Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У жовтні 2013 року заявники звернулися до суду з заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 серпня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції , актовий запис № 1152. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони різні по характеру, не можуть знайти спільної мови при вирішенні сімейних питань, а тому просять суд шлюб розірвати. Між подружжям укладено договір та визначено місце проживання і виховання малолітньої дитини, порядок сплати аліментів на її утримання. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, заяву підтримав. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду справи . Надала заяву в якій прохає справу розглянути у її відсутність, проти задоволення заяви вона не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Так, відповідно до ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст.104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. Нормою ст.109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено , що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції , актовий запис № 1152. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Заявники досягли згоди щодо порядку сплати аліментів на утримання дитини , визначення місця проживання і виховання дитини шляхом укладення Договору між батьками про проживання , виховання дитини від 25.10.2013 року. З матеріалів заяви вбачається, що заявники намірів поновлювати шлюбні стосунки та примиритись не мають, дитина залишається проживати разом з матір'ю [PERSON] Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе і суперечить інтересам подружжя та дитини. На момент постановлення рішення судом сплинув строк, передбачений ч. 4 ст. 109 СК України, на протязі якого сторони заяву про розірвання шлюбу не відкликали. Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.. 235 ч.7 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. Заявником [PERSON] в заяві про розірвання шлюбу не ставиться питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу.

Outcome: approved