Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті», про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] зайво отримані грошові кошти у сумі 6 690,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 грудня 2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] , укладено кредитний договір №2857483/N-8. ПАТ «ІМЕКСБАНК» був ліквідований 26.01.2015 року. 16 січня 2015 року позивач отримав повідомлення про те, що між ПУБЛІЧНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІМЕКСБАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» було укладено договір відступлення права вимоги №191/10040, відповідно до якого ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» набув права вимоги нового кредитора згідно з кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] та йому було запропоновано оплати заборгованість у розмірі 6690,00 грн. Дане зобов`язання мною було виконано. Позивач вказує, що 29 травня 2015 року отримав довідку від ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» про погашення кредиту, в якому зобов`язання Позичальника по погашенню кредиту перед Новим кредитором за укладеним кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, виконанні у повному обсязі. Позивач зазначає, що на початку вересня отримав повідомлення від працівника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про необхідність оплатити 6690, 00 грн. в рахунок заборгованості по кредиту. Позивач погодився, оскільки ще мав непогашений кредит в іншому Банку приблизно на таку ж суму. 29 вересня 2020 року в 10.55 год. ним був здійснено платіж на суму 6690.00 гривень на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», про що свідчить квитанція від АТ КБ «ПриватБанк». 29 вересня 2020 року о 11.17 год. позивач отримав на пошті гарантійний лист від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про факт переходу всіх прав за Кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, що був укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] , сума оплати 6960 грн. Однак, зобов`язання за кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року він виконав відповідно до довідки про погашення кредиту від ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» станом на 29 травня 2015 року. Позивач вважає, що 29 вересня 2020 року ним було повторно сплачено грошові кошти за кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року. Позивач повідомив Відповідача, що повторно виконав зобов`язання за договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, однак відповідач категорично відмовились повернути кошти. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути на його користь помилково повторно сплачені грошові кошти. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 30.12.2020 року матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті», про стягнення зайво сплачення коштів, передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Пономаренко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті», про стягнення зайво сплачення коштів. 04.08.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у якому відповідач просив суд відмовити задоволені позову у повному обсязі, та зазначив, що 24.12.2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] , рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі №916/1253/15 Договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 року на підставі якого відбулась заміна кредитора визнано недійсним та зобов`язано ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» повернути АТ «ІМЕКСБАНК» за актом приймання передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи. У відзиві зазначено, що 17.01.2020 року укладено договір №115 між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до вимоги якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за кредитним договором №2857483/N від 24/12/2013 року. А тому відповідач є належним кридетором, а кошти сплачені на рахунок ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» не погашають заборгованість позивача за кредитним договором, а тому повернути безпідставно отримані кошти повинні саме ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» Окрім того, у відзиві зазначено заперечення щодо витрат на правову допомогу, оскільки позов підписано особисто позивачем і ніяких доказів, щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано, а тому правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві просив розгляд справи проводити за відсутності свого представника, за наявними у матеріалах справи документами. Третя особа в судове засідання не з`явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила.. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що 24 грудня 2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] , укладено кредитний договір №2857483/N-8. ПАТ «ІМЕКСБАНК» був ліквідований 26.01.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, що 16 січня 2015 року позивач отримав повідомлення про те, що між ПУБЛІЧНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІМЕКСБАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» було укладено договір відступлення права вимоги №191/10040, відповідно до якого ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» набув права вимоги нового кредитора згідно з кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] та йому було запропоновано оплати заборгованість у розмірі 6690,00 грн. (а.с. 6). Відповідно до довідки про поранення кредиту від 29 травня 2015 року вих. №475, у якій ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» повідомляє, що між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року і станом на 29.05.2015 рік, зобов`язання Позичальника по погашенню кредиту перед Новим кредитором за укладеним кредитним договором, виконанні у повному обсязі. Крім того, 29 вересня 2020 року позивач гарантійний лист від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про факт переходу всіх прав за Кредитним договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року, що був укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] , сума оплати 6960 грн. (а.с. 5). Так, згідно копії квитанції №0.0.1852476401.1 від 29.09.2020 року було здійснено платіж на суму 6690.00 гривень на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» із призначенням платежу погашення за кд. 2857483/N-8 від 24.12.2013 (а.с. 8). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213. ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондиційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Враховуючи те, що позивачем повторно виконано зобов`язання за договором №2857483/N-8 від 24 грудня 2013 року у сумі 6690,00 грн., суд дійшов висновку, що отримання відповідачем коштів в розмірі 6690,00 грн. у рахунок погашення заборгованості за договром №2857483/N-8 є безпідставним. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 6690,00 грн. В свою чергу, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2800,00 грн. слід зазначити наступне. Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2800,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Однак, всупереч вищенаведених положень ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги, крім того сама позовна заява підписана особисто позивачем та у позовній заяві та додатках відсутня інформації про наявність у позивач свого представника. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved