Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490041252 від 11 червня 2007 року в розмірі 366 889,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 червня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490041252, відповідно до умов якого банк надав останньому на придбання транспортного засобу кредит в сумі 18 631,11 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом строком до 11 червня 2013 року. Відповідно до умов укладеного кредитного [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором в установлені в ньому терміни і порядку та сплачувати банку нараховані проценти та комісію в розмірах, визначених у договорі. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши [PERSON] обумовлену в останньому суму кредиту, однак, [PERSON], в свою чергу, зобов'язань за договором не виконав. Станом на 11 серпня 2013 року у [PERSON] наявна заборгованість в сумі 223 652,68 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційний курсом НБУ становить 1 787 655,87 грн. Тому, зважаючи на те, що зобов'язання за зазначеним кредитним договором були забезпечені порукою на підставі договору поруки № 490041252-П від 11 червня 2007 року, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON], й приймаючи до уваги те, що [PERSON] зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань як солідарний боржник, що надає банку право на звернення з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно, з огляд на принцип розумності та справедливості, просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором лише у розмірі 366 889,85 грн. та судовий збір - 3 441,00 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 29). Відповідач, яка повідомлена в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що 11 червня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 490041252, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останньому на придбання транспортного засобу кредит в сумі 18 631,11 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом строком до 11 червня 2013 року (а.с. 5-10). Відповідно до умов договору позичальник зобов'язувався повернути кредит банку в порядку та на умовах, визначених цим договором, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісії за дії банку, неустойку та інші платежі та виконувати інші обов'язки, що передбачені договором (а.с. 5, 7) Судом встановлено, що банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав [PERSON] кредит, а останній не виконав своїх зобов'язань перед банком, через що станом на 11 серпня 2013 року борг останнього склав 223 652,68 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на вказану дату становить 1 787 655,87 грн. (а.с. 17-20). Крім того, судом встановлено, що 11 червня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір поруки № 490041252-П, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 договору поруки поручитель зобов'язався відповідати за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору № 490041252 від 11 червня 2007 року та можуть виникнути на підставі нього у майбутньому як солідарний божник (а.с. 11). Вказане, на думку суду, свідчить про те, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, непогашенням заборгованості, останній, а також відповідачу як особі, яка поручилась по договору поруки за виконання умов кредитного договору, була надіслана вимога № 71561-102 б/б від 09 вересня 2013 року про порушення зобов'язання за кредитним договором та запропоновано повернути у повному обсязі кредитні кошти (а.с. 21-24). Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана вимога боржником та відповідачем була проігнорована. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, позовні вимоги до солідарних боржників можуть бути заявлені разом до усіх боржників, так і до будь-кого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає обов'язкової процесуальної співучасті. Таким чином, відповідач [PERSON] та боржник [PERSON] виступають перед кредитором - ПАТ «Альфа-Банк» - як солідарні боржники. Тому, на думку суду, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, [PERSON] - є одним з двох солідарних боржників за кредитним договором. З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов'язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, у тому числі лише з поручителів. Отже, обсяг зобов'язань поручителя [PERSON] визначено як умовами договорів поруки, так і умовами кредитного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя договором поруки не встановлено. Тому позивач має право вимагати виконання кредитних зобов'язань від поручителя. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно з ч.1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Разом з тим, в ході розгляду справи від відповідача жодних клопотань не надходило. Як встановлено в судовому засідання та вбачається з матеріалів справи, що відповідач не оспорював договору поруки, не вимагав визнання його недійсним, не заперечував проти умов договорів, а також проти розміру заборгованості. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання свого обов'язку щодо сплати заборгованості за договором кредиту, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунок заборгованості, здійснений позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved