Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

У вересні позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 13 273, 24 грн, суму інфляційних нарахувань у розмірі 2 251, 63 грн, 3 % річних 701, 05 грн, а всього 16 225, 92 грн, а також судовий збір в розмірі 1 921, 00 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» обслуговує будинок [ADDRESS] та надає його співвласникам житлово-комунальні послуги. При цьому, [PERSON] проживає та є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4721. 24 жовтня 2017 року між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до [PERSON] , з яким відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі, було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у відповідності до якого у квартирі відповідача встановлено, опломбовано та проведено повірку лічильників обліку гарячої води та теплової енергії. Відповідач у добровільному порядку заборгованість з оплати житлово-комунальні послуги не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, на підставі частини першої статті 27 ЦПК України. Ухвалою судді від 20 вересня 2019 року у справі прийнято до свого провадження. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останньою відомою адресою місця проживання (перебування) відповідача, зареєстрованою у передбаченому законом порядку, проте у суду відсутні відомості про отримання відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є експлуатуючою організацією, якою прийнято на обслуговування житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири № 121 за вказаною адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2011 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 4721. Сторонами у справі 15 вересня 2011 року укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій, згідно з яким предметом договору є забезпечення позивачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , де знаходиться квартира № 121 , належна відповідачеві, відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги за встановленим тарифом у строк та на умовах що передбачені цим договором. Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до частини другої-четвертої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. За умовами пункту 1 частини першої ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з пунктом 5 частини другої ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З матеріалів справи вбачається, що станом за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2019 року заборгованість відповідача за оплату житлово-комунальних послуг перед позивачем становить 13 273, 24 грн, до якої входить борг у розмірі 4 625, 09 грн за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 2 868, 16 грн - централізоване опалення, повірка теплолічильника - 243, 00 грн, 5 539, 22 грн - гаряче водопостачання, суму інфляційних нарахувань у розмірі 2 251, 63 грн, 3 % річних 701, 05 грн. Відповідно до частини першої ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із пунктом 5 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1 921, 00 грн.

Outcome: approved