Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

У вересні 2020 р. представник позивача адвокат Бодачевська М.В., в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення із [PERSON] неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 104 470,07 (ста чотирьох тисяч чотириста сімдесяти гривень 07 коп.) грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін даної справи під час зареєстрованого шлюбу [INFO] народилась спільна дитина донька [PERSON] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.09.2016 р. у цивільній справі № 131/785/16-ц із відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] стягнути аліменти у розмірі 2/9 усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи із 26.04.2016 р. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12.06.2020 р. за період з травня 2019 р. по червень 2020 р. заборгованість відповідача по сплаті аліментів (без урахування заборгованості, яка виникла станом на 01.09.2019 р. у розмірі 24 364,68 грн.) становила 104 470,07 (ста чотирьох тисяч чотириста сімдесяти гривень 07 коп.) грн. Оскільки наявне прострочення зобов`язання відповідача по сплаті аліментів, то з нього відповідно до положень статті 196 СК України підлягає стягненню пеня, розмір якої не може перевищувати розмір заборгованості по аліментам. З урахуванням викладеного представник позивача просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 104 470,07 (ста чотирьох тисяч чотириста сімдесяти гривень 07 коп.) грн. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. 02 жовтня 2020 р. до суду від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, у змісті якого останній зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин, а саме внаслідок дій та рішень посадових осіб органів державної виконавчої служби, у зв`язку із чим в його діях відсутня вина та умисел на ухилення від сплати аліментів. Крім того, він вважає, що розрахунок його заборгованості зі сплати аліментів від 12.06.2020 р. є незаконним, у зв`язку із чим відповідач звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із скаргою на дії державного виконавця, які мали місце в частині складання даної посадовою особою органу виконання судового рішення вищенаведеного розрахунку заборгованості. У зв`язку із зазначеним відповідач просить суд відмовити у повному обсязі у задоволені позову про стягнення із нього на користь позивача неустойки (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 р. клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі задоволено, зупинено провадження у цивільній справі № 131/1045/20 до набрання законної сили рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у цивільній справі № 131/785/16-ц за скаргою [PERSON] про визнання неправомірними дій та скасування рішень головного державного виконавця Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький), в тому рахунку і в частині визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.06.2020 р. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 лютого 2021 р. провадження у цивільній справі № 131/1045/20 поновлено та з урахуванням поданого відповідачем клопотання про розгляд справи з викликом сторін справа призначена до розгляду у судовому засіданні. 27 квітня 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області представником позивача була скерована заява про зміну підстави позову, у відповідності до змісту якої вбачається що підставою стягнення із відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2021 р. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бодачевська М.В., позов підтримала у повному обсязі та із посиланням на статтю 196 СК України просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково в обґрунтування зазначеного позову пояснила, що оскільки саме з вини відповідача аліменти не стягували у період із вересня 2019 р. по травень 2020 р., то наявні правові підстави для стягнення із останнього неустойки (пені) за їх несвоєчасну сплату. У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Зубань О.О. позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволені у повному обсязі, пояснивши, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення із відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки у діях останнього відсутня вина та умисел на ухилення від їх сплати. При розгляді справи судом, установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані Сімейним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження». Так, судом встановлено, що [INFO] у сторін даної справи народилась спільна дитина донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2011 р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с. 8). 23 вересня 2016 р. Ладижинським міським судом Вінницької області винесено рішення у справі № 131/785/16-ц, яким ухвалено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 2/9 усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи із 26.04.2016 р. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-12). 12 жовтня 2016 р. на виконання вищенаведеного судового рішення Ладижинським міським судом Вінницької області був виданий виконавчий лист у цивільній справі № 131/785/16-ц (а.с. 13). 25 жовтня 2016 р. старшим державним виконавцем Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52772267 з примусового виконання вищенаведеного виконавчого документу (а.с. 14). 05 вересня 2019 р. відповідач звернувся до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою від 05.09.2019 р., у змісті якої із посиланням на частину 5 статті 183 СК України, просив даний орган виконання судового рішення провести розрахунок заборгованості по сплаті аліментів та зупинити стягнення із нього аліментів за місце роботи у зв`язку із переплатою (а.с. 22). 20 вересня 2019 р. начальник Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області направив головному бухгалтеру філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» лист від 20.09.2019 р. № 5184, в якому зазначив про наявність станом на 01 вересня 2019 р. переплати у відповідача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2019 р. у розмірі 105 484,61 (сто п`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 61 коп.) грн., у зв`язку із чим зазначена посадова особа даного органу виконання судового рішення вимагала призупинити відрахування з відповідача на час повного погашення переплачених коштів аліментів відповідно до виконавчого листа у справі № 131/785/ 16-ц від 12.10.2016 р., виданого Ладижинським міським судом Вінницької області (а.с. 23). 16 січня 2020 р. Іллінецьким районним судом Вінницької області винесено рішення у справі № 131/746/19, яким ухвалено змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання доньки, в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2/9 частки від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття. 18 травня 2020 р. Вінницьким апеляційним судом винесена постанова у цивільній справі № 131/746/19, якою апеляційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.01.2020 р. скасоване, ухвалене нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] відмовлено (а.с. 27-30). 15 червня 2020 р. головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 52772267 (а.с. 20). 15 червня 2020 р. в.о. начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) представнику позивача на надісланий адвокатський запит від 04.06.2020 р. № б/н була скерована відповідь від 15.06.2020 р. № 5474 із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 12.06.2020 р., зі змісту якого вбачається, що станом на 01.09.2019 р. розмір зазначеної заборгованості становив 24 364,68 грн., станом на 01.06.2020 р становив 129 335,29 грн., при цьому державним виконавцем у період часу із вересня 2019 р. по травень 2020 р. стягнення аліментів платежів не проводилось (а.с. 18-19). 01 жовтня 2020 р. Ладижинським міським судом Вінницької області постановлена ухвала у справі № 131/785/16-ц, якою скарга [PERSON] задоволена, визнано неправомірною та скасована постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] від 15.06.2020 р., винесену головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) по виконавчому провадженню № 52772267; визнано неправомірним та скасований розрахунок заборгованості від 12.06.2020 р. за № 5499, здійснений головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) по виконавчому провадженню № 52772267 (а.с. 91-107). 06 листопада 2020 р. Ладижинським міським судом Вінницької області постановлена ухвала у справі № 131/785/16-ц, якою скарга [PERSON] задоволена частково; визнано неправомірним та скасований розрахунок заборгованості від 18.09.2020 р. за № 7655, здійснений головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) по виконавчому провадженню № 52772267, в іншій частині провадження закрито (а.с. 106-115). 06 листопада 2020 р. Ладижинським міським судом Вінницької області постановлена ухвала у справі № 131/785/16-ц, якою скарга представника заявника адвоката Бодачевська М.В., в інтересах [PERSON] задоволена частково; визнано такими, що порушують права стягувача дії начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо призупинення стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів на час повного погашення переплачених коштів в сумі 81 119,93 грн.; зобов`язано начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області усунути порушення (поновити порушене право заявника [PERSON] ) шляхом відкликання листа від 20.09.2019 р. № 5184, направленого головному бухгалтеру філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика»; зобов`язано начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області у відповідності до статті 453 ЦПК України повідомити [PERSON] про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання; в іншій частині вимог скарги відмовлено (а.с. 116-125). Дослідивши матеріали справи, заслухавши надані у судовому засіданні пояснення представників сторін та відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, що вбачається з наступного. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини 1 статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 статті 614 ЦК України). Положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України). Згідно з частиною 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У змісті пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» мітиться роз`яснення відповідно до якого, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись, як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У змісті Сімейного кодексу України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 р. у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 р. у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В свою чергу, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо виникнення заборгованості по аліментах у період з травня 2019 р. по червень 2020 р. у розмірі 104 470,07 (ста чотирьох тисяч чотириста сімдесяти гривень 07 коп.) грн., оскільки підставою виникнення даної заборгованості стали дії посадової особи органу виконання судового рішення щодо призупинення стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів на час повного погашення переплачених коштів. Зазначені дії начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (направлення на адресу філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» листа від 20 вересня 2019 р. № 5184, із вимогою призупинити відрахування з відповідача на час повного погашення переплачених коштів аліментів відповідно до виконавчого листа у справі № 131/785/ 16-ц від 12.10.2016 р., виданого Ладижинським міським судом Вінницької області) мали місце у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім змісту частини 5 статті 183 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів, що підтверджується в тому рахунку постановою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 131/746/19. Крім того, суд враховує, що зазначені дії даної посадової особи органу виконання судового рішення були предметом судового контролю, за результатами якого 06 листопада 2020 р. Ладижинським міським судом Вінницької області постановлена ухвала у цивільній справі № 131/785/16-ц, якою вищенаведені дії начальника Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо призупинення стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів на час повного погашення переплачених коштів визнано такими, що порушують права стягувача. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. При цьому пунктом 22 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний в тому рахунку здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Змістом статті 34 даного Закону України визначені повноваження виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій за умови настання та/або наявності певних обставин, які виникли та/або настали в процесі примусового виконання виконавчого документу. Отже, положення чинного законодавства, які регулюють суспільні відносини у даній сфері передбачають, що прийняття рішення про зупинення вчинення виконавчих дій належить до виключної компетенції виконавця, а сторони виконавчого провадження, в тому рахунку і боржник мають право лише звертатись до виконавця із відповідними заявами та клопотаннями та просити останнього вчинити або утриматись від вчинення певних дій під час здійснення виконавчого провадження. У зв`язку із зазначеним суд відхиляє посилання представника позивача на те, що підставою виникнення заборгованості відповідача по аліментах у період з травня 2019 р. по червень 2020 р. у розмірі 104 470,07 (ста чотирьох тисяч чотириста сімдесяти гривень 07 коп.) грн. є звернення останнього до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою від 05.09.2019 р., оскільки направляючи зазначений лист органу виконання судового рішення відповідач, який має в рамках виконавчого провадження процесуальний статус боржника, лише скористався своїм правом передбаченим частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». В свою чергу, згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» направлення боржником листа про зупинити стягнення із нього аліментів за місце роботи у зв`язку із переплатою не є та не може бути безумовною підставою для вчинення державним виконавцем даних дій, оскільки останній зобов`язаний надати правову оцінку змісту даної заяви, перевірити відповідність висловленої у даному зверненні позиції сторони виконавчого провадження вимогам чинного законодавства та прийняти відповідне законне і обґрунтоване процесуальне рішення за результатами розгляду такої заяви боржника. Крім того, суд враховує, що відповідач, під час здійснення виконавчого провадження з примусового стягнення із нього аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , своє місце роботи не змінював, із 01 лютого 2012 р. працює на посаді начальника дільниці філії «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» та, як вбачається із змісту наявної у матеріалах справи довідки (а.с. 185) щомісячні платежі зі сплати аліментів з його заробітної плати бухгалтерією підприємства відраховували своєчасно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, відтак з цих підстав суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Будь-яких інших доказів, окрім звернення боржника до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із листом від 05.09.2019 р., позивачем суду не надано, що в свою чергу унеможливлює вставлення в діях відповідача вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК). Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Висновки суду містять узагальнені відповіді на основні проміжні доводи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, і у задоволенні позову позивача відмовлено повністю, судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed