Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У вересні 2020 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/10 частки, яка належала [PERSON] у праві власності на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку площею 57,2 кв.м., надвірних будівель та споруд: сарай «Е», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа 3-б, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в [ADDRESS] , загальна площа 57,20 кв.м., який було побудовано в 1947 р. батьками позивача [PERSON] ( [PERSON] ) - [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після його смерті належне йому майно, в тому числі 1/2 частки в житловому будинку було успадковане порівну дружиною [PERSON] та чотирма їхніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен із спадкоємців отримав по 1/10 частки спадкового майна. 07.05.1997 р. мати позивача - [PERSON] подарувала свою частину будинку 3/5 - [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , брат позивача [PERSON] , спадкоємців першої черги у [PERSON] не було, похованням займалися сестри [PERSON] та [PERSON] за свої кошти, після його смерті залишилося спадкове майно в розмірі 1/10 частини житлового будинку розташованого в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] - другий брат позивача. Спадкоємцями належної йому частки 1/10 в будинку були його діти - [PERSON] - син та [PERSON] - дочка, які написали відмову від спадщини на користь позивача. Отже, [PERSON] є власницею 8/10 частини домоволодіння за адресою в [ADDRESS] , частка в розмірі 1/10, що належала брату позивача - [PERSON] який помер [INFO] на час звернення до суду ніким не успадкована. Спадкоємці першої черги у [PERSON] відсутні. Єдиними спадкоємцями є позивач та [PERSON] , яка не користується приміщенням більше як 15 років. [PERSON] весь час доглядала за домоволодінням, відвідувала домоволодіння, сплачувала всі житлово-комунальні послуги. На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.02.2021 року було закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду від 24.03.2021 року по справі замінено відповідача Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області на Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Через Канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] направила на адресу суду заяву, в якій визнала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] ( [PERSON] ) є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджуються Свідоцтвом про народження від 22.11.1956 року, видане Виконавчим комітетом Ново-Петрівської сільської ради, серія [NUMBER] . Зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 27.09.1975 р. вбачається, що позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1986 р. спадкоємцями після померлого [INFO] [PERSON] стали: його дружина [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину після померлого в рівних частках. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.10.1988 р. позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зі свідоцтва про смерть від 21.04.1997 р. [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно в розмірі 1/10 частини житлового будинку розташованого в [ADDRESS] що підтверджується реєстраційним посвідченням від 13.02.1997 р. за реєстровим номером № 977 видане Вишгородським бюро технічної інвентаризації. Згідно листа, який надійшов на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 24.03.2021 р. Київського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась в період з 20.04.1997 р. по 1999 р. 07.05.1997 р. [PERSON] подарувала [PERSON] 3/5 житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору дарування серії ААВ № 502219 посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2020 р. серія НОК 497749 зареєстровано в реєстрі за № 2-152 державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , другий брат позивача, спадкоємцем стала [PERSON] , у зв`язку з відмовою спадкоємців першої черги, дітей спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 04.07.1997 р. по теперішній час є головою домогосподарства розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою від 25.08.2020 р. № 585, видною Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувшіьною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи той факт, що позивач добросовісно заволоділа майном, утримувала будинок в належному стані, а також понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/10 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] за набувальною давність, відповідно до ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved