Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 22.10.2003 року. Від шлюбних відносин мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що в них виявились супротивні психологічно не сумісні характери та вкрай суперечливі погляди на подружнє життя, на взаємні права та обов'язки подружжя. Хоча сторони і проживають в одному будинку, але кожен з них має самостійне господарство та вирішує свої життєві проблеми самостійно. В судовому засіданні позивач відсутня. Надала суду заяву про рогляд справи у її відсутність. На розірванні шлюбу наполягає, після розлучення просить залишити їй прізвище-[PERSON]. Також позивач зменшила свої позовні вимоги та просить не стягувати з відповідача по справі судові витрати. В заяві просить стягнути з відповідача лише витрати на правову допомогу. Відповідач в судовому засвіданні відсутній. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає частково, просить суд в частині стягнення судового збору відмовити, в решті позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 22.10.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого виконавчим комітетом Тур'янської сільської ради Щорського району Чернігівської області (а.с.6). Від спільного сімейного життя мають двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6; 7). Сторони проживають в одному будинку, але кожен з них має самостійне господарство та вирішує свої життєві проблеми самостійно. Подальші шлюбні відносини суперечать інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 500 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved