Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , власником якого він є. На обґрунтування позову, вказував, що відповідач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте з 2016 року, тобто більше одного року в цьому будинку не проживає та ним не користується, вибув на проживання в іншу місцевість, у зв`язку із чим він, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживає у житловому будинку. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву. якою позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. \~ \~ \~ \~У судове засідання, призначене на 06.09.2019 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.05.2011 р. та витягом про державну реєстрацію прав за № 30485029 від 04.07.2011 року. Відповідач, з 16.02.2016 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією з будинкової книги та довідкою виконкому Новоодеської міської ради № 34464 від 26.10.2018 р. Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного комісією у складі головного інспектора КП «Правопорядок» від 23.10.2018 року, в присутності власника домоволодіння [PERSON] , сусідів - мешканців [ADDRESS] , відповідач по справі, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає в ньому понад один рік, в зв`язку зі зміною місця проживання. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, відповідач у спірному житловому будинку не проживає понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає. Відповідно до\~статті 41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За приписами ст. ст.\~12\~,81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Частиною 1\~ст.\~321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено\~ст. 379 ЦК України. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1\~ст. 29 ЦК України). Згідно із\~ Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України,\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно дост.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2016 року, тобто, більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає доведеним. Обґрунтовуючи підставність позову, позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача, який не є членом його сім`ї, в житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати його як власнику. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2016 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 141\~ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved