Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У грудні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах позивача до відповідачів про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в обґрунтування якої посилалася на ту обставину, що на час подання позову вік позивача становить вісімдесят чотири роки, вона пенсіонером за віком та ветераном війни-учасників війни. Оскільки, позивач власного житла не має, майже вся пенсія витрачається на ліки, інших доходів крім пенсії не має - позивач, уточнивши позовні вимоги, просила помістити її в денне відділення Нововоронцовського центру (будинок для людей похилого віку) та стягнути аліменти з дітей, у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень з кожного починаючи з дати подання позову і довічно. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Відповідач [PERSON] надавши суду пояснення, згідно яких щодо вирішення спору покладався на розсуд суду, повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідачів, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач, представник позивача посилалися, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії паспорту серії [NUMBER], виданого 02.08.2002 року Нововоронцовським РВ УМВС України в Херсонській області, [PERSON] народилася [INFO]. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 27.06.2000 року, [PERSON] є ветераном війни-учасників війни. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017285679 від 04.11.2016 року, [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00017285752 від 04.11.2016 року. [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Згідно витягу №00017286770 від 04.11.2016 року, [PERSON] після реєстрації шлюбу (актовий запис №9 від 25.10.1980 року) змінила прізвище на [PERSON]. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків суд враховував, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина, про що позивачем надано достатньо доказів. Задовольняючи частково вимогу позивача, щодо стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень з кожного, починаючи з дати подання позову і довічно суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 204 СК України, майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька; при цьому звільнення від такого обов'язку можливе як наслідок ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Враховуючи надані докази у справі що не надали підстави вважати ухилення матері від виконання своїх батьківських обов'язків, беручи до уваги майновий стан сторін, стан здоров'я та матеріальне становище непрацездатної матері, вкрай похилого віку, відсутність власного житла, суд, враховуючи вимоги ч.1ст.205 СК України, згідно якої, розмір аліментів на батьків визначається у твердій грошовій сумі і (або ) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, вважає за необхідне стягувати з відповідачів аліменти на утримання матері у розмірі 300,00 (триста) гривень з кожного, починаючи з дня подачі заяви і довічно. Сімейний Кодекс України не врегульовує питання щодо моменту стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).Оскільки, ст. 79 СК України встановлює, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, суд стягує аліменти, починаючи з 26.12.2016 року. Щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про поміщення її в денне відділення Нововоронцовського центру (будинок для людей похилого віку), суд виходив з того, що позивачем не надано суду жодного доказу порушення, невизнання чи оспорювання її прав чи інтересів щодо вказаної позовної вимоги. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню з визначенням негайного виконання рішення щодо вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів при зверненні до суду звільнені від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн. з кожного.

Outcome: partial