Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У грудні 2019 року повне товариство «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» в особі директора Польової О.В. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 01 червня 2018 року між [PERSON] та повним товариством «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» в особі директора Польової О.В., було укладеного договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 року. На виконання цього договору відповідачу було видано в кредит грошові кошти в загальній сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. з зобов`язанням їх повернення не пізніше 01.07.2018. Згідно п. 1.2. кредитного договору про надання фінансового кредиту № 01018105 від 01.06.2018 (договір 1) відповідач повинен сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом виходячи з 0,2 % (нуль цілих дві десятих відсотки) в день від суми кредиту визначеної у п. 1.1.2. Крім того, у разі, якщо відповідач прострочив виконання зобов`язання, а позивач не звернув стягнення на заставлене майно, відповідно до п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу відсотки згідно п.1.2 (за користування кредитом) та додатково пеню у розмірі 0,2 % (нуль цілих дві десятих відсотки) від суми Кредиту за кожен день прострочення. Пізніше до договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01.06.2018 року були внесені зміни, та він був укладений Сторонами у новій редакції в такому порядку та з такими змінами: - «Договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 04.06.2018, сума кредиту була збільшена та становить 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. (п. 1.1.2.). Дата повернення кредиту - 04.07.2018. - «Договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 05.06.2018, сума кредиту була збільшена та становить 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. (п. 1.1.2.). Дата повернення кредиту - 05.07.2018. Також позивач зазначив, що у забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань 01 червня 2018 року також між позивачем та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено Договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передала в заставу автомобіль марки BMW, моделі 330XI, тип ТЗ - загальний легковий седан - В, рік випуску 2006, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ТСЦ 6342 «31» травня 2018 року. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про зазначений договір застави 01.06.2018 р. було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до п.7 договору предмет застави має знаходитися за адресою: [ADDRESS] (біля будинку). Проте за вказаним у договорі місцезнаходженням автомобіль тривалий час не знаходиться. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 04.12.2019 у нього виникла заборгованість в сумі 232 700 (двісті тридцять дві тисячі сімсот гривень) 00 копійок, з яких: 1) 130 000,00 грн. - кредитні кошти не повернуті своєчасно згідно з договором; 2) 55 640,00 грн. - нараховані та не сплачені своєчасно відсотки за користування кредитними коштами; 3) 47 060,00 грн. - пеня від суми Кредиту за кожен день прострочення. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути на свою користь у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом проти позову заперечувала, просила відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі. Крім того, у лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до повного товариства «Ломбард «Кит Груп плюс» ТОВ «Кит Груп» і Компанія», третя особа: [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договорів недійсними. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги зазначала, що не отримувала ніяких коштів, згідно договорів, що є предметом розгляду даної справи. Обставини укладення Договору про надання коштів у позику пояснює таким чином: до неї звернувся її знайомий [PERSON] , який просив (нібито у зв`язку із можливим поділом майна з дружиною) оформити право власності на автомобіль марки BMW, моделі 330XI, тип ТЗ - загальний легковий седан - В, рік випуску 2006, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ТСЦ 6342 «31» травня 2018 року на неї - [PERSON] . Вона погодилася. Після того, як право власності перейшло до [PERSON] , [PERSON] попрохав взяти гроші під заставу цього автомобіля. Таким чином було підписано договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 року. Проти підписання нових редакцій цього договору позивачка за зустрічним позовом заперечувала. Стверджувала, що окрім 01 червня 2018 року більше ніколи Ломбард не відвідувала, ніяких договорів не підписувала, ніяких коштів у руки ніколи не брала та, відповідно, не повертала і тому не вважає себе стороною за оскаржуваними договорами. Вважає кредитний договір, що було укладено 01 червня 2018 року договором про наміри та посилається на відсутність документального підтвердження факту надання (передачі) грошових коштів позичальнику. Крім того, також вважає зазначений договір фіктивним, оскільки підписуючи договір, за твердженнями позивачки за зустрічним позовом, вона гадки не мала, що повинна буде повертати грошові кошти, які не брала, а якби знала, що бере на себе фінансові зобов`язання, то ніколи б не погодилася підписати такий договір. У зв`язку із вищенаведеним просила суд визнати недійсними договори: про надання фінансового кредиту № 01018105 від 01.06.2018 р; про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 від 04.06.2018 р.; про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 від 05.06.2018 р. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року провадження за вищевказаним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року заяву представника позивача повного товариства «Ломбард «Кит груп плюс» Польової Ольги Вікторівни про забезпечення позову - повернуто заявнику. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача повного товариства «Ломбард «Кит груп плюс» Польової Ольги Вікторівни про забезпечення позову у цивільній справі № 642/8635/19 за позовом повного товариства «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту - відмовлено. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до повного товариства «Ломбард «Кит Груп плюс» ТОВ «Кит Груп» і Компанія», третя особа: [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договорів недійсними - прийнято до розгляду. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 10 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року за клопотанням представника [PERSON] адвоката Савченко Вікторії Сергіївни призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. заслуженого професора Бокаріуса, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року поновлено провадження у справі. Призначено судове засідання на 21 липня 2021 року на 14 год. 00 хв. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду за первісним позовом. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між [PERSON] та повним товариством «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» в особі директора Польової Ольги Вікторівни, що діє на підставі засновницького договору було укладеного договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 року, на виконання якого [PERSON] було отримано в кредит грошові кошти в загальній сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. з зобов`язанням їх повернення не пізніше 01.07.2018 р. Згідно п.1.2. кредитного договіору про надання фінансового кредиту № 01018105 від 01.06.2018 р. (договір 1) Відповідач повинен сплачувати Позивачу відсотки за користування кредитом виходячи з 0,2 % (нуль цілих дві десятих відсотки) в день від суми кредиту визначеної у п. 1.1.2.Крім того, у разі, якщо Відповідач прострочив виконання зобов`язання, а Позивач не звернув стягнення на заставлене майно, відповідно до п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу відсотки згідно п.1.2 (за користування кредитом) та додатково пеню у розмірі 0,2 % (нуль цілих дві десятих відсотки) від суми Кредиту за кожен день прострочення. До договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №01018105 (договір 1) від 01.06.2018 року були внесені зміни, та він був укладений Сторонами у новій редакції в наступному порядку та з наступними змінами: - «Договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 04.06.2018, сума кредиту була збільшена та становить 100 000 (сто тисяч)грн. 00 коп. (п. 1.1.2.). Дата повернення кредиту - 04/07/2018. - «Договір про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105(договір 1) від 05.06.2018, сума кредиту була збільшена та становить 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. (п. 1.1.2.). Дата повернення кредиту - 05/07/2018. Відповідно до розрахунку заборгованості щодо [PERSON] за кредитним договором про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01.06.2018р., що наданий повним товариством «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія», станом на день подання позову (4 грудня 2019 року) заборгованість за вищезазначеним кредитним договором складає 232 700 (двісті тридцять дві тисячі сімсот гривень) 00 копійок, з яких: 1) 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень) 00 копійок - кредитні кошти не повернуті своєчасно згідно з договором; 2) 55 640,00(п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сорок гривень) 00 копійок - нараховані та не сплачені своєчасно відсотки за користування кредитними коштами; 3) 47 060,00 (сорок сім тисяч шістдесят гривень) 00 копійок - пеня від суми Кредиту за кожен день прострочення. Матеріалами справи встановлено, що 11.10.2019 за адресою реєстрації рекомендованим повідомленням відповідачу була відправлена повідомлення-вимога (вих. №2019/134-10) про порушення основного зобов`язання, у якому йому було запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором про надання фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 р. Вказана вимога не була отримана Відповідачем, та залишилась без відповіді та без задоволення. У забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань 01 червня 2018 року між повним товариством «Ломбард «Кит груп плюс» (заставодержатель) та [PERSON] (заставодавець) було укладено та нотаріально посвідчено Договір застави транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передала в заставу автомобіль марки BMW, моделі 330XI, тип ТЗ - загальний легковий седан - В, рік випуску 2006, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ТСЦ 6342 «31» травня 2018 року. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про зазначений договір застави 01.06.2018 р. було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до п. 5 Договору застави Заставодавець має право відчужувати заставлене майно лише на підставі письмової згоди Заставодержателя (Позивача). Також, [PERSON] оформила нотаріально посвідчену довіреність на позивача за первісним позовом на користування та розпорядження предметом застави. В усіх договорах застави виконані вимоги підпунктів 3.3.1 та 3.3.2 п.3.3 Положення № 3981 (п. 4.1. Договору), тому твердження відповідача за первісним позовом про те, що посилання на договір застави транспортного засобу відсутнє - не знайшло свого підтвердження наявними матеріалами справи. Відповідно до п. 7 договору предмет застави має знаходитися за адресою: [ADDRESS] (біля будинку). Проте за вказаним у договорі місцезнаходженням за твердженням позивача за первісним позовом, що не заперечується відповідачем, автомобіль не знаходиться. 06 грудня 2019 року [PERSON] (Заставодавцю) було відправлене повідомлення ПП «Ломбард «Кит Груп Плюс» (заставодержатель) від 06.12.2019 р. вих. №2019/153-12, у якому було запропоновано провести огляд предмету застави за місцем його зберігання та використання, яке було отримано Відповідачем, що підтверджується її підписом на повідомленні. У відповідь на зазначене повідомлення Відповідач надала письмове пояснення від 10.12.2019 р., у якому зазначила що предмет застави, а саме: автомобіль марки BMW, моделі 330XI, реєстраційний номер [NUMBER] , з моменту придбання знаходиться у користуванні у громадянина [PERSON] . На теперішній час [PERSON] місцезнаходження заставного автомобілю - невідоме, повернути предмет застави у своє користування вона не може. 26 листопада 2019 року повним товариством «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» було отримано письмове пояснення від [PERSON] , де вона визнає зобов`язання за Договором про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 року, але вважає що щодо неї були вчинені шахрайські дії. Квитанціями, наявними у матеріалах справи також підтверджується видача коштів [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є Боржник і Кредитор. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) згідно ч.1 ст. 530 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Укладання договору кредиту регулюється нормами пар.2 глави 71 розділу 3 п`ятої книги ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються відповідні положення ЦК України щодо відносин за договором позики, якщо цим кодексом або договором не встановлено інше. У ч. 1 статті 1049 ЦК України зазначено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак порушення цього правила не призводить до припинення зобов`язання. Закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін, а закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним - відповідна позиція викладена Верховним судом в постанові від 28.04.2021 по справі № 755/19205/17. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду за зустрічним позовом. Твердження позивачки за зустрічним позовом щодо того, що вона ніяких договорів не підписувала, ніяких коштів у руки ніколи не брала та не повертала і тому не є стороною за оскаржуваними договорами не підтверджуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. 26.04.2021 року по справі проведена судово-почеркознавча експертиза № 3168 (а.с. 45-54, т. 2), згідно висновку якої: 1-10 підписи від імені [PERSON] у: Договорі про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №01018105 від 01.06.2018 року; Договорі про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №01018105 від 04.06.2018 року; Договорі про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №01018105 від 05.06.2018 року. виконані [PERSON] . Ознаки, які б свідчили про виконання досліджуваних підписів під впливом збиваючих факторів штучного характеру (зі зміною ознак власного підписного почерку) - відсутні. Так матеріалами справи підтверджується укладання оскаржуваних договорів саме [PERSON] . Крім того п. п. 8.1. зазначених договорів засвідчено, що позивач за зустрічним позовом ознайомлена з внутрішніми правилами та положенням про надання фінансових послуг ломбардом, тому не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача за зустрічним позовом, в тій частині, що вона не мала гадки, що повинна буде повертати кошти за даним договором. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що підписуючи кредитний договір, договір застави транспортного засобу чи довіреність № 2082 від 01 червня 2018 року на право користування, розпорядження, відчуження ТЗ, [PERSON] не усвідомлювала своїх дій і не могла керувати ними до матеріалів справи не надано. Про усвідомлення своїх дій свідчить також висновок експерта № 3168. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача за зустрічним позовом, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, що виникли з такого правочину, є помилковим у зв`язку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин. Виходячи з наведеного, позивачеві за зустрічним позовом було роз`яснено зміст та правові наслідки укладених договорів. Позивач за зустрічним позовом особисто, маючи правоздатність та повну дієздатність, повністю усвідомлюючи зміст та значення своїх дій уклала договори, підписала їх, в тому числі, із нотаріальним посвідченням. Наведене підтверджує свідоме та спрямоване на отримання кредитних коштів укладення всіх зазначених договорів позивачем за зустрічним позовом. Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що укладений кредитний договір є договором про намір кредитних відносин, суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом помиляється при визначенні понять двох договорів та вважає за необхідне розтлумачити, що відповідно до ст. 1054 ЦК України (кредитний договір), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Так, відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тож, ознайомившись із Договором , зрозуміло, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов Договору, які договору, він є саме кредитним. Враховуючи, що матеріалами справи встановлено, що [PERSON] було прострочено виконання договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 01 червня 2018 року, договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 04 червня 2018 року, договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 01018105 (договір 1) від 05 червня 2018 року, належних та допустимих доказів на доведення протилежного відповідачем за первісним позовом не надано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.8 9 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь повного товариства «Ломбард «Кит груп плюс» ТОВ «Кит груп» і Компанія» підлягає стягненню 3490,50 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: approved