Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона та її мати - [PERSON], на підставі ордеру, виданого виконкомом Новомосковської міської ради, отримали право на заселення в квартиру №194 в будинку №53 па вул. Радянська в м.Новомосковську Дніпропетровської області. У вказаному будинку як член родини головного квартиронаймача був зареєстрований відповідач, який на момент реєстрації був чоловіком позивача та з яким остання проживала до 2012 року. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. В травні 2014 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з означеної квартири. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування означеною квартирою. Позивач надала суду заяву згідно якої просила розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Третя особа у справі в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, у відповідності до якої просить проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечила. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що матері позивача - [PERSON] з сімєю у складі двох осіб [PERSON]О, [PERSON] 21 січня 1993 року видано ордер на житлове приміщення житловою площею 27,25 кв. м, за адресою: [ADDRESS] /а.с. 5/. 29 квітня 1993 року позивач та відповідач офіційно здійснили державну реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі /а.с.5, 7/. Як вбачається з акту Товариства з обмеженою відповідальністю «КК «КомЕнерго-Новомосковськ», складеного 18 грудня 2015 року, комісією в складі інспектора Вербицької В.В, мешканців квартир №190 та 192 в будинку №53 по вул. Радянській в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, за участю власника квартири №194, відповідач з 2012 року не мешкає у зазначеному квартирі /а.с.6/. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому на підставі ордеру спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 487 гривні 20 копійок.

Outcome: approved