Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У жовтні 2012 року [PERSON] [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], про розподіл майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, визначення долі у спільній власності та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.12.1998 року ХМЦПДЖФ, реєстровий № 6-98-135236, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Також співвласником вказаної квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON] У позивачів та відповідача [PERSON], який постійно мешкає у квартирі, склалися неприязні стосунки, оскільки відповідач поселив у квартиру свою співмешканку, та у них виникають постійно сварки. Крім того, відповідач перешкоджає їм користуватися своїм майном, більш того, вони не можуть домовитися про порядок користування спільним майном та встановити частки кожного із співвласників у разі відчуження своєї частки у спільному майні. У подальшому після неодноразових уточнень, та остаточно уточнивши позовні вимоги після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивачі просять постановити рішення, на підставі якого стягнути на їх користь грошову компенсацію вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] кожному у розмірі по 48713,4 грн., припинити їх право власності на частини квартири, які належать кожному з позивачів після виплати співвласниками та відповідачами [PERSON], [PERSON] повної грошової компенсації вартості належної [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частини кожному вищезазначеного майна, відшкодувати судові витрати. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої позивні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на законність своїх позовних вимог та обґрунтованість, у зв'язку з наданням відповідних доказів. При цьому зазначили, що на день розгляду справи [PERSON] заміжня, має доньку та чоловіка, [PERSON] одружився та має дружину, тому виділити в натурі частку квартири, яка належить кожному позивачу та відповідачам неможливо, крім того акцентували увагу на тому, що відповідач [PERSON] перешкоджає користуватися квартирою, у зв'язку з чим позивачі просять грошову компенсацію вартості 3/5 частин квартири, т.б. по 1/5 частини кожного. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали, зазначили про те, що згодні виплатити грошову компенсацію вартості 3/5 частин квартири, погодилися з висновками експертизи в тій частині, що квартирою неможливо користуватися спільно п'ятьма співвласниками. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частину квартири, яка належала кожному з позивачів, та припинення права власності підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.12.1998 року ХМЦПДЖФ, реєстровий № 6-98-135236, належить позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]), відповідачу [PERSON] та нині померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. (а.с.29) У відповідності до вимог ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], реєстрували шлюб 05.04.1985 року у Московського відділі РАГСу м. Харкова, актовий запис №432. Після реєстрації шлюбу позивачка носить прізвище чоловіка [PERSON]. Проте згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2012 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У додатковому рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2012 року було зазначено, що після розірвання шлюбу прізвище позивачки [PERSON] не змінюється. (а.с. 37, 64) Позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 25.08.2010 року у відділі РАЦСу Судацького міського управляння юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №83, після реєстрації шлюбу носить прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 60 ) Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO], про що 12.07.2013 року було внесено актовий запис про смерть № 9369 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського МУЮ. (а.с. 110) Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст. 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому у відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. При житті [PERSON] заповіт не складав, тому після померлого спадкоємцем за законом 1-ої черги є його рідна дочка [PERSON], яка спадщину прийняла, шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ №1234 від 28.08.2013 року. Рідний син померлого, [PERSON], який також є спадкоємцем за законом 1-ої черги, в свою чергу звернувся з заявою, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ №1235 від 28.08.2013 року, про відмову від спадщини на користь дочки спадкодавця, [PERSON], інших заяв не надходило. ( а.с. 125 ) У відповідності до листа П'ятої Харківської державної нотаріальної контори за вих. №1195/01-16 від 11.04.2014 року про розгляд запиту суду, надано відомості, які становлять нотаріальну таємницю, а саме станом 11.04.2014 року свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON] П'ятої Харківської державної нотаріальної контори не видавалося. (а.с. 143) Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У відповідності до наданої реєстраційною службою Харківського міського управляння юстиції інформаційної довідки №20463605 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 14.04.2014 року, та інформаційної довідки №20463846 з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.04.2014 року, наданих на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.03.2014 року, відомості про оформлення права власності на квартиру, як об'єкт нерухомості за адресою [ADDRESS] так і у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. (а.с. 150-152) Таким чином, на день розгляду справи квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачу [PERSON], відповідач [PERSON] своє право власності на частину спірної квартири як спадкоємець після смерті [PERSON] не зареєструвала. Відповідно до вимог до ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Звертаючись з позовом до суду позивачі посилаються на те, що згоди щодо використання спільною власністю між сторонами не досягнуто, вони не можуть користуватися належним їм майном, оскільки відповідач та його родина перешкоджають їм в цьому, поділ в натурі є неможливим з технічної точки зору, у зв'язку з чим вони і звернулась до суду з позовом про виплату грошової компенсації за їх частини належної їм квартири. Судом встановлено, згідно технічної документації на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., площа однієї кімнати 19,4 кв.м, другої кімнати 10,7 кв.м, при цьому кімнати є прохідними, кухня площею 6,3 кв.м. (а.с. 97-98) Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2859 від 04.06.2013 року, проведеної за клопотанням позивачів розподілити квартиру [ADDRESS] та виділити частину квартири між 5-ма співвласниками, а також визначити порядок користування квартирою не надається можливим. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 243567 гривен, ринкова вартість 1/5 частини квартири [ADDRESS] складає 48713,4 гривень. (а.с. 84-93) Таким чином, з технічної точки зору неможливий розподіл, виділ в натурі часток житлового приміщення між співвласниками сторонами по справі з врахуванням часток кожного, а також неможливо і визначити порядок користування співвласниками квартирою. Уточнивши позовні вимоги позивачі виходили саме з висновків експерта в цій частині, та розміру, визначеного експертом ринкової вартості квартири в цілому та 1/5 частини. Також, судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, що не спростовується сторонами по справі. При вирішенні даного спору, судом приймається до уваги, що обов'язковою умовою призначення компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому згода інших співвласників на такий виділ не є обов'язковою, як і залежність від мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявили про бажання на отримання грошової компенсації замість їх частки у спільній частковій власності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що отримання грошової компенсації за належну йому частку майна є правом позивача, яке повинно бути ним реалізоване, у зв'язку з чим суд задовольняє позов в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь кожного з позивачів грошової компенсації в розмірі 48713,4 гривень з припиненням права власності позивачів після повної виплати їм цієї компенсації. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України протягом усього часу судового розгляду відповідач має право визнати позов, і в цьому випадку суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, перевіривши усі матеріали справи, суд приходить до висновку, що порушень прав, свобод чи інтересів сторін судом не встановлено, визнання відповідачем вимог зазначеного позову не суперечить діючому законодавству, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що відповідачі визнали позов в повному обсязі, та не заперечували проти виплати грошової компенсації вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] кожному з позивачів у розмірі по 48713,4 гривень, суд вважає за доцільне визнати за позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири [ADDRESS] за кожним окремо, стягнути на їх користь грошову компенсацію вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] у розмірі 48713,4 гривень кожному, припинити їх право власності на зазначені частини квартири, які належать кожному з позивачів після виплати співвласниками та відповідачами [PERSON], [PERSON] повної грошової компенсації вартості належної [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частини кожному вищезазначеного майна. Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрат по оплаті судової експертизи. На підставі викладеного та

Outcome: approved