overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У грудні2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05 вересня 2002 року, Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 750. В обгрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачкою припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, доньку - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне житія подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05 вересня 2002 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований, Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №750. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, доньку - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. Шлюбні відносини сторонами припинені. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 грудня 2011 року, Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за № 714. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв?язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 січня 2012 року, Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 17. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду заяву, в якій позов визнала та просила слухати справу у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 жовтня 1998 року Корабельним районним відділом РАЦС, № 605. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини з липня 2011 року. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що є наявний спір щодо спільно нажитого майна, який буде вирішуватися в іншій позовній заяві, спору щодо порядку виховання та утримання дітей не має. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб від 28.10.1995 року, виданого Корабельним районним відділом РАЦС, 28 жовтня 1995 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження та копії паспорту сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с. 7-9) У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами з липня 2011 року втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України суд залишає позивачу прізвище - [PERSON]. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

у грудні 2013 року позивач Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], у якому посилаючись на те, що відповідач після закінчення навчання в університеті звільнився з органів внутрішніх справ до встановленого 3-річного терміну за власним бажанням без поважних причин, просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його навчанням і утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 10401,46 грн. та судові витрати. Справу просять розглянути без участі їхньої сторони. Відповідач [PERSON] позов визнає, не оспорює розмір витрат, пов'язаних із його навчанням і утриманням у вищому навчальному закладі. Суд заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 10.08.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № 10/295 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.п.2.3.6 та 3.2 Договору відповідач був зобов'язаний у разі звільнення з органів внутрішніх справ (далі ОВС) по закінченні навчання до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно затвердженим розрахунком. Наказом УМВС України в Тернопільській області № 268/0/с дск від 15.11.2011 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з ОВС за власним бажанням згідно п.64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Згідно довідки- розрахунку №4 від 08.02.2013 року, сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у вищому навчальному закладі, за період з 01.09.2006 р. по 29.06.2010 р., становить 10401,46 гривень. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до п.3 ст.1 постанови КМУ від 01.03.2007 р. №313 (в редакції Постанови КМ №66 від 08.02.2012 р. «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС проводиться, у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Згідно платіжного доручення №3054 від 18.11.2013 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 гривень, які підлягають до стягнення в користь позивача з відповідача в порядку статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У грудні 2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON] і прохала стягнути з неї 20 672,64 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно укладеного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача прохає винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнала частково та прохала зменшити пеню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № РLХRRХ31600013 від 10.01.2008 р. Відповідно умов договору банк надав позивачеві кредит у сумі 4 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», що підтверджується підписом у заяві (а. с. 7). Пунктами 5.1 і 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачена відповідальність за порушення будь-якого із зобов'язання, а саме: позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу; при порушенні позичальником строків платежів передбачених Договором, по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості (а. с. 11). Відповідач, отримавши грошові кошти, не виконує своїх зобов'язань та станом на 28.11.2013 року має заборгованість на загальну суму 20 672,64 грн., що складається: 2452,82 грн. - заборгованість за кредитом; 83,97 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 56,70 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16618,55 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 960,60 грн. - штраф (процентна складова). Суд вважає, що є підстави для зменшення розміру пені до 3 000,00 грн., що передбачено ст. 551 ЦК України. Так, суд враховує настання кризи світової фінансової системи, що згідно із ч. 2 ст. 61 ЦПК України є загальновідомим фактом, що не потребує доказування. Крім цього суд враховує майновий стан сторін. Згідно статтей 526, 530, 551, 625,1054 ЦК України з відповідача на користь банка необхідно стягнути 7 054,09 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн. Суд враховує, що відповідач дотримався термінів позовної давності, оскільки відповідач останній платіж здійснив 16.03.2012 р. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

у грудні 2013 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Посилаючись на договірні відносини між сторонами на підставі договорів кредиту №BL 3371 від 11.04.2008 року та кредитного договору № BL3371/1 від 02.10.2009 року, договору поруки №BL 3371-П1 від 11.04.2008 року та договору поруки №BL 3371-П1/1 від 02.10.2009 року, які не виконуються належним чином відповідачами, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Семі-Ком Київ ЛТД» та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №BL3371/1 від 02.10.2009 року у розмірі 385361,54 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача подав заяву та заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно [PERSON], а саме: на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні проти арешту майна відповідача заперечували, просили відмовити. Відповідно до ст. 153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]є директором ТОВ ««Семі-Ком Київ ЛТД» і неодноразово звертався до позивача з питання реструктуризації заборгованості, на що банк не відповів відмовою та, крім того, висловив сподівання на задоволення прохання боржника в листі від 29.08.2014 року та подальшу співпрацю з метою задоволення потреб клієнта. Враховуючи викладене суд вважає не вирішеним питання про реструктуризацію боргу, приймає до уваги, що банк не відмовив відповідачу у реструктуризації боргу, кредит видавався банком юридичній особі на ведення малого бізнесу та відомості про закриття товариства відсутні, та приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що рішення суду може бути не виконано, або утруднене його виконання, та відсутність підстав для арешту майна відповідача в розмірі 14 частини квартири загальною площею 52,05 кв.м , що належить сім»ї відповідача та йому в рівних частках за адресою: [ADDRESS].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У грудні 2013 року представник Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вимогами виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] зі зняттям цих осіб з реєстраційного обліку посилаючись на своє право власності на вищезазначену квартиру, яке виникло у позивача на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між позивачем та [PERSON] 03.11.2011 року, а також посилаючись на наявність заявлених ним вимог до відповідачів про звільнення житлового приміщення. Рішення просить ухвалити

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року представник ТОВ «Кримтеплопостачання» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача 9263,51 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 січня 2010 року по 01 жовтня 2013 року з вирішенням питання про розподіл судових витрат. Вимоги позову обґрунтовані заборгованістю за надану і спожиту теплову енергію. На підставі статей 525, 526, 530 ЦК України, Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 представник позивача просив позов задовольнити. Представник позивача про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила Відповідач у судове засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи суду не надав. На підставі положень частини 2 статті 197 та статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки всі особи, які беруть участь у справ, у судове засіданні не з'явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюються та рішення суду ухвалюється при заочному розгляді справи зі згоди позивача. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач є споживачем наданої Сакським підрозділом ТОВ «Кримтеплопостачання» теплової енергії, особовий рахунок [NUMBER], за період 1 січня 2010 року по 01 жовтня 2013 року має заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 9263,51 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року. Згідно з статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний, крім іншого, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином; одностороння відмова від зобов'язання не допускається. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 229,4 грн. судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду. Враховуючі наведенного, на підставі статей 525, 526 Цивільного кодексу України, України, статей 18,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: approved