Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]-С.М., [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні житловим будинком №14 по вул.Сонячна в м.Бучач Тернопільської області, що належить йому на праві власності, шляхом виселення, мотивуючи тим, що відповідачі не є членами його сімї. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що у 2001 році, після смерті батька [PERSON], він належним чином реалізував своє право на спадкове майно, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу [PERSON], яка видала йому свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до вказаного свідоцтва він успадкував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Сонячна,14 в м.Бучач Тернопільської області.29 жовтня 2003 року він зареєстрував розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] У 2005 році остання зареєструвала шлюб із [PERSON], в яких у 2007 році народилася дочка [PERSON]-С.М. [PERSON] самовільно вселився в житловий будинок по вул.Сонячній,14 м.Бучач. [PERSON] має у власності житло, є співвласником квартири [ADDRESS], а тому його слід виселити без надання іншого житлового приміщення. В даний час він має намір подарувати житловий будинок дочці [PERSON], однак не може вчинити правочин, оскільки у будинку зареєстровані малолітня [PERSON]-С.М., [PERSON] та [PERSON], які не є членами його сімї. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що дійсно позивач є власником житлового будинку по вул.Сонячна,14 в м.Бучач. У 1991 році між ними укладено шлюб. За час шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вселення в будинок відбулося за згодою позивача. В період з 2001 року по 2003 рік вона переїхала проживати у Республіку Казахстан до матері. Однак позивач приїхав в Казахстан і забрав її з дітьми додому в м.Бучач, вул.Сонячна,14. Проте, у 2003 році вони розірвали шлюб. Стосунки між ними були напружені, але вони підтримували відносини. У 2005 році вона уклала шлюб з [PERSON], з яким проживає в будинку по вул.Сонячній,14 в м.Бучач однією сімєю. В них народилася дочка [PERSON]-С.М. На вселення дочки не потрібно було дозволу від позивача, так як місцем проживання дитини є місце проживання її батьків. [PERSON] не надав суду доказів, що реєстрація у будинку малолітньої дитини є перешкодою в оформленні правочину щодо відчуження майна. Припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє її права користуватися займаним приміщенням, а тому вона має право користуватися будинком, зокрема, проживати в ньому. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що він не розуміє позову. З 2005 року він проживає однією сімєю з [PERSON] в будинку №14 по вул.Сонячній в м.Бучач. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON]-С.М. В будинок він вселився за мовчазною згодою позивача. Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2001 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: м.Бучач, вулиця Сонячна,14 Тернопільської області. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Позивач 05 жовтня 2001 року в порядку спадкування за законом успадкував після смерті батька житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Бучач по вул.Сонячна,14. 30 грудня 1998 року [PERSON], згідно свідоцтва про зміну імені, зареєстрував зміну прізвища з «Дунаєцького» на «Дацун». 11 червня 2010 року [PERSON], згідно свідоцтва про зміну імені, зареєстрував зміну прізвища з «Дацун» на «Дунаєцький». 29 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано. У 2005 році між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]-С.М. не чинять перешкод позивачу у здійсненні права користування та розпорядження будинком. [PERSON] самовільно вселився в житловий будинок по вул.Сонячна,14 в м.Бучач. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ст.156 Житлового кодексу за згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку має відповідно до ст.157 Житлового кодексу, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач в судовому засіданні не довів ту обставину, що він не може оформити договір дарування житлового будинку, оскільки в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON]-С.М., на яку він посилається як на одну з підстав своїх вимог. За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що позовна вимога про зобовязання [PERSON], [PERSON]-С.М. усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по вул.Сонячній,14 в м.Бучач Тернопільської області, шляхом виселення їх з будинку, є необгрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що у 2005 році [PERSON] без згоди власника будинку [PERSON] вселився у житловий будинок по вул.Сонячній,14 в м.Бучач Тернопільської області, чим порушив порядок вселення в жиле приміщення, передбачений ст.156 Житлового кодексу, тобто самоправно зайняв жиле приміщення. Таким чином, позовну вимогу про виселення [PERSON] з житлового будинку по вул.Сонячній,14 в м.Бучач Тернопільської області без надання йому іншого жилого приміщення слід задовольнити.

Outcome: partial