Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У грудні 2015 року адвокат [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. У позові вказано, що позивач є власником [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON] Зважаючи на те, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі позивач просила суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року за клопотанням адвоката позивача [PERSON] замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Ленінський районний сектор у м. Полтава УДМС України в Полтавській області на Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. Ухвалою суду від 21 березня 2016 року за заявою позивача [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації залишено без змін. Адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не зявився, але суду надано заяву про розгляд справи без участі представника Міграційної служби. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особа з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення адвоката та позивача, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №1, по вулиці Франка 4а в місті Полтава, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2007 року, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно довідки про склад сімї № 9696, виданої КП «ЖЕО № 2», за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] власник квартири, [PERSON] онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - донька, [PERSON] син. За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру), користуються (ним) нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з актом від 27 листопада 2015 року [PERSON] багато років не проживає [INFO]. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, його особистих речей у вказаній квартири не має. Позивач [PERSON] суду пояснила, що її син [PERSON] [ADDRESS] не проживає з 2008 року. Згідно ч. 2 ст.485 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. ст.7, 10 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин з 2008 року, тому він втратив право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що позивач не надала суду докази, які підтверджують, що їй відмовлено у знятті з реєстраційного обліку відповідача на підставі рішення суду, тому позовні вимоги в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial