Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У вересні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,7 кв.м., яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 44,8 кв.м; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 900,00 грн та витрати з оплати послуг експерта в сумі 200,00 грн за визначення вартості 1/2 частини спірної квартири. Позов обґрунтовано тим, що з 01 березня 2010 року позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.07.2020 року. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] . У зв`язку із розірвання шлюбу, виникла необхідність поділу майна подружжя. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позов від 09.11.2020 року, представник відповідача [PERSON] зазначила, що позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на 1/3 частину спірної квартири. Відзив обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу на утриманні у відповідача залишилась спільна з позивачем дитина донька [PERSON] . Позивач пів року ухилявся від утримання доньки. Самоусунення позивача від утримання доньки вказує на його байдужість до майбутнього доньки. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна залишено без розгляду та відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про виклик свідків. У судове засідання позивач не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Від представника відповідача неодноразово надходили заяви про перенесення розгляду справи, однак поважності своєї неявки, не надала. Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положення ст.ст. 280-282 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, відзивом на позов, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 01 березня 2010 року позивач - [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.7). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2017 року, відповідач придбала квартиру за [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 Договору, чоловік покупця, [PERSON] , надав заяву про згоду своїй дружині на купівлю квартири за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1040 (а.с.8). З огляду на положення частини першої статті 60 Сімейного кодексу України, спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу, а тому належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Як зазначається у ч.1 ст. 69 Цивільного кодексу України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розглядаючи спір про поділ спільного майна, суд дотримується засади рівності часток майна дружини та чоловіка, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Частина друга статті 70 Сімейного кодексу України встановлює, що під час розгляду спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, особливо якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Суд критично ставиться до доводів, що викладені у відзиві на позов від 09.11.2020 року, оскільки жодних доказів того, що позивач вчиняв дії, передбачені ч. 2 ст. 70 СК України, представник відповідача не надала. Частиною першою статті 81 ЦПК України вимагає від сторін довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,7 кв.м., яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 44,8 кв.м. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд в першу чергу виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 900,00 грн, а також надано копію товарного чеку № 21 на суму 200,00 грн за надання довідки про вартість 1/2 частини спірної квартири. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, виходячи з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1100,00 грн, які були понесені позивачем при розгляді даної справи.

Outcome: approved