Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок-3» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] та постійно проживає за вказаною адресою. Починаючи з 2007 року та по теперішній час, вона регулярно та своєчасно сплачує комунальні послуги, відповідно до тарифів, які були затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради №410 від 22.02.2007 та за №3850 від 11.12.2008. В серпні 2017 року позивачка звернулася до відповідача за довідкою про склад родини для того щоб оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. 10 серпня 2017 року позивачу була видана довідка про склад родини, в якій було зазначено заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкової території у сумі 4080,60 грн. Також було зазначено, що позивач не виконує рішення суду щодо стягнення з неї заборгованості, а саме судовий наказ №2н-1089/2010 від 02.08.2011 щодо стягнення з неї суми заборгованості. Внаслідок вказаної довідки, в оформленні субсидії позивачу було відмовлено. Що стосується наявного судового наказу №2н-1089/2010 від 02.08.2011, то позивач вважає, що строк його виконання сплинув у 2014 року і станом на листопад 2017 року, відповідно до довідки АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області №5396 від 16.11.2017, відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] З 2009 року відповідач щомісячно нараховує позивачу заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги. Заборгованість утворилась внаслідок того, що позивач не погоджується із завищеними тарифами на оплату комунальних послуг, які встановив відповідач. Позивач щомісячно здійснювала оплату комунальних послуг за тарифами, що були затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради №3850 від 11.12.2008. Відповідно до акту звірки від 13.11.2017 заборгованість за період з грудня 2010 року по серпень 2014 року становить 2585,08 грн. Позивач вказує на те, що вона регулярно здійснює оплату житлово-комунальних послуг, а також сплатила наявну заборгованість за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року, після чого вона звернулася до відповідача із заявою про списання безнадійної заборгованості, утім їй було відмовлено. Таким чином, на підставі зазначеного, позивачка просить суд зобовязати відповідача списати з особового рахунку по квартирі [ADDRESS], безнадійну заборгованість по квартплаті за комунальні послуги у розмірі 2585,08 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов, та просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що не заперечували учасники справи. В серпні 2017 року позивачка звернулася до відповідача за довідкою про склад сімї, для надання документів з метою оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. 10 серпня 2017 року та 17 жовтня 2017 року [PERSON] ОСББ «Затишок-3» видані довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, в яких надано інформацію про наявність у [PERSON] заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території в розмірі 4080,60 грн. та 2473,89 грн. відповідно, а також зазначено, що остання не виконує вимоги судового наказу №2-1089/2010 від 02.08.2011 щодо стягнення заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території. (а.с.3,4). Актом звіряння взаємних розрахунків від 07.11.2017 за №193 встановлено, що заборгованість [PERSON] за період з 01.12.2010 по 07.11.2017 за житлово-комунальні послуги становить 2585,08 грн. [PERSON] звернулася до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок-3» з питання про списання боргу за період з 2009-2014 роки. Протоколом №7 засідання правління ОСББ «Затишок-3» від 29 вересня 2017 року запропоновано мешканці квартири №50 [PERSON] скласти договір реструктуризації по погашенню боргів минулих років, або винести на голосування загальних зборів всіх співвласників ОСББ «Затишок-3» (а.с.25). Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте, вищевказані норми права не містять обов'язку виробника або виконавця житлово-комунальних послуг щодо списання поточної заборгованості зі сплати за надані комунальні послуги на вимогу споживача. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України). З огляду на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін необхідно дійти висновку про те, що зобов'язання юридичної особи - ОСББ щодо списання заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Відповідач ОСББ «Затишок-3» є юридичною особою і, як пояснила представник відповідача [PERSON], яка є головою правління, в ОСББ ведеться бухгалтерський облік відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського обліку, звітності і контролю господарських операцій), визначає при працівників на підписання бухгалтерських документів: затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додатково: систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складати зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарти бухгалтерського обліку) «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, відноситься до господарської діяльності підприємства. Особовий рахунок, який ОСББ «Затишок-3» відкритий на ім'я [PERSON] є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішньогосподарського документа будь яких сум є правом відповідача. Таким чином законодавством не встановлено процедури визнання боргу за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості і може бути предметом спору у разі звернення відповідача до позивача з позовом щодо стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території. Посилання позивача на пункт 14.1.11 статті 14 Податкового кодексу України є недоречним, оскільки ця стаття визначає тільки поняття, а не механізм списання боргу. Крім того, на спірні правовідносини вказана норма права не розповсюджується, оскільки статтею 1.1 ПК України встановлено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. З огляду на викладене, враховуючи ч.2 ст.16 ЦК України, та те, що суд не є тим органом, який здійснює виключення (списання) з особистого рахунку заборгованості, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу. З урахуванням результату розгляду справи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed