Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2006 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою був укладений Кредитний договір № б/н. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідачка зобов'язалася своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 19 887 грн. 32 коп., у тому числі: - 4 990 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; - 13 473 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання батьківських послуг; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 923 грн. 21 коп. - штраф ( процентна складова). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині тіла кредиту у розмірі 4 990 грн. 35 коп. Пояснила, що існує заборгованість, проте даний позов не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням строку позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Крім того, зазначила, що розрахунки заборгованості є необґрунтовані та просила звернути увагу суду на те, що строк дії картки закінчився у травні 2010 року, нова картка не видавалася та нових договорів на пролонгацію даного договору вона не підписувала. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 02 серпня 2006 року між позивачем та відповідачкою був укладений Кредитний договір № б/н та підписані Умови надання банківських послуг (а. с. 5-9). Відповідно до укладеного договору, Банк надав відповідачці кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до п. 6.5 Умов та правил надання батьківських послуг відповідач зобов'язався виплачувати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також виплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним Договором. Згідно п. 9.3 Умов та правил надання батьківських послуг картковий рахунок відкритий на невизначений строк, а п. 9.12 передбачено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов'язань. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання батьківських послуг при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому зобов'язанню, передбаченого договором, більше ніж на 90 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачці кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, остання, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконала. У зв'язку з чим станом на 03.11.2013 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 19 887 грн. 32 коп. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У судовому засіданні позивачка посилалася на пропуск позивачем строків позовної давності. У ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення строків позовної давності укладається в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність:скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Пунктом 9.12 Умов та правил надання батьківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У судовому засіданні сторони зазначили, що про припинення дії договору жодна зі сторін не повідомляла, а отже, договір пролонгувався та діє, строк позовної давності не пропущено. Крім того, суд враховує п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, однак у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону це стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідачки на підставі ст. ст. 526, 611 ЦК України слід стягнути на користь позивача 19 887 грн. 32 коп., а саме: - 4 990 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; - 13 473 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання батьківських послуг; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 923 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова). Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved