Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 25 жовтня 2013 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені. З відповідача судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частини його заробітку щомісячно, та відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2019 року справу розподілено судді Колесніченко О.В. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2020 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши разом з позовом заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши при цьому, що з відповідачем спільне господарство не ведуть, подружні стосунки припинились та проживають окремо з 01 березня 2018 року, дитина буде проживати разом із позивачем, про що сторони дійшли згоди. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав в повному обсязі та просив суд розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що з позивачем спільне господарство не ведуть, подружні стосунки припинились та проживають окремо з 01 березня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України та положення ст. ст. 200, 206 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 жовтня 2013 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1547, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.7). Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка долучена до матеріалів справи (а.с.8). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 01 березня 2018 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, також сторони дійшли згоди про проживання неповнолітньої дитини разом із матір`ю, про що сторони зазначили в поданих через канцелярію суду заявах. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу,\~суд зважає\~на особливий\~характер сімейних\~відносин та\~їх об`єктивну\~недоступність для\~оточуючих,\~при цьому,\~бере до\~уваги наявність\~у подружжя\~неповнолітньої дитини,\~враховує також\~її інтереси\~та зазначає\~про те,\~що задля\~охорони її\~інтересів є\~кращим проживання\~в повній\~родині,\~проте зауважує,\~що зазначені\~вище та\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~категоричне заперечення\~як позивача\~так і\~відповідача проти\~збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved