Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрований 04 лютого 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, на підставі актового запису №28 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 грн. на кожного, та стянути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 704,80 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі\~однієї третини\~ його\~заробітку (доходу),\~алене\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку на\~дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто \~з 04.12.2018 року, до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 02.06.2023 року, а потім у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 25.01.2027 року, на стягненні на її користь судового збору не наполягала. В судове \~засідання позивач [PERSON] \~не зявилася, \~надала суду заяву, в якій свої змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність.( а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився,\~\~\~надав суду заяву, в якій змінені позові вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність\~( а.с.30) У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї\~ державою\~ полягає,\~ зокрема,\~ в\~ тому,\~ що\~ шлюб\~ може бути розірвано в судовому порядку лише за умови,\~ якщо встановлено,\~ що подальше\~ спільне\~ життя\~ подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. \~Згідно \~ст.\~112\~ч.2\~Сімейного кодексу\~України суд\~постановляє рішення\~про розірвання\~шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне проживання\~чоловіка й\~дружини та\~збереження шлюбу\~суперечать інтересам\~одного з\~них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 04 лютого 2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, на підставі актового запису №28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 131635 (а.с.6). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 013127, актовий запису № 132 ( а.с.11 ) та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №171031, актовий запису № 60( а.с.12 ) Спільне життя з відповідачем не склалося, через постійні конфлікти, непорозуміння та суперечки, внаслідок чого між ними припинилися шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 113 СК України\~ \~\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачка \~просить надалі іменуватися цим прізвищем. \~ Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують,\~ спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114\~Сімейного кодексу\~України -\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, проживають окремо. Згідно довідки № 134 від 30.01.2019 року, виданої Степанівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають з матірю і знаходяться на її утриманні (а.с.28). Відповідно до ч.2\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3\~ст.51 Конституції України\~). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі досліджених доказів суд втановив, що позивач усі витрати по утриманню, догляду дітей несе особисто. Відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальності «ВК Металіка» з 04.01.2019 року, оператором станку, що підтверджується довідкою №49-01-19 виданої ТОВ «ВК Металіка» від 31.01.2019 року (а.с.31). Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~ від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дітей. Згідно зі ст. 180 СК України, обоє батьків зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини 3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5\~ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину\~однієї чверті, на двох дітей\~однієї третини, на трьох і більше дітей\~половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено з 01.01.2019 року прожитковий мінімум дітей віком від 6 років до 18 років - 2027 грн. Згідно ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Беручи до\~уваги наведене\~і виходячи\~із встановленого\~державою розміру\~прожиткового мінімуму\~для дітей\~відповідного віку\~та обоюдного\~обов'язку\~батьків на\~їх утримання,\~а також\~обставини для\~необхідного рівня\~життя дитини,\~гармонійного розвитку,\~суд вважає\~доцільним визначити\~розмір аліментів\~для утримання\~неповнолітніх дітей\~в розмірі\~однієї третини\~ його\~заробітку (доходу),\~алене\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку на\~дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто \~з 04.12.2018 року, до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до 02.06.2023 року, а потім у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 25.01.2027 року. Статтею 191\~СК України\~\~передбачено,\~що аліменти\~на дитину\~присуджуються за\~рішенням суду\~від дня\~пред'явлення\~позову. Суд роз'яснює, що згідно зі\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На підставі ст.ст.24,ч.3ст.105,110,112,113,115,141,180,182,183,191,192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved