Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач з позовом до [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У її квартирі з 1996 р. зареєстрована її донька [PERSON] та з 2007 р. - її онука [PERSON] Однак, відповідач з дитиною з червня 2014 року та до теперішнього часу не мешкає за місцем реєстрації. На її неодноразові прохання знятися з реєстраційного обліку відповідач погоджується, проте пояснює свою бездіяльність неможливістю приїхати до м.Слов'янська. Водночас, реєстрація місця проживання відповідача з дитиною у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати в утриманні будинку внаслідок того, що реєстрація відповідача перешкоджає їй оформити субсидію за користування комунальними послугами. Позивач просить визнати відповідача з дитиною такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій просила заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивачки адвокат [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді по цивільній справі від 02.12.2016 р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином. На електронну пошту суду відповідачкою надіслано заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вона зазначає про визнання позовних вимог у повному обсязі /а.с.17 зв./. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслано клопотання про розгляд справи за відсутністю повноважного представника /а.с.31 /. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно договору дарування б/н від 30.08.1995 р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар трикімнатну квартиру [ADDRESS] /а.с.4/. Зазначений договір зареєстрований у КП «БТІ» 05.09.1995 р. за № 7895. Відповідно до довідки КП «ЖЕК № 6» № 11280/01-4 від 30.11.2016 р. у квартирі [ADDRESS] з 24 липня 1996 року зареєстрована [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до акту обстеження від 30.11.2016 р. № 123, складеного техніком-наглядачем КП «ЖЕК № 6», під час обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не мешкають у квартирі [ADDRESS] з червня 2014 року /а.с.6/. Положеннями частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідач із заявами щодо створення їй перешкод у користуванні житлом не зверталася. Відповідно до ст. 29 ч. 3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Отже, з огляду на те, що [PERSON] постійно проживає зі своєю матір'ю [PERSON], місцем проживання [PERSON] повинно бути визнано фактичне місце проживання її матері. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом у зв'язку із тим, що понад одного року не мешкають в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved