Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності їй належить 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 57997 від 22 серпня 2000 року. Пізніше, після смерті свого чоловіка, на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1194 від 06 вересня 2010 року, вона отримала в спадок 1/6 частину вищевказаної квартири. Її син [PERSON] , який є відповідачем по справі, відповідно до договору дарування №4-1297 від 10 вересня 2010 року подарував їй належну йому 1/2 частину цієї квартири, після чого вона, позивач, стала єдиною власницею квартири [ADDRESS] . Вона, [PERSON] , зареєстрована та проживає у вищевказаній квартирі та, крім неї, в цій квартирі також зареєстрований її син - відповідач [PERSON] , [INFO] . Однак, її син [PERSON] не проживає у спірній квартирі дуже тривалий час, що підтверджується актом, складеним ОСББ «Оберіг» від 24 вересня 2019 року, та це можуть підтвердити свідки [PERSON] і [PERSON] , які проживають відповідно в квартирах № 59 та № 57 цього ж будинку. Враховуючи такі обставини та на підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, просить ухвалити рішення, яким визнати її сина [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 21 листопада 2019 року о 12.00 год., позивач [PERSON] не з`явилась та подала до суду заяву, зі змісту якої убачається, що вона просить розглядати справу без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 21 листопада 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 181848933, дата, час формування: 20.09.2019 15:38:42) позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 57997 , виданого виконкомом Львівської міської ради 22 серпня 2000 року, належить на праві власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Після смерті свого чоловіка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1194 від 06 вересня 2010 року, позивач [PERSON] успадкувала 1/6 частину вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] відповідно до договору дарування від 10 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером 4-1297, подарував своїй матері - позивачу [PERSON] належну йому 1/2 частину цієї квартири, після чого вона стала єдиним власником квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у вищевказаній квартирі та, крім неї, в цій квартирі також зареєстрований її син - відповідач [PERSON] , [INFO] . З акту, складеного ОСББ «Оберіг» 24 вересня 2019 року, вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі [ADDRESS] з січня 2000 року, що підтверджують [PERSON] і [PERSON] , які проживають відповідно в квартирах № 59 та № 57 цього ж будинку. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з приписами ч.1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та вищезазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved