Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10 вересня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через конфлікти на побутовому ґрунті, діаметрально протилежні погляди на побудову сімейних відносин, через що втрачене почуття любові та поваги, припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 23 квітня 2014 року сторонам надавався строк для примирення у два місяці і провадження у справі на цей час зупинялось після чого ухвалою суду від 25 червня 2014 року було відновлене. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явився, направивши свого представника, який подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності та в заочному порядку, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, вказавши, що спільне господарство сторони не ведуть, подружні стосунки припинили і проживають окремо з 01 лютого 2012 року. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 вересня 2004 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис №148 та підтверджується свідоцтвом про одруження в копії (а.с. 9). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи в копіях (а.с. 10,11). Спільне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння на ґрунті побутових проблем, сварок, протилежних поглядів на побудову сімейних відносин, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного та з 01 лютого 2012 року сторони проживають окремо, припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Спір з приводу місця проживання дітей із матір'ю (відповідачем) відсутній. Вжиті ухвалою суду від 23 квітня 2014 року заходи до примирення подружжя до збереження шлюбу не призвели. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, наявність підстав для розірвання шлюбу. З урахування клопотання позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати на його рахунок.

Outcome: approved