Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вимогами до відповідачів Середньої загальноосвітньої школи № 229 м. Києва, Управління освіти Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов'язання останніх видати накази про звільнення позивача з посади вчителя початкових класів СЗШ № 229 м. Києва з дати фактичної видачі трудової книжки; зобов'язання СЗШ № 229 м. Києва змінити дату звільнення позивача з 15.08.2013 на дату фактичної видачі позивачу трудової книжки та видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку із внесенням до неї запису про звільнення з дати фактичної видачі трудової книжки; зобов'язання відповідачів солідарно виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 18224,57 грн.; зобов'язання відповідачів солідарно відшкодувати нанесену позивачу моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні проти вимог позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. До суду із вказаним позовом про відновлення своїх порушених трудових прав позивач звернулася 23.12.2013 (а. с. 1), тобто по закінченню місячного або тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України з дня, коли вона дізналася, що її права порушено. Як вказано в позовній заяві, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки вона хотіла захистити власні трудові права шляхом звернення до комісії по трудових спорах в Управлінні освіти Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації. Однак трудовий спір не був розглянутий. Також позивач посилається на погіршення свого стану здоров'я та правову необізнаність як причини пропуску строку звернення до суду. За таких умов можна зробити висновок, що строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України для пред'явлення позову про витребування трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за вимушений прогул та компенсацію моральної шкоди позивачем пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Управління освіти Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 21.08.2012 № 649-к [PERSON] прийнята на роботу вчителем початкових класів СЗШ № 229 за строковим трудовим договором з 27.08.2012 по 15.08.2013 (а. с. 14). Наказом № 73-к СЗШ № 229 [PERSON] прийнята на роботу вчителем початкових класів за строковим трудовим договором з 27.08.2012 по 15.08.2013 (а. с. 15). Наказом Управління освіти Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.08.2013 № 451-к [PERSON] звільнено з роботи 15.08.2013 по закінченню терміну строкового трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (а. с. 66). 15.08.2013 позивач звільнена з роботи по закінченню терміну строкового трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (наказ по СЗШ № 88-к від 15.08.2013). Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення, є підставою припинення трудового договору. Так, за правилом ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Трудову книжку не було видано позивачу у день її звільнення - 15.08.2013. Зі складених актів працівниками СЗШ № 229 та копії журналу реєстрації виходу на роботу педагогічних працівників, вбачається, що позивач на робочому місці 14-15 серпня 2013 року була відсутня. Якщо працівник в день звільнення відсутній, то власник або уповноважений ним орган зобов'язаний надіслати поштове повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. Адміністрація СЗШ № 229 запрошувала позивача отримати трудову книжку у зв'язку з її звільненням, що підтверджується актом № 3 від 19.09.2013, листами № 910 від 16.08.2013, № 939 від 27.09.2013, № 953 від 13.11.2013, № 961 від 21.11.2013. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Актом № 4 від 05.12.2013, складеним працівниками СЗШ № 229, засвідчено, що позивач категорично відмовилась отримати свою трудову книжку тому, що дата звільнення 15.08.2013 її не влаштовує. У судовому засіданні судом позивачу було запропоновано отримати трудову книжку, однак [PERSON] не погодилась її отримати без внесення дати звільнення відмінної від 15.08.2013. Позовних вимог на предмет аналізу законності звільнення позивачем не пред'являлось. Посилання позивача на узгодження відсутності її на роботі 14-15 серпня 2013 року з директором школи Сінченком І.П. спростовується перебуванням його в цей період у щорічній відпусці (витяг з наказу № 133-в від 30.04.2013). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до ст. 235 КЗПП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У судовому засіданні не встановлено обставин, що затримка видачі трудової книжки позивачу [PERSON] відбулася з вини відповідача СЗШ № 229. Отже, вимога позову у частині зобов'язання відповідача СЗШ № 229 змінити дату звільнення з 15.08.2013 на дату фактичної видачі трудової книжки є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про зобов'язання відповідачів видати накази про звільнення позивача з посади вчителя початкових класів СЗШ № 229 м. Києва з дати фактичної видачі трудової книжки є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що затримка видачі трудової книжки та взагалі її невидачі відбулася з вини відповідача СЗШ № 229. Суд відмовляє у решті позовних вимог, оскільки вимога [PERSON] про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про зобов'язання видати трудову книжку. Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, з урахуванням наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивач [PERSON] не довела факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довела суду за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідачів вони заподіяні. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed