Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська Зоря» про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що негативна інформація, оприлюднена відносно позивача та його дружини в газеті «Каховська зоря» [NUMBER] від [INFO] в статті під назвою «[INFO]», автором якої є [PERSON] , є недостовірною (не відповідає дійсності), принижує честь і гідність та ділову репутацію позивача, оскільки є неправдивою та не підтвердженою будь-якими доказами. Внаслідок публікації вказаної недостовірної інформації позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з розповсюдженням відповідачами недостовірної інформації відносно нього, та вимушений був доводити своїй малолітній дитині, друзям, знайомим, членам «АСТ «Садовод», що не має відношення до негативних подій, описаних у статті. На підставі викладеного, з урахуванням заяви від 18.03.2021 року про відмову від частини позовних вимог стосовно відповідача Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська Зоря», просив суд: 1. Визнати недостовірною та такою що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача негативну інформацію, розміщену за авторством [PERSON] в газеті «Каховська зоря», у номері № [NUMBER] від [INFO] під назвою « [INFO]», а саме: - що в природі взагалі існує рішення правління № 2 АСТ «Садовод» від 18.05.2019 року; - що позивач «задурив голову членів правління» щодо прийняття правлінням рішення про внесення змін до Статуту асоціації (пункти 2.6 та 5.16); - що позивач «зробив себе головою ревізійної комісії» та «вирвав з горла цю посаду», що має «кишенькового ЗІС - голову правління та кишеньковий склад правління, яке буде голосувати правильно»; - що позивач мав навіть намір розпоряжатися на власний розсуд майном та землями асоціації; - що позивач розділив «АСТ на своє та наше»; - що позивач мав намір укладати будь-які договори і отримувати «відкати»; - що [PERSON] станом на час публікації статті була чинним бухгалтером асоціації; - що бухгалтер Л.Форощук має досвід «проводити повз каси кошти»; - що позивач «прихватизувавши « Універсам » здає його площі в оренду по накатаній схемі»; - що саме позивач призначив дружину бухгалтером асоціації; - що позивач «вже давно та далеко зайшов за рамки повноважень, наданих Статутом»; - що позивач мав чи має намір «вижити геть» членів АСТ; - що позивач має будь-яке відношення до рішення правління № 21 АСТ «Садовод» від 13.12.2019 року та до передачі земельних ділянок членам асоціації чи стороннім особам; - що позивач мав (отримував) якійсь гонорар в асоціації; - що позивач мав будь-яке відношення до рішень правління, прийнятих на його засіданні 10.01.2020 року, у тому числі й щодо передачі земельних ділянок за договором фізичній особі. 2. Зобов`язати [PERSON] та комунальне підприємство «Редакція газети «Каховська зоря» не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду спростувати поширену ними недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Каховська зоря» статті із зазначенням у ній тексту такого змісту: «Поширена інформація в газеті «Каховська зоря» № [NUMBER] від [INFO] під назвою « [INFO]» за авторством [PERSON] щодо голови ревізійної комісії Асоціації садівницьких товариств Каховського заводу електрозварювального устаткування «Садовод» Форощука Олександра Івановича та бухгалтера тієї ж Асоціації [PERSON] є недостовірною. Вказані особи не причетні до подій та фактів, зазначених у статті» з одночасним розміщенням резолютивної частини рішення суду; 3. У рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди стягнути на користь позивача з [PERSON] 10 000 гривень. 4. Стягнути з [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1668,00 грн. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заперечення проти позову, у якому зазначив, що викладена у статті «[INFO]» інформація містить його особисті оціночні судження, думки, переконання та критичну оцінку недоліків у діяльності позивача [PERSON] як голови ревізійної комісій АСТ «Садовод», а тому не може бути розцінена як недостовірна. Також зазначив, що межа допустимої критики щодо [PERSON] , як посадової особи АСТ «Садовод» (голови, члена ревізійної комісії) є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи [PERSON] , тому позивач, як публічна особа, повинен це усвідомлювати. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними та необгрунтованими. Просив розглянути справу за його с відсутності та у задоволенні позову відмовити. Від відповідача Комунального підприємства Редакція газети «Каховська зоря» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у № [NUMBER] газети «Каховська зоря» опубликована стаття під назвою «[INFO]», автором якої є [PERSON] , в якій, крім іншого, оприлюднена інформація щодо позивача [PERSON] , а саме: «…зробивши себе головою ревізійної комісії…», «…приклад «Універсаму, і як даний безкоштовний юрист «прихватизувавши», здає в оренду площі», «Бухгалтером назначив дружину…» (а.с.8). Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З протоколу №1 загальних зборів членів асоціації «Садовод» від 24.02.2019 року вбачається, що було обрано нову ревізійну комісію у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9-10). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що ревізійну комісію було обрано на загальних зборах АСТ «Садовод» ще у 2019 році, потім головою ревізійної комісії був обраний [PERSON] . [PERSON] та члени ревізійної комісії коштів асоціації не отримували, лише перевіряли їх фактичне надходження, позивач не мав можливості одноособово використовувати кошти товариства. Щодо призначення [PERSON] , дружини позивача, на посаду бухгалтера, свідок пояснила, що позивач до цього призначення відношення не має, [PERSON] попросили приймати внески у зв`язку з відсутністю іншого бухгалтера. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] жодних рішень одноособово не приймав, в тому числі і щодо оренди земельних ділянок, ніяких грошових коштів від асоціації не отримував. Свідок [PERSON] пояснила, що будівля « Універсаму » належить ККТВП «Меліоратор», кошти за оренду примішень надходять до каси цього підприємства та на його розрахунковий рахунок. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власникм нежитлової будівлі Універсам на підставі договору купівлі-продажу є ККТПВ «Меліоратор». Свідки [PERSON] та [PERSON] також пояснили, що бачили дитину позивача, яка була дуже засмучена та плакала з приводу того, що її батьків хтось обізвав «крадіями». Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що інформація, поширена у статті «[INFO]» шляхом публікації у газеті «Каховська зоря», є недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, та висловлювалась відповідачем [PERSON] у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Положеннями статті 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У п.19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає, що недостовірність поширеної газетою « Каховська зоря » інформації у номері № [NUMBER] від [INFO] в статті під назвою «[INFO]» під авторством [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував» « Універсам », «бухгалтером назначив дружину» підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами та показаннями сввідків. Вказана інформація є негативною, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в ній стверджується про порушення [PERSON] вимог статуту АСТ «Садовод», вчинення протиправних дій. Разом з тим, відповідач [PERSON] , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних і допустимих доказів достовірності поширеної відносно [PERSON] вищевказаної інформації. При цьому, оскільки вищенаведені твердження можна перевірити на відповідність їх факту, інформація, викладена в них, не може вважатися оціночним судженням. Разом з ттим, суд не вбачає правових підстав для визнання недостовірною іншу оспорювану інформацію з неаступниз підстав. Так, зі змісту статті «[INFO]» та відзиву відповідача вбачається, що в публікації висловлене власне негативне ставлення відповідача до діяльності позивача як голови ревізійної комісії АСТ «Садовод», відповідач дає свою оцінку, вдаючись до мовних конструкцій та зворотів, та висловлює оціночні судження, яку в такий спосіб доводить до громадськості. Доводи позивача щодо характеру оціночних суджень, викладених у спірній статті, ґрунтуються на власному розумінні і трактуванні тез і висловлювань та з урахуванням характеру використаних автором мовних засобів не спростовують їх зміст як оціночних суджень. Як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що частина інформації, поширена газетою « Каховська зоря » за авторством [PERSON] , є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, суд вважає, що відповідачів [PERSON] та та Комунальне підприємство «Редакція газети «Каховська Зоря» спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Каховська зоря» протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили публікації наступного змісту: «Поширена інформація в газеті «Каховська зоря» [NUMBER] від [INFO] в статті під назвою «[INFO]» за авторством [PERSON] щодо голови ревізійної комісії Асоціації садівницьких товариств Каховського заводу електрозварювального устаткування «Садовод» [PERSON] , а саме, що [PERSON] : «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував» «Універсам», «бухгалтером назначив дружину» є недостовірною». Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. У частині 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що у зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем [PERSON] широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно [PERSON] , останньому нанесена моральна шкода. При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд зобов`язаний врахувати положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31 березня 1995 року № 4 щодо характеру та обсягу немайнових втрат, засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, вимоги закону, а також те, що встановлення судом порушень відповідача та зобов`язання його спростувати недостовірну інформацію само по собі становить достатню та справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач, суд вважає суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00 коп. завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що судові витрати по сплаті судового слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 882,84 грн. Крім того, у відповідності до ст.. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 834,00 грн.

Outcome: partial