Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що після смерті [INFO] його матері [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. Позивач як єдиний спадкоємець отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, а саме на 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на земельну ділянку надану для обслуговування цього будинку нотаріусом позивачу було відмовлено в зв`язку із відсутністю державної реєстрації спадкової частини присадибної земельної ділянки. Так як за життя [PERSON] після реалізації в Державному земельному кадастрі належної їй земельної ділянки площею 0,0329 га (кадастровий номер 3211200000:05:002:0777) не здійснила її реалізацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у позивача відсутні умови одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку. У зв`язку з вище викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 21 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. В підготовчому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення які відповідають обставинам викладеним в позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнала. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20 вересня 2018 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] /а.с.11/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на: -3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -присадибну земельну ділянку площею 0,0329 га, кадастровий номер 3211200000:05:002:0777. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2020 року, виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Бойко О.О., [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] спадщину яка складається з 3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.12-13/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №864/02-31 від 03.12.2020, виданою державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. позивачеві [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] на частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , так як спадкоємцем не пред`явлено витягу з ДЗК на вказану земельну ділянку /а.с.14/. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Судом встановлено, що 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] перебували у спільній частковій (в рівних частинах) власності спадкодавиці [PERSON] та відповідачки [PERSON] на підставі Ухвали Фастівського міськрайонного суду від 27.10.2000 року. Рішенням Фастівської міської ради №5/102-ХУІІІ-УІІ від 06.10.2016 року було передано [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0511 га для будівництва та обслуговування належних їм 3/5 частин будинку [ADDRESS] (кадастровий номер 3211200000:05:002:0645) /а.с.15/. В подальшому належну [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0511 га вони розділили на дві окремі земельні ділянки: - земельну ділянку площею 0,0329 га на ім`я [PERSON] ; - земельну ділянку площею 0,0182 га на ім`я [PERSON] . Державна реєстрація земельних ділянок з новими кадастровими номерами була здійснена 01.03.2018 року. Згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0329 га має кадастровий номер 3211200000:05:002:0777 /а.с.19-20/, земельна ділянка площею 0,0182 га має кадастровий номер 3211200000:05:002:0778 /а.с.25-26/. З поділом земельної ділянки загальною площею 0,0511 га на дві окремі земельні ділянки площею 0,0329 га та 0,0182 га право спільної власності на цю земельну ділянку припинено. З реєстрацією в Державному земельному кадастрі двох окремих земельних ділянок з окремими кадастровими номерами 3211200000:05:002:0777 та 3211200000:05:002:0778 кадастровий номер 3211200000:05:002:0645 скасовано. З матеріалів справи вбачається, що фактично земельної ділянки площею 0,0511 га для будівництва та обслуговування 3/5 частин будинку [ADDRESS] (кадастровий номер 3211200000:05:002:0645), що перебувала у спільній власності [PERSON] , та [PERSON] не існує. Проте, за життя [PERSON] після реєстрації в Державному земельному кадастрі належної їй земельної ділянки площею 0,0329 га (кадастровий номер 3211200000:05:002:0777) не здійснила її реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно правової позиції,викладеної в Постанові ОП КГС Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18: «П. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] була власником 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,0329 га з кадастровим номером 3211200000:05:002:0777, які входять до спадщини і підлягають до спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-47/0/9-12 від 10.07.2012, судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved