «Альфа-Банк» добровільно не повернув позивачу безпідставно набуті кошти в загальній сумі 16140,32 грн. позивачем було нараховано інфляційні збитки в сумі 388,98 грн. та три відсотки річних в сумі 557,56 грн. Крім того, з огляду на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» також добровільно не повернув позивачу кошти, останнім було нараховано інфляційні збитки в сумі 148,62 грн., та три відсотки річних в сумі 213,02 грн. Враховуючи викладене, а також в зв`язку із добровільним неповерненням відповідачами безпідставно набутих коштів, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом та просить стягнути вказані суми в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач та його представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідачі відзив на позов до суду не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 23.08.2018 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення із позивача на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 136286,88 грн., та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження № 57206238 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Згідно даних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». В ході виконання зазначеного виконавчого напису, із заробітної плати позивача на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто кошти в сумі 17351,25 грн. карткового рахунку позивача. Крім того, на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто із карткового рахунку позивача суму коштів в розмірі 4712,14 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року у справі № 752/25886/18, було визнано вказаний виконавчий напис, вчинений 23.08.2018 року приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М., - таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що після набрання рішенням законної сили банк був зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти в сумі 22063,39 грн., в зв`язку з чим позивач направив на адресу банку вимогу про повернення коштів від 25.11.2019 року, яка залишилась без відповіді. На вимогу позивача від 09.07.2020 року, АТ «Альфа-Банк» повідомив позивача про те, що 25.03.2019 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив товариству всі права та обов`язки за договором про відкриття банківської картки № 0380/025837-PR. Відповідно до довідки про доходи позивача від 06.08.2019 року, за період із жовтня 2018 р. по березень 2019 р. з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто 11428,18 грн., а зі змісту звіту розрахунку АТ «ОТП-Банк» від 30.08.2019 р., з карткового рахунку позивача на користь АТ «Альфа-Банк» суму коштів в розмірі 4712,14 грн. Також із позивача на користь вже нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» було стягнуто кошти в сумі 6166,65 грн. за період із квітня по червень 2019 р. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження було здійснено списання з рахунків позивача на користь АТ «Альфа-Банк» суму в розмірі 16140,32 грн. та на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму в розмірі 6166,65 грн., та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідачі безпідставно набули майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису, який рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, та зберігають їх у себе без достатньої правової підстави, а тому відповідачі зобов`язані повернути позивачу ці кошти. Відповідачами вказані обставини не спростовані доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів на користь позивача безпідставно отримані кошти є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення із відповідачів на користь позивача інфляційних збитків та трьох відсотків річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже зазначалось вище, позивач звертався до банку із вимогами повернути кошти отримані в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, який було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, однак, банк отримані кошти не повернув, а відтак прострочив виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на вимогу позивача відповідачі, банк та його правонаступник, мають сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період із 24.07.2019 р. по 16.09.2020 р. розмір інфляційних втрат, нарахованих позивачем відповідачу АТ «Альфіа-Банк» на суму в розмірі 16140,32 грн., у зв`язку з простроченням зобов`язання, становить 388,98 грн., а три відсотки річних суму в розмірі 557,56 грн. За період із 24.07.2019 р. по 16.09.2020 р. розмір інфляційних втрат, нарахованих позивачем відповідачу ТОВ «Кредитні ініціативи» на суму в розмірі 6166,65 грн., у зв`язку з простроченням зобов`язання, становить 148,62 грн., а три відсотки річних суму в розмірі 213,02 грн. Вказані суми судом перевірені, обраховані позивачем у відповідності до вимог закону та відповідають обставинам справи, а відтак надані стороною позивача розрахунки судом приймаються до уваги, як такі, що підтверджують розмір штрафних санкцій за неналежне виконання обов`язку щодо повернення коштів. Будь-яких заперечень та спростувань з боку відповідачів до суду не надходило. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачами в добровільному порядку не були повернуті безпідставно отримані кошти, та доводи позову в частині необхідності стягнення із відповідачів на користь позивача штрафних санкцій знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідачів не спростовано, а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі (судовий збір та витрати на правничу допомогу) слід стягнути із відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved