Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] та збільшення розміру аліментів, які стягуються на її утримання, до 1300 грн. в місяць. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням суду від 13 травня 2013 р. шлюб був розірваний. З червня 2012 р. відповідач переїхав до іншого населеного пункту і з того часу з дочкою не проживає, участі у її вихованні не приймає, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги і взагалі не цікавиться її життям і здоров'ям, не надає матеріальної допомоги на утримання. Останні два роки [PERSON] жодного разу не відвідав дочку, вона не впізнає його і не сприймає як батька. Попри наявність судового рішення від 9 квітня 2014 р. про стягнення аліментів в сумі 1000 грн. [PERSON] продовжує ухилятись від обов'язку утримувати дитину, жодних сум в якості аліментів від нього не надходило. Позивач посилається на те, що батько повністю ігнорує свої батьківські обов'язки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування вимог про збільшення розміру аліментів [PERSON] зазначила, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів вона втратила роботу, в даний час є безробітною і жодних доходів не отримує, внаслідок чого погіршився її матеріальний стан. Стан здоров'я дочки обумовлює необхідність додаткових витрат на її лікування. За таких обставин наявні підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, до 1300 грн. в місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Додатково позивач пояснила, що відповідач пішов з сім'ї до іншої жінки, коли дитині було лише 6 місяців. З того часу він дочкою не цікавиться, жодного разу не був в дитячому садку, який вона відвідує, коштів на її утримання не надає. Раніше відповідач періодично - приблизно раз в три місяці, телефонував, вимагаючи негайно надати йому можливість зустрітися з дитиною. Проте ці зустрічі не відбувалися, так як батько не вважав за необхідне завчасно погоджувати з нею дату та час зустрічі з дитиною, яка на той час або була хвора або її взагалі не було вдома. Останній рік відповідач взагалі не телефонував. Дочка вважає своїм батьком її теперішнього чоловіка [PERSON], який виконує усі батьківські обов'язки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про невизнання позову з тих підстав, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Проте після відкладення розгляду справи в судове засідання він не з'явився, подавши письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З 28 квітня 2010 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Дарницького районного шлюбу м. Києва від 13 травня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного шлюбу м. Києва від 9 квітня 2014 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16 липня 2013 р., до її повноліття (а.с. 9-10). Судом встановлено, що ще до офіційного розірвання шлюбу - навесні 2011 р., [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбно-сімейні відносини і стали проживати роздільно. Вказана обставина підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Малолітня дочка сторін проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а згідно ст. 180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в суді, позивач належним чином виконує свої материнські обов'язки, піклується про здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові умови для її повноцінного виховання і розвитку, що підтверджується даними акту обстеження умов проживання дитини (а.с. 48). Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, дитиною не цікавиться, останній раз зустрічався з дочкою у червні 2012 р., участі у її вихованні не приймає, не піклується про її здоров'я, фізичний духовний та моральний розвиток, коштів на утримання дитини не надає. Вказані обставини доводяться даними, які містяться у довідці дошкільного навчального закладу № 20 про те, що батько дитини [PERSON] жодного разу в дитячому закладі не з'являвся (а.с. 8), довідці відділу Державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції у Вінницькій області, згідно з якою [PERSON] аліменти на утримання дочки згідно з рішенням суду не сплачує, і його заборгованість за аліментами станом на 1 липня 2014 р. становить 11500 грн. (а.с. 11- 12). Як показав в суді свідок [PERSON], з [PERSON] його познайомила подруга останньої навесні 2011 р., коли [PERSON] пішов з сім'ї і фактично обікрав свою дружину, забравши усе цінне майно. З грудня 2012 р. вони з [PERSON] стали проживати однією сім'єю, а в липні минулого року офіційно зареєстрували шлюб. Весь цей час [PERSON] нічим не допомагав своїй дитині, мати просила надати кошти на лікування дочки, проте він відповів відмовою, дозвіл на виїзд дочки за кордон, коли вони хотіли виїхати з дитиною на відпочинок, не надав. Були випадки, коли відповідач телефонував і вимагав зустрічей з дитиною, але при цьому був в нетверезому стані або вимагав негайної зустрічі, що було неможливо. Близькі подруги позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] пішов з сім'ї, коли дитині було лише 7 місяців. Їм достовірно відомо, що відповідач фактично обікрав свою дружину. З того часу дитиною займається лише мати, а батько участі у її житті не приймає і жодних коштів на її утримання не надає. Дитина серйозно хворіє, проте гроші на лікування, які просила позивач, батько не дав. Своїм батьком [PERSON] називає чоловіка їх подруги [PERSON], який піклується про неї. 2 грудня 2014 р. Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 49-50). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та інших норм сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Доказів, які підтверджували створення відповідачу перешкод у спілкуванні з дочкою та намагання його приймати участь у її вихованні і утриманні, [PERSON] не надав. При вирішенні даного спору суд в першу чергу враховує інтереси малолітньої [PERSON], які мають визначальне значення, та приймає до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від виховання та утримання дочки, фактично відмовившись від неї, що, на думку суду, є фактором, травмуючим психіку дитини. Крім того суд бере до уваги ту обставину, що збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що, враховуючи ухилення останнього від виконання батьківських обов'язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування та свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню та утриманню, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи вимогу про збільшення розміру аліментів суд виходить з положень ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України. До таких обставин, окрім стану здоров'я і матеріального становища дитини і платника аліментів та наявності у платника аліментів інших утриманців, законодавець зокрема відніс і інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки вбачається, що на своє матеріальне становище мати дитини не посилалася і при визначенні розміру аліментів вказаній обставині суд оцінки не давав. Доказів, які б підтверджували, що на утримання дитини щомісячно витрачаються кошти в розмірі, більше ніж 2000 грн., суду не надано. Не надано суду і доказів, які б підтверджували, що матеріальне становище платника аліментів покращилося таким чином, що він у змозі сплачувати на утримання дитини в розмірі 1300 грн. За таких обставин суд відмовляє у позові про збільшення розміру аліментів за недоведеністю вимог, що не позбавляє позивача права заявити позов про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані її хворобою. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору за вимогою про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial