Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він був власником 1/2 частини будинку № 29 по вул. Гончарова у м. Ізмаїл. У жовтні 2011 р. він звернувся до [PERSON] із пропозицією допомогти йому продати вказане нерухоме майно. 20.11.2011 р. він отримав від [PERSON] задаток за продаж ? частини будинку в розмірі 2\~000 дол. США, який оформлено у простій письмовій формі. 02.12.2011 р. [PERSON] відвезла його до нотаріуса [PERSON] де відбувся договір купівлі-продажу належній йому частини будинку із [PERSON] за 110\~470 грн. Там [PERSON] він і побачив вперше. Грошові кошти за продаж своєї ? частики будинку № 29 по вул. Гончарова у м. Ізмаїл не від кого не отримував. Після укладення договору [PERSON] в рахунок передачі грошових коштів від [PERSON] пропонувала йому автомобіль, від якого він категорично відмовився. 15.12.2011 р. він, залишившись без житлової площі, за вказівкою [PERSON] переїхав в інший будинок за адресою: м. Ізмаїл, вул. Мира,8, власником якого він став відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2012 р. Але грошові кошти за нього він нікому не передавав, позовну заяву до суду не підписував, в судовому засіданні присутнім не був. Він неодноразово звертався до [PERSON] щодо отримання грошей за продажу 1/2 частки будинку але йому погрожували фізичною розправою. 26.06.2014 р. він звернувся до Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області, проте, 02.03.2015 р. Ізмаїльська міжрайонна прокуратура у відкритті кримінальної справи за фактом шахрайства відносно [PERSON]- відмовила. У судовому засіданні представник позивача подав додаткові письмові уточнення відповідно до яких просить задовольнити позовні вимоги на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу було вчинено ним під впливом помилки, а саме: не існувала домовленість щодо ціни майна (тобто до підписання договору із [PERSON] не була узгоджена ціна договору), існує помилка щодо сторони договору, оскільки задаток в сумі 2\~000 дол. США передала йому [PERSON], вона є і від імені третіх осіб подарувала йому 02.12.2011 р. 7/16 житлового будинку № 65 «а» по вул. Шевченко у м. Ізмаїл, після того як [PERSON] відмовився від будинку № 8 по вул. Мира через невідповідність умовам для проживання. Крім того, існує помилка щодо порядку передачі грошових коштів після підписання договору купівлі-продажу (а.с., 155,181-185). Відповідач [PERSON], допитана у судовому засіданні як свідок, суду показала, що приходила до позивача до дому по вул. Гончарова, 29 у м. Ізмаїл, оглядала будинок, після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу із позивачем за столом у нотаріуса поклала на стіл 30\~000 дол. США і посунула їх до [PERSON], який сидів рядом із якоюсь жінкою, яку вона ніколи не бачила раніше. [PERSON], у свою чергу, посунув гроші цій жінці. Про продаж будинку прочитала у газеті. У свою чергу [PERSON] 14.07.2016 р. у судовому засіданні, також допитаний як свідок, суду показав, що [PERSON] у нотаріуса не було. Він приїхав на транспортному засобі марки «Лексус», циган привіз, на ньому ж його відвезли після укладення договору купівлі-продажу до Біржі на [PERSON] (колишня Леніна), 22 у м. Ізмаїл, для вирішення питань щодо оформлення на нього право власності на інше житло. Вказаний автомобіль на нього хотіли переоформити в рахунок коштів за продаж ? частини будинку. Але він [PERSON] відмовився. Крім того, зазначив додатково, що не уклав би вказаний договір, якщо б не потрібні були гроші на лікування сина, за якими приїжджала до нього невістка. Відповідач [PERSON] та третя особа у судове засідання не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду належним чином. Приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] просила розглядати справу у її відсутність, про що подала відповідну заяву. Заслухавши позивача, відповідача та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. При цьому, згідно коментарю до постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 19 постанови), помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами: це можуть бути дії третіх осіб, іншої сторони правочину, неосвіченість або власна необачність сторони, яка вчинила правочин під впливом помилки. Причина помилки правового значення не мають. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє: помилку в характері (природі) правочину, прав та обовязків сторні, таких властивостей та якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 02.12.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про купівлю-продаж 1/2 частини житлового будинку № 29 із надвірними спорудами по вул.Гончарова у м. Ізмаїл (а.с.5-7). Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано. Так, з договору вбачається, що продавцем є [PERSON], покупцем [PERSON], ціна договору становить 110\~470 грн., грошові кошти передано до оформлення договору купівлі-продажу. Отже, посилання позивача на помилку щодо вказаних обставин, не підтверджується матеріалами справи. Крім того, спростовуються посилання позивача на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним з причини помилки мотив вчинення вказаного договору, а саме вчинення договору для термінового лікування сину, оскільки, як вбачається з договору поручення на продаж нерухомого майна від 15.02.2011 р., позивач мав намір на продажу майна ще у лютому 2011 р., а невістка приїжджала до останнього згідно показанням позивача - після лютого 2011 р. (а.с.186). Крім того, у підтвердження бажання позивача продати частину будинку № 29 по вул. Гончарова у м. Ізмаїл свідчить і укладання у подальшому договору купівлі-продажу 7/16 частин будинку № 65 «а» по вул. Шевченка (а.с.87-89) і свідчення самого позивача щодо відмови від права власності на нього на вказане нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав за нормами ст. 229 ЦК України для визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Гончарова у м. Ізмаїл.

Outcome: dismissed