Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що нею та [PERSON] під час перебування в шлюбі було придбано будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,55 га, розташовану за цією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Зазначає, що згідно акту опису і арешту майна від 27.11.2014 року, складеного державним виконавцем ВДВС Компаніївського РУЮ, зазначене майно було обтяжене арештом у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду. Вважає, що накладення арешту на усе майно порушує її права, оскільки вона не є боржником за вказаним виконавчим провадженням та не повинна відповідати за зобов'язання своїм майном, так як вказане майно було придбане подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі за рахунок коштів сімейного бюджету і є їх спільною сумісною власністю. Тому, виходячи з положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», просила визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину майна, звільнити з-під арешту та виключити з акту опису та арешту майна спірний будинок та земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що являється пенсіонером, окрім спірного будинку іншого житла не має, на її утриманні перебуває дитина інвалід, та в разі реалізації житла їй з дитиною буде ніде проживати. Просила задовольнити позов та виключити з акту опису та арешту майна ? частину будинку та земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, підтвердив факт придбання будинку та земельної ділянки в період шлюбу, просив позов задовольнити. Представник ВДВС Компаніївського РУЮ Кіровоградської області в судовому засіданні пояснив, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача заборгованості на користь фізичних осіб. Державним виконавцем було виявлено майно боржника, на яке накладено арешт. За наявності підстав для визнання арештованого майна спільною сумісною власністю подружжя не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1983 року по 23.10.2006 року, що підтверджується відміткою в паспорті позивача та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.54-55). Згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.04.1989 року відповідач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.64). Вказаний житловий будинок був проданий колгоспом ім. Тельмана (нині СВК «Нива» гр. [PERSON], вартість будинку виплачена повністю в 1992 році, що підтверджується довідкою СВК «Нива» від 26.11.2014 р. № 198 (а.с.61). Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії КР №000360 від 14.08.2000 року [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,55 га., переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 62). Майно було придбано під час перебування в шлюбі з [PERSON] 27.11.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Компаніївського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчих листів № 1111/6886/12 від 09.07.2013 р., 11.09.2013 р., 23.09.2013 р. складено акт опису й арешту майна - житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 67-68). 25.12.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Компаніївського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчих листів № 1111/6886/12 від 09.07.2013 р., 11.09.2013 р., 23.09.2013 р. складено акт опису й арешту майна - земельної ділянки, площею 0,55 га, розташованої по [ADDRESS] (а.с. 65-66). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв'язку з чим має бути дотриманий порядок звернення стягнення на них. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Отже, державний виконавець на підставі ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» перед зверненням стягнення на весь житловий будинок та земельну ділянку, які є об'єктом права спільної сумісної власності, повинен звернутися до суду з поданням для визначення частки боржника. Статтею 73 СК України передбачено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Таким чином, звернення стягнення на об'єкт права спільної сумісної власності в цілому, без попереднього визначення частки боржника та виділення її в натурі суперечить ст. 73 СК України, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 371 ЦК України тощо та порушує право щодо володіння, користування та розпорядження будинком і земельною ділянкою як об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спірне майно набуте позивачем та [PERSON] за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, тому вимоги позивачки про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частку майна є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Вимога про звільнення з під арешту та виключення з акту опису та арешту майна житлового будинку та земельної ділянки підлягає задоволенню частково, а саме в частині описаного та арештованого майна, що належить позивачу.

Outcome: partial