Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], їх спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на ? частину автомобілю та припинити це право, стягнувши з відповідача грошову компенсацію цієї частини. Позов обґрунтувала тим, що у шлюбі на імя відповідача було придбано вказаний автомобіль, шлюб розірвано, але дійти згоди щодо користування автомобілем вони не можуть і вона згодна на отримання грошової компенсації за половину спільного майна. Позовні вимоги в судовому засіданні 28 січня 2016 р. уточнила письмовою заявою в частині визначення суми компенсації - просила стягнути в гривневому еквіваленті половину від вартості автомобілю 6982,90 доларів США. В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги з врахуванням уточнень підтримали. Пояснили, що поділу шляхом присудження компенсації підлягає спірний автомобіль ринковою вартістю в гривневому еквіваленті на день розгляду справи, але виходячи з ринкової вартості автомобілю в доларах США на день предявлення позову, що було визначено висновком судової автотоварознавчої експертизи №669 від 26 листопада 2015 р. Зазначили, що після припинення подружніх відносин і після предявлення даного позову відповідач тривалий час одноосібно експлуатує спірний автомобіль, який зазнавав зносу, а зараз перебуває у неробочому стані через поламку і зменшився відповідно в ринковій вартості, а тому слід виходити з вартості автомобілю визначеної саме на час предявлення позову відповідно до аналогічних транспортних засобів. Відповідач позовні вимоги визнав частково не заперечував проти визнання автомобілю спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачкою права власності за ? його частину і припинення права власності на його користь. Погодився сплатити позивачці 1800 доларів США як еквівалент половини вартості автомобілю з врахуванням його технічного стану на теперішній час виходячи із висновку судової автотоварознавчої експертизи №669 від 26 листопада 2015 р. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08 серпня 1997 р. і розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 р. (а.с.5). Автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за відповідачем 28 липня 2012 р., який згідно його пояснень було придбано в інтересах сімї. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №669 від 26 листопада 2015 р.. на час предявлення позову 06 жовтня 2014 р. ринкова вартість аналогічного до спірного автомобілю, без врахування технічного стану, становила 89870 грн., що за курсом НБУ було еквівалентом 6982,90 доларів США, а ринкова вартість спірного автомобілю на час проведення експертизи з врахуванням його технічного стану становить 79599,97 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 3526,02 доларів США. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. У силу ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині поширення на спірний автомобіль режиму спільного сумісного майна подружжя та визнання за позивачкою права власності на ? частину автомобілю, то позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості автомобілю, суд враховує таке. У силу ч. 4 та 5 ст. 71 СК України при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згода одного з подружжя - це згода того з них, на користь кого буде присуджуватися грошова компенсація, тобто бажання відповідача в цьому випадку відповідно до закону не є визначальним (ухвала ВССУ від 04 листопада 2015 р. реєстраційний № 53570977). Необхідність попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду установлена в разі, коли позивач заявляє вимоги про залишення у його власності неподільної речі і бажає виплатити відповідачу компенсацію замість його частки (ухвала ВССУ від 22 липня 2015 р. реєстраційний № 47464737). Згідно роз'яснень, які викладені у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Отже враховуючи згоду позивачки на отримання грошової компенсації внаслідок небажання залишати в свою одноосібну власність неподільний спірний автомобіль, яка виражена в процесуальній формі позову, то в частині припинення права власності позивачки та стягнення компенсації позов підлягає задоволенню, але суму компенсації слід визначити іншу. У відповідності до п. 22 наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобілю сторонами не погоджена. Дійсна його вартість на час розгляду справи встановлена висновком судової автотоварознавчої експертизи №669 від 26 листопада 2015 р. з врахуванням його технічного стану 79599,97 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 3526,02 доларів США. Суд не може врахувати доводи позивачки з представником про врахування зносу та технічного стану автомобілю як наслідок дій/бездіяльності відповідача при експлуатації при визначенні вартості автомобілю, оскільки визначальною є саме дійсна вартість. Тому на користь позивачки з відповідача слід стягнути компенсаціє ? частини автомобілю вирахувану із дійсної вартості, тобто 39799,98 грн. При предявленні позову позивачка сплатила судовий збір 451,75 грн. і оплачувала одноосібно проведені в справі перші дві судові експертизи, що визнано відповідачем, і навпіл з відповідачем останню (500 + 590,40 + 460,80 =1551,20 грн.) (а.с.63,95,107). Відповідач сплатив за проведення останньої експертизи 460,80 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України враховуючи основну вимогу суд вважає за можливе поділити судові витрати порівну - присудити позивачці з відповідача на відшкодування судового збору половину від 1% вартості автомобілю 398 грн. і половину витрат на проведення судових експертиз 775,60 грн. (1551,20 грн./2). З позивачки на користь відповідача слід стягнути половину коштів оплачених за проведення експертизи 230,40 грн. (460,80 грн./2).

Outcome: partial