Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 67\~854,43 грн. за заподіяну шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.06.2013 року о 08-30 год. в м. Києві по просп. Червонозоряний, 35, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Королла», в.н. [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», під час зміни напрямку руху, а саме повороту ліворуч та перетнув двійну суцільну лінію розмітки, не надав дорогу автомобілю «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, в результаті зіткнення автомобіль марки «Хонда», д.н.з. [NUMBER] відкинуло на припаркований автомобіль «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , від поштовху відкинуло на дерево. В результаті дорожньо-транспртної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.07.2013 року встановлено, що вищевказана ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем\~п.п. 10.1, 10.4, 33 «4.1», 34 «1.3» ПДР\~та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП. Представник вказує, що автомобіль «Тойота Королла», в.н. [NUMBER] , є власністю держави та належить військовій частині [NUMBER] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.08.2016 року позов [PERSON] до військової частини [NUMBER] про стягнення матеріальної шкоди, задоволено частково та вирішено стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] кошти в розмірі 66\~666,56 грн. матеріального та морального відшкодування та судовий збір в розмірі 1187,87 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 06.02.2017 року (суддя Роман О.А.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.10.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 15.06.2013 року позивач керував транспортним засобом «Тойота Королла», в.н. [NUMBER] , виконуючи свої службові обов`язки, здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда Сівік», д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] . У зв`язку із пошкодженням автомобіля «Хонда Сівік», д.н.з. [NUMBER] , її власницею було пред`явлено позов до Військової частини [NUMBER] , оскільки [PERSON] під час зіткнення виконував свої службові повноваження. Позов про стягнення шкоди було пред`явлено [PERSON] до військової частини [NUMBER] , яка несе відповідальність за шкоду завдану під час виконання обов`язків військовослужбовців військової частини [NUMBER] . Вказує, що позивачем не надано доказів відшкодування завданої шкоди власнику транспортного засобу «Хонда Сівік», д.н.з. [NUMBER] , що в випадку застосування регресного відшкодування є імперативною умовою пред`явлення застосування регресу. Крім того, вважає, що сума стягнення є необґрунтованою та належним чином не доведена. Представником позивача була подана відповідь на відзив представника відповідача, в якій зазначено про те, що відповідно до платіжних доручень № 8377 від 22.11.2016 року та № 8376 від 22.11.2016 року військова частина [NUMBER] Національної гвардії України виконала рішення Подільського районного суду м. Києва та виплатила кошти у повному розмірі, власнику пошкодженого транспортного засобу «Хонда Сівік», д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що відповідно до витягу з наказом командира військової частини [NUMBER] ВВ МВС України було закріплено автомобіль «Тойота Королла», шасі № [NUMBER] , в.н. [NUMBER] , старшого водія 3-го автомобільного відділення 3-го автомобільного взводу автомобільної роти за старшим солдатом [PERSON] . Представником відповідача були подані додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що розмір грошового забезпечення [PERSON] на момент проходження служби у 2013 році складав 847,5 грн., а тому у відповідності до «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджену Постановою Верховної Ради України, а також за умови доведення позивачем наявності правових підстав для стягнення з [PERSON] суми коштів в порядку регресу, максимальний можливий розмір стягнення складає 847,5 грн. Представником позивача була подана відповідь на додаткові письмові пояснення представника відповідача, в яких зазначав, що військова частина призначена для здійснення матеріально-технічного та інших видів забезпечення Головного управління Національної гвардії України. Основними завданнями військової частини є організація та здійснення заходів технічного, тилового й інших видів забезпечення службово-бойової і повсякденної діяльності Головного управління Національної гвардії України, а також за рішенням Головного управління Національної гвардії України матеріально-технічне та інше забезпечення територіальних управлінь, з`єднань військових частин і підрозділів, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), закладів охорони здоров`я та установ Національної гвардії України. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне та інше майно, а також кошти. У зв`язку з чим військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові та письмових поясненнях обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у запереченнях та доповненнях. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 15.06.2013 року о 08-30 год. в м. Києві по просп. Червонозоряний, 35, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота Королла», в.н. [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», під час зміни напрямку руху, а саме повороту ліворуч та перетнув двійну суцільну лінію розмітки, не надав дорогу автомобілю «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, в результаті зіткнення автомобіль марки «Хонда», д.н.з. [NUMBER] відкинуло на припаркований автомобіль «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , від поштовху відкинуло на дерево, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з збитками, чим порушив п.п. 10.1, 10.4, 33 «4.1», 34 «1.3» ПДР. Дана обставина підтверджується постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 16.07.2013 року в справі про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова суду набрала законної сили (справа № 760/13828/13-п). Згідно з ч.6\~ст. 82 ЦПК України\~ постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом достовірно встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києві від 10.08.2016 року, позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, задоволено частково, стягнуто з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 63\~666,56 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,0 грн. та судовий збір в розмірі 1187,87 грн. Як вбачається з платіжного доручення № 8376 від 22.11.2016 року позивачем було сплачено на користь [PERSON] 66\~666,56 грн. суми матеріального відшкодування та відповідно до платіжного доручення № 8377 від 22.11.2016 року позивачем було сплачено 1187, 87 грн. судового збору. Відповідно до витягу з Наказу № 163 від 22.08.2011 року командира військової частини [NUMBER] , вбачається, що відповідач проходить службу в Військовій частині [NUMBER] внутрішніх військ МВС України по теперішній час, на сьогоднішній день перебуває на посаді старшого водія 1-го автомобільного відділення 3-го автомобільного взводу автомобільної роти, має військове звання старший солдат. Дана обставина визнана представниками сторін у судовому засіданні, а відтак приймається судом до уваги, як така, що не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1\~ст. 82 ЦПК України. Згідно копії технічного талону транспортного засобу Національної гвардії України, автомобіль марки «Тойота Королла», реєстраційний номер [NUMBER] , знаходиться у власності Військової частини [NUMBER] . Згідно копії технічного талону транспортного засобу Національної гвардії України, причеп вантажний «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , знаходиться у власності Військової частини [NUMBER] . Таким чином, між сторонами склались спірні правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу зайвими виплатами, зумовленими виплатам на відшкодування особі заподіяної з вини відповідача шкоди, що заподіяно під час перебування відповідача на службі у позивача. Згідно з приписами чинного законодавства, військовослужбовці, винні в заподіянні шкоди, несуть матеріальну відповідальність відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР. Цим Положенням, що діє на час виникнення між сторонами спірних відносин, визначено підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, статутами Збройних сил України, порадниками, інструкціями, іншими нормативними актами. За цим Положенням під матеріальну відповідальність підпадають військовослужбовці, що заподіяли пряму дійсну шкоду, зокрема, пошкодженням військового майна, що спричинило додаткові витрати для військових частин на відновлення майна. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами (п.2). Розділом ІІІ цього Положення визначено вичерпний перелік випадків, коли військовослужбовці несуть повну матеріальну відповідальність, а саме: - умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; - приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; - заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; - дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; - недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Суд враховує те, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх службових обов`язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом. Разом із тим, суд встановив, що відповідачем шкода заподіяна не у вказаних вище випадках. Договір про повну матеріальну відповідальність відповідача, укладений між сторонами, суду не наданий. Щодо застосування позивачем загальної підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, що визначені ст. ст.\~22,\~1166 ЦК України, суд вважає помилковим, оскільки шкоду, яка була завдана позивачу, було спричинено фізичною особою, яка перебуває на службі у позивача, під час виконання останнім своїх службових завдань, внаслідок використання цим працівником джерела підвищеної небезпеки, яким у даному конкретному випадку є службовий транспортний засіб, що знаходиться у власності Військової частини [NUMBER] . Таким чином, заявлена позивачем вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів у повному розмірі від заподіяної шкоди є безпідставними, оскільки не входять до даного переліку, а тому не засновані на законі. Згідно Розділом ІІ вищевказаного Положення, за шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, військовослужбовці несуть відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше свого місячного грошового забезпечення. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач має нести матеріальну відповідальність в розмірі свого середньомісячного грошового забезпечення. Вирішуючи питання про розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на відшкодування шкоди підлягає сума розмірі грошового забезпечення відповідача станом на червень 2016 р., оскільки в даному місяці судом було постановлено рішення про стягнення з військової частини сум на відшкодування шкоди [PERSON] . Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] вбачається, що середньомісячне грошове забезпечення [PERSON] на червень 2016 р. становило 7 870,80 грн., у зв`язку з чим саме така сума і підлягає стягненню з нього на користь позивача в рахунок відшкодування завданої ним матеріальної шкоди. Строк на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди позивачем дотриманий. Таким чином, позовні вимоги Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про відшкодування шкоди підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1\~378,0 грн., який є мінімальним розміром для юридичної особи за ставками 2017 р., а тому принцип пропорційності розміру задоволених позовних вимог в даному випадку не застосовується. На підставі викладеного, ст.ст.15, 22 ЦК України, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР,

Outcome: partial