Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У вересні 2021 року до Новоайдарського районного суду Луганської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 16.08.1998 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини фактично припинені, сторони спільне господарство не ведуть. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , залишивши дитину [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, погодилась на розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є\~сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 16.08.1998 року Щастинською міською радою Жовтневого району міста Луганська, актовий запис № 43, 16.08.1998 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище [PERSON] (а.с. 3). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2006 року (а.с.5). Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, сторони спільне господарство не ведуть, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами та ухвалення відповідного судового рішення. Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині залишення дитини разом з матір`ю, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявність відповідного спору між сторонами, останні проживають на даний час спільно, при цьому у разі виникнення між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини батько чи мати дитини мають право звернутися до суду з відповідним позовом або звернутися до органу опіки та піклування для вирішення такого спору (ст. 161 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 4 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: partial