Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 12 червня 2018 року в розмірі 100 доларів США та 2900 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 12 червня 2018 року з відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він дав у борг [PERSON] кошти в сумі 100 доларів США та 2900 грн., строк повернення яких визначено до 15 листопада 2018 року. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і позичені кошти у визначений строк не повернув, у зв`язку з чим позивач просив стягнути такі кошти з відповідача на його користь у судовому порядку. Ухвалою судді від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Позивач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 червня 2018 року [PERSON] взяв у борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 100 доларів США та 2900 грн. з кінцевим строком повернення до 15 листопада 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою від 12 червня 2018 року, написаною відповідачем [PERSON] . Вказаний договір недійсним не визнавався, відповідачем не оскаржувався. В обґрунтування позову позивач стверджує, що відповідач умови договору позики щодо повернення боргу в сумі 100 доларів США та 2900 грн. не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вказаних обставин, зокрема, щодо відсутності заборгованості за договором позики, відповідачем не надано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Такий договір є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений договором строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України та ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 жовтня 2016 року по справі №373/2054/16-ц. Із урахуванням наведеного, встановивши наведені вище обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також беручи до уваги, що на час розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позики від 12 червня 2018 року порушено право позивача, а тому наявні підстави для стягнення на його користь з відповідача заборгованості за таким договором у розмірі 100 доларів США та 2900 грн.

Outcome: approved