Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши свої вимоги шляхом подання до суду\~ заяви про уточнення позовних вимог, до відповідача, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 63 в будинку № 42 по вулиці Східна (стара назва 50 років Жовтня) в місті Білозерське Добропільського району Донецької області. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (стара назва - 50 років Жовтня) в місті Білозерське Добропільського району Донецької області, що підтверджується договором купівлі - продажу від 22 травня 2017 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 29 вересня 2004 року у даній квартирі було зареєстровано відповідача - [PERSON], [INFO], який є сином [PERSON] При купівлі цієї квартири [PERSON] запевняла, що її сина буде знято з реєстрації одразу ж, як буде оформлено договір купівлі-продажу квартири. Проте, цього не сталось. Звернувшись до голови ОСББ «Околиця» позивач дізналася, що з березня 2012 року відповідач перестав мешкати у даній квартирі. Зазначила, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні вищезазначеної квартири. Відповідач продав свою частку у спірній квартирі і тому у нього було припинено право власності на житлове приміщення, як у колишнього власника житла. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Повторно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, сторони по справі клопотань щодо її розгляду в порядку загального позовного провадження або про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі до суду не надавали, тому суд вважає за доцільне на підставі ч. 8 ст. 279 ЦПК України, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, шляхом дослідження доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири серії НМА 905899, який посвідчено приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 785, відповідно до якого продавці продали, а [PERSON] купила в особисту приватну власність квартиру № 63, яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку № 42 по вул. Східна в місті Білозерське м.Добропілля Донецької області. (а.с.5-6) Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87643639 та № 87643761 від 22 травня 2017 року, [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири від 22 травня 2017 року, зареєстрованому в реєстрі за № 785, придбала у приватну власність 1/3 та 2/3 відповідно частини квартири [ADDRESS]. (а.с.7-8) З витягу з домової книги вбачається, що в квартирі за адресою м. Білозерське, вул. 50 років Жовтня (нова назва Східна)[ADDRESS], [PERSON] зареєстрований\~ з 29 вересня 2004 року. (а.с.11-12). Згідно акту від 22 травня 2017 року, складеного комісією у кількості трьох осіб Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Околиця», [PERSON], [INFO], за адресою: вул. Східна (стара назва 50 років Жовтня), буд. 42, кв. 63, м. Білозерське м. Добропілля Донецької області, не проживає з березня 2012 року. (а.с.13). Отже, реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги та довідкою Виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області від 02 січня 2018 року № 02/02-8, відповідно до яких відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 29 вересня 2004 року. (а.с.18) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Пунктом 3 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Як розяснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником спірної квартири, розташованої за адресою: вул. Східна (стара назва 50 років Жовтня), буд. 42, кв. 63, м. Білозерське м. Добропілля Донецької області, натомість, відповідач [PERSON] був зареєстрований в цій квартирі як її колишній власник. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що, уклавши договір купівлі - продажу спірної квартири, колишній власник житла втратив право користування цією квартирою, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, а тому заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved