Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] РДА про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2002 року померла його баба [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) ,відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай). Після смерті баби фактично спадщину прийняла її дочка [PERSON] та заволоділа спадковим майном . В 2007 році [PERSON] померла. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері [PERSON], має намір успадкувати право на земельну частку (пай) , однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину , оскільки відсутній правовстановлюючий документ , а саме оригінал сертифікату на право на земельну частку. Прохав визнати право на земельну частку (пай) в порядку спадкування . В березні 2017 року позивач уточнив позов вказавши , що в березні 2017 року позивач дізнався , що баба на праві приватної власності мала земельну ділянку , що підтверджує державний акт на право власності на земельну ділянку, однак вказаний державний акт вона не отримала . Оскільки державний акт на приватної власності на земельну ділянку не витребуваний з відділу Держгеокадастру , то пред»явити оригінал документа у нотаріальну контору позивач не може .Іншим шляхом питання про спадщину вирішити не можливо , тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав. Прохав поновити строк звернення до суду та визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку , яка належала [PERSON] та яку фактично успадкувала мати позивача [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити . Представники відповідачів [PERSON] РДА, Мурафської сільської ради у судове засідання не з»явилися , подали заяви слухати справу у їх відсутність , проти позову не заперечували , просили вирішити справу на розсуд суду . Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , на підставі рішення [PERSON] РДА від 20.08.1997 року № 613 , належить право на земельну частку (пай) у землі , яка перебуває у колективній власності Мурафського КСП розміром 4,50 в умовних кадастрових гектарах . Згідно довідки відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Харківської області від 01.03.2017 року , на [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП « Мурафське» зареєстровано сертифікат серії ХР №0229741 за №401 , сертифікат отриманий. Крім того , в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян на ім»я [PERSON] зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,2748 га , розташованої на території Мурафської сільської ради , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , серії 1-ХР № 105545 від 15 травня 2003 року № 390 , державний акт не отриманий. Відповідно до свідоцтва про смерть 1-ВЛ № 355988 , [PERSON] померла 20 листопада 2002 року в с.Мирне Краснокутського району Харківської області. Довідка Мурафської сільської ради від 26.12.2016 року свідчить про те, що дійсно [PERSON] була зареєстрована в [INFO] та вибула в зв»язку зі смертю . На день смерті вона проживала спільно з дочкою [PERSON] По сільській раді посвідчувався заповіт від 09.10.1989 року. Згідно заповіту , посвідченого секретарем Мурафської сільської ради від 09.10.1989 року , [PERSON] заповідала все своє майно та все те , що мала право на момент смерті, заповідала своїй дочці [PERSON] Так як спадщина відкрилася в 2002 році, то застосуванню підлягає ЦК України ( в ред. 1963 року). [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після [PERSON]Ю, та такою , що спадщину прийняла , оскільки фактично заволоділа спадковим майном на підставі ст.549 ЦК України . [PERSON] померла 28 грудня 2007 року , про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ №151607. Враховуючи , що спадщина відкрилася в 2007 році, застосуванню підлягають норми ЦК України ( в ред.2004 року). Відповідно до відповіді [PERSON] ДНК від 10.02.2017 року , після смерті [PERSON], [PERSON] спадкові справи не заведені, заяви про прийняття спадщини та відмову від неї не надходили , свідоцтва про прийняття спадщини не видавилася. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців не має. Заповіт [PERSON] не складався. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача. Відсутність державного акту на право власності на земельну ділянку, є перешкодою для позивача отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину . Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON], до складу спадкового майна входить земельна ділянка ,яка знаходиться на території Мурафської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того , позивач просить поновити йому строк звернення до суду . Суд, розглянувши дане клопотання , вважає його задовольнити , оскільки строк пропущений з поважних причин.

Outcome: approved