Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за орендну плату. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS] . 04.01.2018 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 905,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 1810,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 4 194,81 грн., яка складається з суми основного боргу 1520,00 грн., суми втрат від інфляції 329,12 грн. та 3-х процентів річних - 2345,69 грн. Дія договору закінчилась 31.12.2018 року, однак відповідач борг не сплатив. 29.12.2018 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903 строком до 31.12.2019 року. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 1110,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 2220,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 10 381,15 грн., яка складається з суми основного боргу 7 440,00 грн., суми втрат від інфляції 464,36 грн. та 3-х процентів річних - 2 476,79 грн. Дія договору закінчилась 31.12.2019 року, однак відповідач борг не сплатив. В подальшому, 13.01.2020 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903 строком до 31.12.2020 року. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 1350,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 2700,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 32 0022,48 грн., яка складається з суми основного боргу 29 700 грн., суми втрат від інфляції 834,30 грн. та 3-х процентів річних - 1488,18 грн. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 46 598,44 грн., витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Шокуров Ю.Л. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явивсь. Відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою [ADDRESS] . 04.01.2018 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 905,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 1810,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. 29.12.2018 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903 строком до 31.12.2019 року. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 1110,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 2220,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. В подальшому, 13.01.2020 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] був укладений договір оренди № 903 строком до 31.12.2020 року. [PERSON] було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 1350,00 грн. Загальна сума до сплати за два ліжко/місця становить 2700,00 грн. За умовами договору відповідач зобов`язаний вносити щомісячно плату. З наданих суду розрахунків заборгованості, заборгованість відповідач перед ТОВ «Черемшина-2012» за користування ліжко-місцями становить в сумі 46 598,44 грн., яка складається з суми основного боргу 38600,00 грн., суми втрат від інфляції 1 627,78 грн. та 3-х процентів річних 6 310,66 грн. Згідно вимог ч. 1ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до вимог ч. 1ст.812ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Відповідно до вимог ст.130ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, (яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до п. 39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Згідно вимог ч. 3ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Відповідач [PERSON] не надав суду належні докази, які повністю або частково спростовують суму позовних вимог що основного боргу у розмірі 38 660,00 грн. Також суд відмовляє у стягнення з відповідача 3-х процентів річних та інфляції з наступного. Положення частини 2статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того з наданих довідок про заборгованість за оренду, які є одностороннім документом позивача, не вбачається помісячне обґрунтування конкретних сум інфляційних втрат та 3% річних по щомісячних неплатежах орендної плати. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: partial