Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 08 жовтня 2011 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 802; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі - 1 100 грн. 00 коп. на місяць, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що із 08 жовтня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, [PERSON], [INFO]. Разом із тим, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежність характерів та поглядів на життя. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання малолітньої доньки не надає. З підстав розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач звернулася до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. 17 квітня 2019 року її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 08 жовтня 2011 року, про що Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис № 802. Прізвище після одруження : чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданий Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 листопада 2018 року № 0000653811/7205 виданої Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області [PERSON], [INFO], взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS]. Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд керувався наступним. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України). Таким чином, виходячи із умов розумності та справедливості, наявності у обох батьків обов'язку щодо утримання дітей, розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, доходів позивача та відповідача, враховуючи відомості про те, що відповідач офіційно не працює, суд вважає за доцільне стягувати аліменти у розмірі - 1 100 грн. 00 коп. Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач до суду не надав. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем до суду позову, а саме із 21 грудня 2018 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача судовий збір на користь позивача у сумі - 704 грн. 80 коп., на користь держави у сумі - 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved