Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказавши, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак у 2005 року вони із відповідачем припинили шлюбні відносини та спільне проживання та в подальшому їхній шлюб було розірвано згідно з рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2010 року. При цьому, фактично з 2008 року відповідач не цікавиться життям сина [PERSON] , не відвідує його та не телефонує йому, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не бажає приймати участь у подальшому вихованні сина, що свідчить про його ухилення від здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків. Позивач з 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , та на даний час вони разом із двома дітьми проживають в Ізраїлі. Фактично [PERSON] став батьком для її сина [PERSON] , він виховує та утримує його, дбає про нього, піклується про його фізичний і духовний розвиток. Із урахуванням наведеного, а також вказуючи на висловлену відповідачем згоду на позбавлення його батьківських прав, позивач просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд задоволити їх із підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, підтвердив наведені позивачем в обґрунтування позову обставини, зокрема те, що з 2008 року він фактично припинив свої відносини із сином [PERSON] , не спілкується із ним, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Щодо позбавлення його батьківських прав він не заперечив. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечив щодо ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, 19 травня 2020 року Службою у справах дітей надано суду висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , як такого, що відповідатиме інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Конвенцією про права дитини у ст. 18 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого позивач іменувалася прізвищем « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , повторно виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, шлюб між ними було розірвано 12 квітня 2010 року, про що складено актовий запис №17. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білогірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, згідно з яким батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Разом із цим, як встановлено судом із пояснень обох сторін у судовому засіданні та наявних у справі документів, починаючи з 2008 року дитина фактично проживає разом із матір`ю та повністю перебуває на її утриманні, тоді як батько дитини жодної участі у її вихованні та навчанні не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Так, із письмового повідомлення Білогірського ліцею ім. І.О. Ткачука вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчався у Білогірському НВК «Середня ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. І.О. Ткачука, гімназія» у 2009-2017 роках. За час навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі ним цікавилися лише мати [PERSON] та баба [PERSON] , тоді як батько дитини [PERSON] протягом усього часу навчання з 2009 по 2017 роки у навчальний заклад не з`являвся, успіхами сина у навчанні та його шкільними проблемами не цікавився, батьківській збори та святкові ранки не відвідував. Судом також з`ясовано, що з 22 жовтня 2016 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у зв`язку з чим на даний час має прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] . Наявними у справі документами підтверджується, що з 2017 року позивач, її чоловік та обоє синів постійно проживають в Республіці Ізраїль та обоє дітей перебувають на їхньому спільному утриманні. Цю ж обставину не заперечив відповідач [PERSON] , який особисто у судовому засіданні визнав позов та висловив свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Вказана обставина підтверджується також наявною в матеріалах справи письмовою нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 04 лютого 2020 року, із якої вбачається, що він висловив згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, наведені позивачем в обґрунтування позову обставини підтверджуються висновком органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області від 19 травня 2020 року, яким, зокрема, підтверджується, що батько [PERSON] тривалий час не приймає участі у вихованні та утриманні його сина, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком. Із вказаного висновку також вбачається, що працівниками Служби у справах дітей було проведено бесіду із [PERSON] , під час якої він не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , а також те, що Деражнянська райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . З метою об`єктивного розгляду справи судом заслухана думка неповнолітнього [PERSON] , який підтримав позов, зважаючи на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. При цьому, у суду немає жодного обґрунтованого сумніву щодо достовірності вищевказаних обставин або добровільності їх визнання відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню його сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє батьківської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суд вважає свідомим та умисним, а тому вважає, що позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved