Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] (надалі Відповідач-1), [PERSON] (надалі Відповідач-2) про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Відповідачем-1 укладено Генеральний договір №10-29/2599. Відповідно до змін до установчих документів, здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року за №514-VI, АКБ «Укрсоцбанк» надалі іменоване Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах загального ліміту кредитування 135 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Банком також прийнято поруку Відповідача-2, про що укладено договір поруки № 02-10/2995 від 24.10.2006. Оскільки позичальником не виконується зобов'язання щодо погашення кредитного договору на умовах, які викладені у Генеральному договорі, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 24 жовтня 2006 року становить 2 052 337 гривень 06 копійок, яку відповідач-1, незважаючи на направлення вимог погашення заборгованості, не погашає, позивач просить позов задовольнити. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Генеральним договором №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року в сумі 2 052 337 (два мільйони п'ятдесят дві тисячі триста тридцять сім) гривень 06 копійки. Стягнуто солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 30 785 (тридцять тисяч сімсот вісімдесят п'ять ) гривень 06 копійок сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 31.03.2016 за заявою представника відповідача, скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, справу призначено до розгляду в судовому порядку. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача посилається на наступні обставини. Під час розгляду справи не встановлено, коли саме відповідач почав порушувати умови договору та з якої дати виникла заборгованість. Як вбачається із наявних у відповідача доказів, заборгованість перед позивачем почала виникати на початку 2009 року, проте відповідач сплачував все ж таки прострочки. Останній платіж було здійснено відповідачем 14.01.2011. Враховуючи викладені обставини, право позивача на звернення до суду виникло в лютому 2011, натомість досудова вимога про повернення коштів надіслана відповідачу 08.10.2015, а заявлений позов подано до суду в грудні 2015 року. За таких умов, представник відповідача вказує, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, представник відповідача додатково зазначає, що важливе значення має факт встановлення у відповідача наявності чи відсутності неповнолітніх дітей під час оформлення генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006.Позивачу було відомо про наявність у відповідача неповнолітніх дітей, проте жодних дозволів органу опіки та піклування при укладанні генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006 не було отримано, що є порушенням прав дитини. Зазначені обставини є підставою для визнання генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006 та іпотечного договору № 02-10/2994 від 24.10.2006 недійсними. Як зазначає представник відповідача Істотною обставиною для відмови у задоволенні позову є факт припинення договору поруки між позивачем та відповідачем-2 від 24.10.2006 з наступних підстав. Відповідач-1 неодноразово порушував строк оплати згідно генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006, починаючи з 2009 року, в зв'язку з чим позивачем порушено строк пред'явлення вимоги до поручителя, Відповідача-2. Крім того, в договорі поруки не зазначено коли він припиняється, а отже діє шестимісячний строк для пред'явлення вимоги. Враховуючи наведені обставини, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Під час розгляду справи судом, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 17 травня 2016 року витребувано від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» наступні документи: завірену копію кредитної справи [PERSON], оригінал чи належно завірену копію генерального договору №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року із відповідними додатками, завірені копії відомостей щодо сплати (повернення) суми банківського кредиту (тіла кредиту), відсотків та пені за генеральним договором №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року, з розрахунку за кожен місяць здійснення таких платежів, починаючи з часу укладання цього договору по день надання відповіді. Факт підтвердження направлення Відповідачу 1 та Відповідачу 2 вимог про дострокове погашення генерального договору №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року у зв'язку з простроченням сплати чергового обов'язкового платежу по договору. Зазначені документи надані до суду та оглянуті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, з викладених в ній підставах та поясненнях, які надані в судовому засіданні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, з підстав, викладених в письмових та усних запереченнях, наданих в судовому засіданні. Відповідач-2 в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлених в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та завірену копію кредитної справи [PERSON], вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи 24 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк та фізичною особою - [PERSON] уклали Генеральний договір №10-29/2599. Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах загального ліміту кредитування 135 000 доларів США. Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам не сплатив, чим грубо порушив умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 546 виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема заставою, порукою. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком також прийнято поруку [PERSON] (відповідач-2), про що укладено договір поруки №02-10/2995 від 24 жовтня 2006 року. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з п. 1.1 договору поруки 1 поручитель (відповідач - 2) зобов'язується перед кредитором (позивачем) солідарно відповідати за виконання позичальником (відповідачем -1) у повному обсязі зобов'язання за Генеральним договором №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року, а саме: повернення суми кредиту,сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що позичальник належним чином свої зобов'язання не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. 08 жовтня 2015 року позивачем направлені вимоги про усунення порушень зобов'язання на адресу відповідачів . Через невиконання своїх зобов'язань за Генеральним договором №10-29/2599 від 24 жовтня 2006 року загальний розмір заборгованості складає 2 052 337 гривень 06 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 138 597 гривень 57 копійок, сума заборгованості за відсотками - 552 571 гривень 43 копійок, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 93 635 гривень 51 копійка, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 98 592 гривні 70 копійок, розмір інфляційних витрат за кредитом - 77 427 гривень 97 копійок, розмір інфляційних витрат за відсотками - 91 511 гривень 76 копійок. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача посилається на відсутність у позивача доказів про порушення відповідачем умов договору та дати виникнення кредитної заборгованості. При цьому зазначає, що останній платіж було здійснено відповідачем 14.01.2011. Враховуючи викладені обставини, право позивача на звернення до суду виникло в лютому 2011, натомість досудова вимога про повернення коштів надіслана відповідачу 08.10.2015, а заявлений позов подано до суду в грудні 2015 року. За таких умов, представник відповідача вказує, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд вважає важливими дані твердження представника відповідача, натомість не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до наданої довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 13.06.2016 № 10.1-87/11508 розширений розрахунок (з зазначенням дати платежу, сплаченого боргу за кредитом, сплачених відсотків за кредитом) за Генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006, укладеним між позивачем та Відповідачем-1, надано за період з 15.11.2006 по 22.06.2015. Разом з тим, останній платіж за Генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006 Відповідачем здійснено 22.06.2015 на суму 1000 грн. Натомість, представником відповідача не спростовано відомостей наданих у вказаній довідці щодо розрахованого періоду сплати боргу, незважаючи на те, що суд неодноразово роз'яснював представнику відповідача його права та обов'язки. За таких умов, довідка ПАТ «Укрсоцбанк» від 13.06.2016 № 10.1-87/11508 є належним доказом відповідно до положень ст.58 ЦПК України, оскільки містить інформацію про предмет доказування. Втім, позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14. Приймаючи до уваги зазначені обставини, судом встановлено, що останній платіж за Генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006 Відповідачем здійснено 22.06.2015 на суму 1000 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості в грудні 2015 року, досудова вимога надіслана Відповідачу 08.10.2015. Крім того, за даними вказаними в поданій довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 13.06.2016 № 10.1-87/11508, надано розрахунок межах встановленого строку позовної давності, оскільки періодична сплата Відповідачами платежів з 2006 по 2015 преривала встановлений законом строк позовної давності. Отже, встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності при подачі позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості до Дарницького районного суду не порушений. Заява представника Відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною. Крім того, представник відповідача додатково зазначає, що важливе значення має факт встановлення у відповідача наявності чи відсутності неповнолітніх дітей під час оформлення генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006. Позивачу було відомо про наявність у відповідача неповнолітніх дітей, проте жодних дозволів органу опіки та піклування при укладанні генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006 не було отримано, що є порушенням прав дитини. Зазначені обставини є підставою для визнання генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006 та іпотечного договору № 02-10/2994 від 24.10.2006 недійсними. Разом з тим, аналіз зазначених посилань дає підстави для висновку, що доводи представника відповідача є хибними виходячи з наступного. Генерального договір № 10-29/2599 від 24.10.2006 та іпотечний договір № 02-10/2994 від 24.10.2006 є чинними на момент розгляду справи. Вказані договори не визнавались недійсними, в зв'язку з чим їх умови є обов'язковими та діють до моменту виконання зобов'язань. Крім того, наявність у відповідача неповнолітніх дітей, та неотримання позивачем жодних дозволів від органу опіки та піклування при укладанні генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006 не є підставою для звільнення Відповідачів від сплати кредитної заборгованості за умовами договору. Не менш важливими є посилання представника відповідача, що істотною обставиною для відмови у задоволенні позову є факт припинення договору поруки між позивачем та відповідачем-2 від 24.10.2006 з наступних підстав. Відповідач-1 неодноразово порушував строк оплати згідно генерального договору № 10-29/2599 від 24.10.2006, починаючи з 2009 року, в зв'язку з чим позивачем порушено строк пред'явлення вимоги до поручителя, Відповідача-2. Крім того, в договорі поруки не зазначено коли він припиняється, а отже діє шестимісячний строк для пред'явлення вимоги. Разом з тим, Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх кредитних зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦКУ, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦКУ про те, що порука припиняється, якщо банк протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного кредитного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах 6 місяців від дня настання цього строку. Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не порушено строк пред'явлення вимоги до поручителя, враховуючи, враховуючи, що останній платіж за Генеральним договором №10-29/2599 від 24.10.2006 Відповідачем здійснено 22.06.2015 на суму 1000 грн. Крім того, досудова вимога про усунення порушень зобов'язань Відповідачу -2 направлена 08.10.2015, яку він отримав 27.10.2015. Позов про стягнення кредитної заборгованості подано в грудні 2015 року. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач звертався до відповідачів з приводу добровільного погашення заборгованості по кредитному договору шляхом, направлення письмової вимоги про повернення боргу в порядку ст. 1050 ЦК України. Натомість, відповідачі, заборгованість не погасили, грошове зобов'язання виконано не було. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем та представником відповідача не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі обставини, викладені в письмових запереченнях спростовються письмовими доказами. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, тому: з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному порядку стягнення: 2 052 337 гривень 06 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 138 597 гривень 57 копійок, сума заборгованості за відсотками - 552 571 гривень 43 копійок, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 93 635 гривень 51 копійка, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 98 592 гривні 70 копійок, розмір інфляційних витрат за кредитом - 77 427 гривень 97 копійок, розмір інфляційних витрат за відсотками - 91 511 гривень 76 копійок. При задоволенні позовних вимог підлягають солідарному порядку стягнення з відповідачів на користь позивача сплачені позивачем по платіжному дорученню при зверненні до суду з даним позовом 30 785 гривень 06 копійок судового збору ( а. с. 6 ). На підставі ст.ст. 525, 526, 536, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1051, 1054, ЦК України,

Outcome: approved