Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Орлова В.П. звернувся в суд з позовом до відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури. В обґрунтування позову зазначено, що всупереч гарантіям, положенням та вимогам Конституції України, права і законні інтереси позивача були порушені незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури. Так, позивач в період з 30.09.2014 року по 30.07.2018 р., тобто 46 місяців, незаконно притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, тобто перебував під слідством внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури. Слідчим Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України розслідувалось кримінальне провадження № 420014000000000838, зареєстроване в ЄРДР 15.08.2014 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. В рамках розслідування зазначеного кримінального провадження, 29.09.2014 р. [PERSON] був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. 29.09.2014 р. за місцем фактичного проживання позивача, а також в його автомобілі, на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, були проведені обшуки, за результатами яких були вилучені, і грошові кошти. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2014 р., було відмовлено у клопотанні про обрання позивачу запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді застави в розмірі 364400,00 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. В подальшому строк дії обов`язків продовжувався ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва до чотирьох та шести місяців. Крім того, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2014 р., було накладено арешт на майно позивача - грошові кошти, квартиру та автомобіль. 12.02.2018 року старшим слідчим в ОВС ГСУ ГПУ Ковальовим В.А. було повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. 30.07.2018 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ГСУ Ковальська О.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 420014000000000838 від 14.08.2014 р. за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а також скасовано дію запобіжного заходу. Крім цього, 30.07.2018 року постановою прокурора Ковальської О.В. було скасовано арешти, накладені на майно позивача. З моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження, незаконне кримінальне переслідування позивача, тобто його перебування під слідством, яке тривало 46 місяців, - припинилось. Позивач вказує, що прийнятим процесуальним рішенням у вигляді постанови про закриття кримінального провадження, повністю доведений факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, а також незаконного арешту майна позивача, що в своїй сукупності суттєвим чином обмежувало права позивача. Наведені дії органу досудового розслідування і прокуратури спричинили позивачу значних моральних страждань, що мають бути відшкодовані державою в повному обсязі, незалежно від вини службових осіб. Протиправне кримінальне переслідування позивача, тривалий характер процесу доведення його винуватості порушили його звичний образ життя та спричинили моральні страждання і завдали шкоди його здоров`ю, особистому іміджу і діловій репутації. З метою встановлення розміру моральної шкоди, позивачем було замовлено та отримано висновок за результатами проведення психологічного дослідження № 94 від 02.07.219 р., відповідно до якого спеціалістом було встановлено, що позивачу було завдано суттєвих моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством, що тривало 46 місяців, та орієнтовний розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду складає 1440 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи, що, за розрахунками позивача на час подачі позову становить суму в розмірі 6009120,00 грн. (1440 МЗП*4173 грн.). З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що дії органу досудового розслідування та прокуратури суттєво вплинули на його психологічний стан, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, та з огляду на розмір шкоди, визначений висновком експертного дослідження, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та просить суд стягнути на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури в розмірі 1440 мінімальних заробітних плат, що становить суму в розмірі 6009120,00 грн. шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи було залучено Офіс Генерального прокурора. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно зазначили, що розмір моральної шкоди, який пред`явлено позивачем до стягнення, підтверджується висновком спеціаліста, а тому є доведеним та підлягає задоволенню в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Суду подав письмовий відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позову просив відмовити, оскільки казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, та жодної шкоди позивачу не завдало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, вина відповідача не встановлена, незаконність його дій не доведена, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправними діями відповідача, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди, розмір якої позивачем значно завищено. Представник третьої особи Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому поясненні. Одночасно зазначила, що підстав для відшкодування шкоди позивачу відсутні, та позивачем значно завищено розмір моральної шкоди, а висновок, наданий позивачем, має лише рекомендаційний характер. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України розслідувалось кримінальне провадження № 420014000000000838, зареєстроване в ЄРДР 15.08.2014 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. В рамках розслідування зазначеного кримінального провадження, 29.09.2014 р. [PERSON] був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. 29.09.2014 р. за місцем фактичного проживання позивача, а також в його автомобілі, на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, були проведені обшуки, за результатами яких були вилучені, і грошові кошти. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2014 р. у справі № 757/28020/14-к, було відмовлено у клопотанні про обрання позивачу запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді застави в розмірі 364400,00 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. В подальшому строк дії обов`язків продовжувався ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2014 р. та від 27.01.2015 р., - до чотирьох та шести місяців, відповідно. Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2014 р. у справі № 757/28172/14-к, було накладено арешт на майно позивача, зокрема, грошові кошти. 12.02.2018 року старшим слідчим в ОВС ГСУ ГПУ Ковальовим В.А. було повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. 30.07.2018 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ГСУ ГПУ Ковальська О.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 420014000000000838 від 14.08.2014 р. за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а також скасовано дію запобіжного заходу. Крім цього, 30.07.2018 року постановою прокурора Ковальської О.В. було скасовано арешти, накладені на майно позивача. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказував, що впродовж 46 місяців, тобто в період із 30.09.2014 року по 30.07.2018 р. він безпідставно перебував під слідством в статусі підозрюваного, оскільки, порушене кримінальне провадження було закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, та за цей час йому було завдано моральну шкоду, спричинені фізичні та моральні страждання, внаслідок чого істотно погіршився стан його здоров`я, та він був вимушений звертатись до лікарів. Дії органу досудового розслідування та прокуратури суттєво вплинули на його психологічний стан, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження щодо позивача після оголошення, останньому, про підозру було закрито, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати, суд вважає, що позивач незаконно перебував під слідством в період із 30.09.2014 року по 30.07.2018 р. (46 місяців), що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. При цьому, суд звертає увагу на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не потребує окремого доведення, оскільки, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Разом з тим, відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана органами досудового розслідування і прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. Аналізуючи зібрані докази, суд визнає факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями органів досудового розслідування та прокуратури в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає розмір моральної шкоди, пред`явлений позивачем до стягнення у розмірі 6009120,00 грн., - є завищеним, та зазначений розмір, на думку суду, не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а наданий стороною позивача висновок ТОВ «Українська експертна компанія» за результатами проведення психологічного дослідження № 94 від 02.07.2019 року, проведений спеціалістом [PERSON] , який не має статусу експерта та не був попереджений про кримінальну відповідальність у встановленому законом порядку, на переконання суду, не свідчить поза розумним сумнівом про завдання моральної шкоди позивачу в розмірі, пред`явленому, останнім, до стягнення. Слід зазначити, що стороною позивача в ході розгляду справи не було заявлено клопотань в частині призначення у справі відповідної судової експертизи, проведення якої було б доручено судовим експертам відповідної кваліфікації, а тому суд вважає, що доводи представників відповідача та третьої особи в частині завищеного розміру суми, яка пред`явлена позивачем до стягнення на відшкодування моральної шкоди, заслуговують на увагу. Разом з тим, слід зазначити, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження те, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте, переконливих та достатніх доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) на суму 6009120,00 грн. до суду не надано, та будь-яких клопотань в цій частині з боку сторони позивача в оді розгляду справи заявлено не було. При визначенні розміру моральної шкоди, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічні роз`яснення містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», мінімальна заробітна плата з 01.01.2020 року, тобто на час розгляду даного спору по суті, - становить 4723,00 грн. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди із врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого моральна шкода, завдана позивачу за період із 30.09.2014 року по 30.07.2018 р. (46 місяців), - складає суму в розмірі - 217258,00 грн. (46*4723,00 грн.), а тому

Outcome: partial