Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні 20.01.2015 року [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з донькою,не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». За місцем проживання характеризується негативно. З липня 1997 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра Березівської ЦРЛ, з 21.09.2009 року - у лікаря-нарколога. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечуючи обставин на які посилалась позивач, пояснив, що з дитиною не спілкувався та вважає кращим щоб дитина проживала разом з матір'ю. Представник органу опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вихованням та утриманням доньки займається позивачка. Відповідач усунувся від виховання доньки, матеріально її не утримує. Веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Живе за рахунок тимчасових та випадкових заробітків. Суд, заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON](а.с 16), являється матір'ю неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.05.1999 року (а.с.4). З висновку ради опіки та піклування Березівської міської ради Одеської області (а.с.8-9) вбачається, що виконавчий комітет Березівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], складеного 01.12.2014 року депутатом Березівського міськвиконкому Волинець В.П. (а.с.13) вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір'ю та братом .. При обстеженні житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] виявлено, що в кімнатах будинку чисто та охайно, опалювання газове. Домашнього господарства та постійного заробітку не має, однак зареєстрована у Березівському центрі зайнятості Одеської області. Вихованням дітей займається самостійно. Відповідно до характеристики позивача (а.с.11), [PERSON] характеризується з позитивної сторони, скарг від сусідів не надходило, спиртні напої не вживає. Натомість, згідно з характеристики відповідача від 11.11.2014 року, складеною депутатом Березівськеої міської ради Науменко Т.Г. (а.с.10) вбачається, що [PERSON], характеризується з негативної сторони. Розлучений, проживає в приватному будинку разом зі своєю матір'ю. Має доньку, але не спілкується з нею. Не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Крім того, відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується листом відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області за №8323/02-42 від 11.12.2013 року (а.с.23), Судом також встановлено, що з 28.07.1997 року відповідач перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра Березівської ЦРЛ, про що свідчить довідка №1038 та з 21.09.2009 року - у лікаря-нарколога, відповідно до довідки №867 (а.с.14). Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивачки та їх спільної дитини, а з боку позивачки не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. У відповідності з частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку, суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved