Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем, відновити їй дошлюбне прізвище «Созанська», витрати, повязані з оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦС, покласти на відповідача, дочку [PERSON] залишити проживати з нею. На обгрунтування позову послалася на те, що 07.05.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка хворіє з народження. З лютого 2016 року разом не проживають. Сімейне життя у сторін не склалося через відсутність порозуміння, відповідач не надає коштів на її утримання та утримання дитини. За час роздільного проживання відповідач надав для дитини кошти у сумі 500,00 грн. Зазначає, що втратила до відповідача почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть. Вказує, що примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання 09.02.2017 року не зявилася, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 07.05.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія І-СГ № 248968. Від подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії І-СГ №481171. Сімейне життя у сторін не склалося, з лютого 2016 року проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги, позивач зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що сторони досягли згоди про те, з ким із них буде проживати дитина, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю, а отже, про задоволення позову у цій частині. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України від 14.12.2016 року, викладеним у справі № 6-2445цс16. Що стосується вимоги про покладення на відповідача витрат, повязаних з оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦС, у її задоволенні необхідно відмовити, оскільки згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (другий абзац ч. 3 ст. 115 СК України). При цьому слід зазначити, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). Вимога позивача про відновлення її дошлюбного прізвища Созанська задоволенню не підлягає, оскільки змiна iменi здійснюється органами державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5. Отже, позов задовольняється частково, у межах зазначених вище.

Outcome: partial