Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 15 лютого 2012 року померла її мати [PERSON] в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований по вулиці Шевченка, № 55 в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області. До смерті матері вона проживала разом з нею в даному будинку. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 2 липня 1987 року, яке видано на підставі рішення Томашпільського районного виконавчого комітета № 97 від 21 травня 1987 року даний житловий будинок належить [PERSON], який доводився позивачу батьком. 14 липня 1993 року [PERSON] помер. Після смерті батька, згідно діючого на той час законодавства спадщину [PERSON] прийняла. Спадщину позивач прийняла в установлений законом строк, так як спільно проживала із [PERSON] [PERSON] звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.\~ В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак, надав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 12 лютого 2012 року в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є дочкою покійної [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV УР № 1146971 виданого 12 січня 1964 року [PERSON] сільською радою (а.с.6). Позивач 10.11.1985 року уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.9). В довідці № 1054 від 11 грудня 2018 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Томашпільського району вказано, що після смерті [PERSON], померлого 13 липня 1993 року, який постійно проживав в [INFO], залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані в с. Липівка по вул. Шевченка, 55 . Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишились дружина- Олійник О.Д., яка померла 12.02.2012 року, дочка [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON] Після смерті [PERSON], згідно діючого законодавства на той час, спадщину прийняла [PERSON] Після смерті [PERSON] спадкоємцем згідно заповіту, посвідченого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради за № 19 від 16.07.1999 року залишилась дочка [PERSON], яка в установлений законом строк, спадщину прийняла, а саме проживала на день смерті спадкодавця в спадковому будинку і продовжує проживати по даний час (а.с.15). В заповіті від 16 липня 1999 року [PERSON] заповіла все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, в тому числі житловий будинок дочці [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2014 року [PERSON] прийняла спадщину, а саме земельну ділянку після смерті [PERSON] (а.с.13). З свідоцтва про право власності на домоволодіння вбачається, що власником житлового будинку № 53 по вул. Шевченка є [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-АМ № 257552 13 липня 1993 року в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.7). Після смерті [PERSON] належного йому житлового будинку фактично успадкувала його дружина [PERSON], яка 12 лютого 2012 року померла. Довідкою, виданою Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 466/01-30 від 12 грудня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 17). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 486/0116 від 27 грудня 2018 року спадкова справа після померлої 12 лютого 2012 року [PERSON] заведена. До Томашпільської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON], якій видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с. 40-45). Згідно повідомлення державного нотаріального архіву Вінницької області спадкова справа на майно померлого 13 липня 1993 року [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.57). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції Ощадбанк № 28 від 14 грудня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 704 гривень 80 коп. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved