Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У грудні 2019 року адвокат Сидоренко Н.О. звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що [PERSON] є власником зазначеного будинку, відповідачка в ньому не проживає, особистих речей там не зберігає, але в добровільному порядку знятись з реєстрації за цією адресою відмовляється, що тягне за собою для позивача понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує його права як власника на розпорядження своїм майном, а тому він змушений звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Сидоренко Н.О., також в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу в її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлялась належним чином - відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без її участі на адресу суду не надсилала. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачки було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню , але до відносин сторін при вирішені спору слід застосувати інші правові норми, ніж зазначені у позові. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1977 року (реєстраційний №741, від 02.11.1997 року) позивач є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки від 18.11.2019 року №3157, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідачка - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про встановлення факту не проживання від 18.11.2019 року, №460 виданого в.о.старости Дніпрянського старостинського округу Білим А.А., відповідачка [PERSON] з моменту реєстрації фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку від будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 4 ст.156 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки, члени сім`ї власника мають бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживали разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлені судом наявні перешкоди у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом ст.ст.383, 391 , 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 ЖК УРСР у поєднанні зі ст.64 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Таким чином, стаття 405 ЦК України, на яку позивач посилається у своєму позові не може бути застосована, оскільки, [PERSON] не є членом сім`ї позивача. Разом з тим, у постанові від 04.12.2019 року у справ №917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків : «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу. Враховуючи вищевказані обставини та те, що [PERSON] не є членом сім`ї власника будинку, оскільки не відноситься до кола осіб, зазначених у ч.2 ст.64 ЖК УРСР протягом тривалого часу не проживає у будинку [ADDRESS] , але залишаючись зареєстрованою в будинку, власником якого є [PERSON] , є особою, яка перешкоджає йому належним чином користуватись та володіти вказаним жилим приміщенням, чим порушує його права як власника, зокрема, на вільне розпорядження належним йому майном, крім того, реєстрація відповідачки у спірному будинку тягне за собою зайві витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг, позовні вимоги є обгрунтованими. Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.ст.383, 386, 391 ЦК України, оскільки [PERSON] , не будучи членом сім`ї позивача, перешкоджає останньому належним чином користуватись і володіти належним йому на праві власності будинком, чим порушує його права, як власника, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Доказів протилежних обставин суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved