Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У грудні 2013 року, позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [INFO], в ефірі телевізійної передачі «Одеський щоденник» проекту «Рубікон» ТРК «ОНЮА «Академія» відповідач [PERSON], під час інтерв`ю, повідомив журналісту та відповідно, телеглядачів про те, що позивач, як голова Сухолиманської с/р, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснив злочин, а саме із корисливих мотивів, з метою власного збагачення, вночі, без згоди територіальної громади, щоб продати 54 кв.м землі, демонтував та продав пам'ятник воїнам-визволителям ВВВ. На думку позивача, вищевказані твердження, які прозвучали у ЗМІ особисто від відповідача [PERSON], а саме, у вищевказаній телепередачі, не мають жодних підтверджень, є недостовірними, образливими, неправдивими, і такими, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, як вибраного мешканцями с. Сухий Лиман сільського голови, у зв'язку з чим, позивач просив суд, зобов'язати відповідача виступити з запереченнями (спростуванням) недостовірних даних у вищевказаній телепередачі в місячний термін, за свій рахунок, а у випадку неможливості виступити у вказаній телепередачі, виступити в ефірі будь-якої іншої телекомпанії м. Одеси, у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача 10000 грн., які перерахувати на соціальний захист населення с. Сухий Лиман та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, пояснивши при цьому, що він повністю підтверджує викладені ним у вищевказаній телепередачі факти злочину, здійсненого позивачем [PERSON], вважає їх достовірними, а позов необґрунтованим, так як доводи позивача про приниження його гідності та честі змістом його виступу в телевізійному ефірі телепередачі «Одеський щоденник» від [INFO] є неспроможними. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно із статтею 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Нормами ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно із ст. 68 Конституції України - кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь та гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим, статтею 32 Конституцією України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї родини. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених Законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин : поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб ; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача ; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності ; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї, та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації - має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування - мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації - здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно із положеннями статей 277 ЦК України та 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У відповідності до ст. 279 ЦК України - якщо особа, яку суд зобов'язав вчинити дії для усунення порушення особистого немайнового права, ухиляється від виконання судового рішення, на неї може накладено штраф відповідно до ЦПК України. Сплата штрафу не звільняє особу від обов'язку виконати рішення суду. Стаття 280 ЦК України передбачає, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) немайнової шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Судом було встановлено та підтверджено відеозаписом телевізійної передачі «Одеський щоденник» від [INFO], оглянуту разом із сторонами процесу в судовому засіданні, що дійсно, відповідач [PERSON] в ефірі вказаної телевізійної передачі проекту «Рубікон» ТРК «ОНЮА «Академія», під час свого інтерв`ю, фактично звинуватив позивача [PERSON], як голова Сухолиманської с/р, у скоєнні ним злочину, який останній здійснив зловживаючи своїм службовим становищем, із корисливих мотивів, з метою власного збагачення, вночі, без згоди територіальної громади, щоб продати 54 кв.м землі, демонтував та продав пам'ятник воїнам-визволителям ВВВ. Вважаючи вищевказану інформацію недостовірною, такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність і ділову репутацію Сухолиманського селищного голови, позивач надав суду перелік пам'яток історії області Овідіопольського району, в якій чітко значаться на території с. Сухий Лиман - 3 пам'ятники : 1) Братське кладовище 8 радянських воїнів, загиблих на головному рубежі оборони м. Одеси в серпні-жовтні 1941 р. ; 2) пам'ятник воїнам-односельцям, загиблим в роки ВВВ; 3) пам'ятник 9 воїнам-таїровцям (співробітникам інституту ім. Таїрова), загиблим на фронтах ВВВ (а.с. 29). Суд встановив, проти чого не заперечував відповідач, що позивач у березні 2006 р. був обраний депутатом Сухолиманської с/р, а в листопаді 2006 р., мешканцями с. Сухий Лиман був обраний на посаду Сухолиманського сільського голови. При чому, його конкурентом на виборах на посаду сільського голови - був саме відповідач [PERSON], що він підтвердив судовому засіданні. З пояснень позивача, які він надав судовому засіданні вбачається, що пам'ятник воїнам-односельцям, загиблим в роки ВВВ, побудований у 1973 р. і взятий під охорону рішенням виконкому Одеської обласної ради № 652 від 25.12.1984 р., був розташований біля старого сільського клубу по вул. Чорноморців, 134. Так, у 1994 р., при головуванні покійного Сухолиманського сільського голови [PERSON], вищевказану будівлю сільського клубу було продано СП «Ірен», а ділянку площею 0,80 га, закріплену за даною будівлею було передано в постійне користування під майновий комплекс по виробництву пластмасових виробів, що підтверджується відповідним рішенням Сухолиманської с/р від 23.03.1994 р. Таким чином, вищевказаний спірний пам'ятник - увійшов в територію цього виробництва. На той час, за згодою Сухолиманської с/р, СП «Ірен» провело перенос пам'ятника в центр с. Сухий Лиман, а саме до будівлі сільської ради по вул. Черноморців, 100 в с. Сухий Лиман, де розташовані братська могила та пам'ятник загиблим морякам, за якими, як встановив суд і проти чого не заперечував відповідач, по сьогоднішній день селищною радою ведеться належний догляд та біля яких кожний рік відмічається День Перемоги 9 травня і проводиться вшанування загиблих та вітання ветеранів ВВВ 1941-1945 р.р. (а.с. 23,24,48). Суд з`ясував, що позивач [PERSON] - жодним чином не має відношення до вищевказаних подій щодо переносу спірного пам'ятнику, адже в той період часу не був ані депутатом сільської ради, ані сільським головою, який був обраний у 2006 р., на відміну від відповідача [PERSON], який на той період часу був депутатом Сухолиманської с/р на засіданні якої, зокрема - вирішувалася доля спірного пам'ятнику. Суд встановив і це було підтверджено відповідачем, що останній - постійно звертається до правоохоронних і контролюючих органів зі скаргами на дії позивача, як Сухолиманського сільського голови, однак жодних приписів чи порушених кримінальних справ відносно позивача заведено і винесено не було, що підтверджує хибність і надуманість скарг [PERSON] (а.с. 27,28,37-40). При цьому, з приводу скарг і неправомірних звернень [PERSON] у різні правоохоронні і контролюючі органи, невдоволені поведінкою [PERSON] жителі с. Сухий Лиман зверталися до начальника ГУМВС України в Одеській області з письмовим зверненням, в якому прояснили ситуацію щодо [PERSON], який програв вибори сільського голови саме [PERSON] у 2010 р. і з того часу, [PERSON] керує помста за програні вибори сільського голови (а.с. 46-47). З приводу спірного пам'ятника, начебто зруйнованого позивачем, [PERSON] та його прихильники неодноразово зверталися до Управління охорони об'єктів культурної спадщини, які неодноразово надсилали йому відповіді в яких зокрема йдеться про демонтаж спірного пам'ятника наприкінці 1990-х років та встановлення нового пам'ятника за рахунок коштів СП «Ірен» біля будівлі сільської ради по вул. Чорноморців, 100 у с. Сухий Лиман (а.с. 25,26). Неодноразові письмові пояснення з приводу скарг [PERSON] щодо спірного пам'ятника, позивачем надсилалися до різних інстанцій, з яких зокрема вбачається, що пам'ятник воїнам-односельцям 1977 р. побудови був зруйнований у 1994 р., і відновлений (реставрований) ТОВ «Міксі» у 2004 р. з перенесенням до будівлі сільської ради (а.с. 49-53). В судових засіданнях - відповідачем не було надано суду жодних документальних належних і допустимих доказів своїх тверджень, як того вимагають приписи ст.ст. 57-60 ЦПК України, якими він образив позивача, і які не відповідають дійсності, а є простою помстою за програні вибори сільського голови з намаганням усунути з посади [PERSON] чи зробити все можливе для цього за допомогою скарг, образливих і нікчемних інтерв`ю на телебаченні. Диск з відеозаписом іншої телепередачі «Одеський щоденник» від 17.12.2013 р., який був наданий [PERSON], і також оглянутий в судовому засіданні - лише підтверджує хибність, надуманість і безпідставність його неправдивих тверджень, які ображають честь, гідність і ділову репутацію [PERSON], як Сухолиманського сільського голови, як обраного законно за волевиявленням жителів громади с. Сухий Лиман, а сам репортаж є замовним матеріалом, направленим на далеко ідучи плани по дискредитації позивача, приниження його честі і гідності, а також намаганням [PERSON] зашкодити [PERSON] у його перебуванні на законно обраній посаді Сухолиманського сільського голови. Таким чином, будь-яких доказів злочину, нібито зробленого позивачем щодо спірного пам'ятника загиблим воїнам, про які в судовому засіданні заявляв відповідач, судом встановлено не було, в матеріалах справи відсутні жодні докази порушень з боку позивача щодо надуманого продажу землі разом із спірним пам'ятником, а тому на думку суду, звинувачення відповідача в продажу пам'ятнику є абсолютно хибними, голослівними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а сама тема з продажем пам'ятнику є лише одним з поводів, направленим на дискредитацію позивача як сільського голови. Виходячи з приписів статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, на думку суду, як в позовній заяві, так і під час судових засідань, самого позивача, останнім було доведено суду та обґрунтовано мотивовано, нанесення образ на його адресу, приниження його честі, гідності, ділової репутації як сільського голови неправдивими відомостями, які неправомірно і безпідставно розповсюдив відповідач [INFO], в ефірі телевізійної передачі «Одеський щоденник» проекту «Рубікон» ТРК «ОНЮА «Академія». Стосовно стягнення з відповідача суми моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд вважає за доцільне зазначити, що статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Умовами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема : у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5, від 27.02.2009 № 1), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, суд вважає, що з урахуванням моральних страждань, які поніс позивач внаслідок його образ, приниження його честі, гідності і ділової репутації як сільського голови, шляхом розповсюдження про нього відповідачем неправдивих відомостей, на його користь з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000 грн., які позивач добровільно і з власним бажанням може перерахувати на будь-який рахунок, в тому числі і на рахунок соціального захисту населення с. Сухий Лиман, враховуючи, що моральна шкода стягується саме на користь особи, яка звертається особисто до суду, а також судові витрати.

Outcome: partial