Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У грудні 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, в якому просили визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на ? частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та за [PERSON] право власності за набувальною давністю на ? частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], житлова площа якого складає 11,0 кв.м., загальна площа 29,3 кв.м. В обґрунтування вимог зазначив про те, що спірним житловим будинком позивачі користується безперервно, добросовісно та відкрито протягом 53 років. Ними не приховується факт володіння будинком, сплачуються всі витрати на його утримання та обслуговування, підтримується в належному стані будинок та господарські будівлі, здійснюється поточний та капітальний ремонти. Протягом всього строку володіння та користування спірним будинком ніхто не звертався та не претендував на будинок; позовів до суду не пред'являлося. Позивачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що у них виникло право власності на спірний будинок на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Оскільки, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду позивачі змушені звертатись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. У судове засідання представник відповідача Київської міської ради не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] збудований в 1927 році [PERSON] на земельній ділянці площею 1515,63 кв.м., яка була передана Відділом комунального господарства Київського Окрвиконкому в користування [PERSON] на підставі договору на право забудування від 11.10.1927 р. Земельна ділянка площею 1515,63 кв.м., обліковий код 82:414:411, на якій знаходиться будинок [ADDRESS], не приватизована та обліковується, як землі, не надані у власність чи користування, що підтверджується довідкою Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради №057021-6125 від 01.04.2016 р, що підтверджується архівною копією договору на право забудування від 11.10.1927 р., від 13.12.2015 року. Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації ПБ-2015 № 1695 від 09.09.2015 р., житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за особами: -? частина за [PERSON] на підставі договору на право забудови, виданого Київським Окркомгоспом, посвідченого Київською державного нотаріальною конторою № 5 від 11.10.1927 р. №9865; -? частина за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою від 14.10.1957 р. №6399, копія якого надана 24.03.2016 року Київським міським бюро технічної інвентаризації листом №3536 (И-2016). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] добросовісного, відкритого та безперервного володіння вищевказаним будинком та земельною ділянкою з 1963 року, що підтверджується довідкою формою №3, складеною КП «ЖЕО-110 Голосіївського району» від 21.08.2015 р. № 2868. Крім того, судом в судому засіданні допитано [PERSON], яка є родичкою позивачів та пояснила про те, що лише позивачі проживають в [ADDRESS] починаючи з 1963 року безперервно і до теперішнього часу, що вона регулярно гостила у позивачів, проводила там літні канікули, та підтвердила, що інші особи за цією адресою не проживали. [PERSON], яка є сусідкою позивачів, була допитана в судовому засіданні як свідок, та надала суду пояснення про те, що лише позивачі проживають в [ADDRESS] починаючи з 1963 року безперервно і до теперішнього часу, що позивачі проживали за даною адресою відкрито, та підтримували дружні стосунки з сусідами. Будинок [ADDRESS] є нерухомим майном, яке відповідає вимогам законодавства, що ставляться до житлових будинків, а відповідно право власності на нього може бути набуто в порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України, тобто в порядку набувальної давності. Позивачі - [PERSON] та [PERSON], стверджують, що вони добросовісно, відкрито, безперервно протягом більш ніж 10 років володіють будинком [ADDRESS], користуються ним весь цей час, несуть витрати по його утриманню, і за правом набувальної давності вони набули право власності на цей будинок згідно ст. 344 ЦК України. У судовому засідання встановлено та підтверджується технічним паспортом на одноквартирний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] складається із: житлового будинку - літера «А», веранди - літера «А1», погріба - літера «Г», убиральні - літера «Е», хвіртки та огорожі - №1-2, відповідно до технічного паспорту на одноквартирний (садибний) жилий будинок [ADDRESS] від 14.02.2014 р. Зазначене домоволодіння належить 2 співвласникам, а саме: [PERSON], якій належить ? частина будинку, [PERSON], якому належить ? частина будинку. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.01.1954 р., серія [NUMBER], актовий запис №34. [PERSON], який був сином [PERSON], помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Позивач [PERSON] була одружена з [PERSON], згідно посвідки про шлюб [NUMBER] від 21.04.1939р. Позивач [PERSON], є сином позивачки [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] помер, про що свідчить Витяг з реєстру актів цивільного стану від 15.02.1996 р., актовий запис №197. Згідно до витягу зі Спадкового реєстру № 43438484, наданого 30.03.2016 р. приватним нотаріусом Дідович І.В., після смерті [PERSON] копія спадкової справи не заводилася, спадкоємців, які після смерті [PERSON] успадкували майно, зокрема частину будинку, немає. На підставі цього, єдиним відповідачем по справі виступає Київська міська рада. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду. Таким чином, право власності виникає незалежно від права попереднього власника на цю річ і не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, передбачених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме тривалості, добросовісності, відкритості та безперервного володіння майном, як своїм власним. Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, враховуючи це положення набувальна давність на спірне домоволодіння має застосовуватись з січня 2001 року. Таким чином, строк безперервного володіння позивачами спірним житловим будинком становить понад 13 років. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.. Як вбачається з матеріалів справи, п озивачі [PERSON] та [PERSON] починаючи з 1963 року по теперішній час відкрито, безперервно та добросовісно володіють спірним будинком [ADDRESS], протягом всього терміну володіння позивачі утримують будинок, підтримують в належному стані, постійно в ньому проживають та сплачують за комунальні послуги. Отже, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно володіють будинком [ADDRESS] з 1963 року і по теперішній час, суд приходить до висновку, що позивачі набули право власності на дане майно за набувальною давністю на законних підставах. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved