Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У жовтні 2006 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому зазначила, що 25 квітня 2003 року придбала на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15. 12.06.2013 р. [PERSON] селищна рада Овідіопольського району видала їй державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. В серпні 2006 року виконком [PERSON] селищної ради відмовив їй в наданні дозволу на будівництво жилого будинку на земельній ділянці і вона дізналась, що рішенням [PERSON] селищної ради від 16.09.2004 р. №446 частина належної їй земельної ділянки площею 0,0967 га була передана безоплатно для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у власність [PERSON] ([PERSON], а нині [PERSON]) [PERSON] [PERSON] ([PERSON], нині [PERSON]) [PERSON] селищною радою були видані державні акти на право власності на зазначену частину земельної ділянки. 17.03.2006 р. [PERSON] ( [PERSON], а нині [PERSON]) С.І. продала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частину земельної ділянки площею 0,05 га по вул. Березова,15 жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району [PERSON] Посилаючись на порушення відповідачами її законних прав та інтересів власника земельної ділянки [PERSON] з урахуванням уточнення позовних вимог просила: - визнати недійсним державний акт, бланк серії ЯА №163422, реєстраційний номер 010452900136, виданий 08.11.2004 р. [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0485, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15; - визнати недійсним державний акт, бланк серії ЯА №369594, реєстраційний номер 010452900136, виданий 08.11.2004 р. [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0485, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15; - визнати недійсним, укладений 17.03.2006 р. між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Овідіопольського району від 31.08.2006 р. №283 про відмову їй у наданні дозволу на будівництво жилого будинку на земельній ділянці, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15; - визнати незаконною та скасувати реєстрацію [PERSON] селищною радою договору дарування, укладеного 17.03.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] частини земельної ділянки, площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15; - визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] ( раніше [PERSON], [PERSON]) С.І. і [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15. (том 2, а.с. 217-220) В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] не визнали, посилаючись на його безпідставність. У березні 2007 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу 17.03.2006 р. набула право власності на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15. Встановлену нею огорожу земельної ділянки [PERSON] у вересні 2006 року демонтувала, встановила свою огорожу, самочинно розпочала будівництво жилого будинку, чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. З наведених підстав та з урахуванням уточнення позову [PERSON] просила зобов'язати [PERSON] не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою, знести огорожу, самочинно збудовану будівлю. (том 1, а.с. 68-69,103-104,132-133) У вересні 2009 року [PERSON] ([PERSON], нині [PERSON]) С.І. звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому зазначила, що 08.11.2004 р. у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0485, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15, встановила огорожу навколо неї. У жовтні 2006 року її огорожа була знесена [PERSON] і остання встановила свою огорожу земельної ділянки. Посилаючись, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, без дотримання встановленого порядку отримання правовстановлюючих документів, без розроблення технічної документації, без присвоєння кадастрового номера, ні попередньому власнику, ні [PERSON], що вона, тобто [PERSON] оформила документацію на земельну ділянку у відповідності до чинного законодавства, що [PERSON] самочинно розпочала будівництво жилого будинку на цій земельній ділянці, відповідач просила визнати [PERSON] незаконним володільцем земельної ділянки, зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] селищної ради Овідіопольського району від 02.11.2001 р. №524 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», вул. Березова,15. (том 1, а.с. 148-150, 184-186, 212-215) В судовому засіданні відповідачі [PERSON]Є і [PERSON] свої позови підтримали. [PERSON] позови [PERSON] і [PERSON] не визнала, посилаючись, що вони безпідставні. Представник [PERSON] селищної ради Овідіопольського району належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, а тому справа розглянута судом без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. ( том 2, а.с. 186,208,211,225) Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Статтею 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Підстави для припинення права власності на землю передбачені ст. 140 ЗК України, зокрема однією з підстав є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Порядок вилучення земельних ділянок регулюється положеннями ст. 149 ЗК України Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2003 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,15 га розміщену за №15 по вул. Березована території ж/м «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району. Договір купівлі-продажу був зареєстрований [PERSON] селищною радою Овідіопольського району. (том 1, а.с. 5) На підставі зазначеного вище договору 12 червня 2003 року [PERSON] виданий державний акт серії ІІ-ОД № 068925 на право приватної власності на землю. (том 1, а.с. 6) Рішенням № 283 від 31 серпня 2006 року виконкому [PERSON] селищної ради [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці до з'ясування обставин. (том 1, а.с. 7) Рішенням 13 сесії [PERSON] селищної ради № 446-ІУ від 16 вересня 2004 року затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок загальною площею 17,2423 га для будівництва та обслуговування жилих будинків і [PERSON] ([PERSON], а нині [PERSON]І.) передано у власність земельну ділянку площею 0,0967 га розміщену за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, та 08.11.2004 р. їй видано державний акт, бланк серії ЯА №163422, реєстраційний номер 010452900136, на право власності на цю земельну ділянку. (том 1, а.с. 221) В подальшому [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] і 08.11.2004 р. їй був виданий державний акт, бланк серії ЯА №369594, реєстраційний номер 010452900136 на право власності на спірну земельну ділянку. (том 1, а.с.41, 45) Згідно договору купівлі-продажу від 17 березня 2006 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], продав, а [PERSON] купила частину земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, і призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. (том 1, а.с. 36) Договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, ніким не оспорений та не визнаний недійсним. В установленому законом порядку частина належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0967 га не була у неї вилучена до її передачі у власність [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) С.І. Постановою Овідіопольського районного суду від 11.02.2013 р., яка набрала законної сили 19.11.2013 р., задоволено адміністративний позов [PERSON] до [PERSON] селищної ради Овідіопольського району, за участю третіх осіб [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) [PERSON], [PERSON] і визнано нечинним рішення ХІІІ сесії [PERSON] селищної ради №446-ІV від 16.09.2004 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок загальною площею 17,2423 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), розташованих в межах населеного пункту жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області та передачу у власність громадян земельних ділянок для вказаних цілей» - в частині відведення і передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0967 га по вул. Березова,15 жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району Одеської області у звязку з тим, що [PERSON] селищна рада порушила право власності [PERSON] на цю частину земельної ділянки, розпорядилася земельною ділянкою, яка не належала до комунальної власності. (том 2, а.с. 193-199) Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 р. визнано незаконним та нечинним рішення [PERSON] селищної ради Овідіопольського району №318-ІV від 23.03.2004 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі громадянам у власність» в частині наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки по вул. Березовій,15 в с. Мізікевича, ж/м «Червоний хутір», Овідіопольського району, у звязку з тим, що земельна ділянка на момент прийняття цього рішення залишалася у власності [PERSON] і [PERSON] селищна рада не вправі була нею розпоряджатися. (том 2, а.с. 174-178) Верховний Суд України у правовій позиції у справі №6-93цс13 від 23.10.2013 р. зазначив наступне: «Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.» Оскільки державні акти [PERSON] ([PERSON], а нині [PERSON]) С.І. на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0485, яка розташована по вул. Березова,15, ж/м «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, видані на підставі незаконного рішення 13-ї сесії ІV скликання [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 16 вересня 2004 року №446-ІV, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання цих державних актів недійсними та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] ([PERSON], а нині [PERSON]) С.І. на цю земельну ділянку суд вважає обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним, укладеного 17.03.2006 р. між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] договору купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою стаття 203 цього Кодексу. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Пленум Верховного Суду України п 10. постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. [PERSON] Верховний Суд України у подібних справах №6-164цс14 від 29.10.2014 р., №6-170цс14 від 19.11.2014 р., №6-67цс15 від 13.05.2015 р., висловив правову позицію, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, у якій зазначив наступне: «Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. [PERSON] спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.» [PERSON] не була стороною укладеного 17 березня 2006 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], і [PERSON] договору купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, а тому належним способом захисту порушеного права власності [PERSON] в цій ситуації є витребування майна земельної ділянки від нинішнього його володільця [PERSON] шляхом предявлення віндикаційного позову. Обраний [PERSON] спосіб захисту її права власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону, а тому правові підстави для задоволення її позовних вимог у цій частині відсутні. Оскільки у [PERSON] не витребувана і залишається у її власності станом на цей час земельна ділянка площею 0,05 га, яка розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району, є передчасними та не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON]: - до [PERSON] селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення виконкому цієї ради від 31.08.2006 р. №283 про відмову [PERSON] у наданні дозволу на будівництво жилого будинку на спірній земельній ділянці; - визнання недійсним державного акта на право власності [PERSON] на цю земельну ділянку і скасування державної реєстрації цього права. [PERSON] селищна рада зареєструвала не договір дарування, а договір купівлі-продажу, укладений 17.03.2006 р. між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,05 га, що розташована за №15 по вул. Березова жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича Овідіопольського району. Договір дарування спірної частини земельної ділянки між [PERSON] і [PERSON] не укладався, а тому є безпідставними та не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконною та скасування реєстрації [PERSON] селищною радою договору дарування зазначеної вище частини земельної ділянки. ( том 1, а.с. 36 зв.) Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) С.І. набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі незаконного рішення [PERSON] селищної ради, всупереч законних прав та інтересів [PERSON], у звязку з чим відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) С.І. до [PERSON], [PERSON] селищної ради про визнання [PERSON] незаконним володільцем земельної ділянки, зобовязання звільнити земельну ділянку, визнання недійсним рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 02.11.2001 р. №524 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га по вул. Березова,15 жилмасиву «Червоний хутір» с. Мізікевича [PERSON] Посилання [PERSON] на обгрунтування її зустрічних позовних вимог, що державні акти на права власності на імя [PERSON] і [PERSON] не видавались, судом до уваги не приймаються тому, що і [PERSON] і [PERSON] право власності на земельну ділянку набули на підставі договорів купівлі-продажу, а не в порядку приватизації. Крім того, з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2003 р. слідує, що право власності [PERSON] було також підтверджено державним актом на право приватної власності на землю ТЇ №2562-18 від 24.04.2003 р., виданого на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2002 р. (том 1, а.с. 5, 219) В дійсності державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку [PERSON] видавався, що підтверджено листом начальника відділу Держкомзему у Овідіопольському районі та копією цього державного акта. (том 1, а.с. 447,449-450 ) Суд також враховує, що державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] був виданий на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.2003 р. є похідним і залежить від законності цього договору купівлі-продажі. В той же час договір купівлі-продажу ніким не оспорений, не визнаний недійсним і відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним. У встановленому законом порядку земельна ділянка у [PERSON] не вилучалась. За таких обставин суд дійшов до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання останьої незаконним володільцем земельної ділянки, зобовязання звільнити земельну ділянку, визнати недійсним рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 02.11.2001 р. №524 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки. [PERSON] також набула право власності на 0,05 га спірної земельної ділянки з порушенням законних прав та інтересів власника цієї ділянки [PERSON], не надала будь-яких допустимих доказів, що саме на цій частині земельної ділянки [PERSON] розпочала будівництво жилого будинку, встановила навколо неї огорожу, а тому відсутні правові підстави для задоволення її зустрічних позовних вимог до [PERSON] про зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, знести огорожу та самочинно побудовану будівлю. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підляють стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 грн. (том 1-2)

Outcome: partial