Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON], яка фактично мешкала із нею, оскільки була важко хвора. Після її смерті відкрилась спадщина на частину будинку [ADDRESS]. Заповіту покійна не складала. Вказала, що 21 вересня 1961 року між її матір'ю та [PERSON] був укладений шлюб, від якого народилася позивачка та її рідний брат [PERSON]. Після смерті батька її матір тривалий час мешкала у цивільному шлюбі із [PERSON], від якого народився брат позивачки - [PERSON]. Відповідач з раннього дитинства веде аморальний спосіб життя та у 16 років був засуджений до позбавлення волі. Пізніше ще раз був засуджений. 21 січня 1997 року на підставі договору міни [PERSON] разом із відповідачем та братом [PERSON] у рівних частинах набули право власності на будинок [ADDRESS]. У 2000 році [PERSON] після перенесеного інсульту отримала важкий діагноз - шизофренія та була госпіталізована, після отриманого лікування потребувала стороннього догляду та медичних препаратів. У подальшому у неї розвилась пухлина у головному мозку, та в останній рік свого життя вона не могла самостійно пересуватися. [INFO] [PERSON] помер, після чого єдиним спадкоємцем першої черги була його мати [PERSON], яка у зв'язку із фактичним проживанням із ним прийняла спадщину, однак із-за проблем зі здоров'ям не отримала свідоцтво про спадщину. Після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями за законом першої черги є позивачка та відповідач. З 1997 року по день смерті [PERSON] відповідач тільки кілька разів бачився із матір'ю, ніколи нею не цікавився та не надавав жодної допомоги. Позивачка вважає, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування, оскільки з 1997 року припинив спілкування з матір'ю, не дзвонив, не приходив до неї, на надав матеріальної або моральної допомоги у важкі хвилини. Хоча мати впродовж 13 років важко хворіла, потребувала уваги близьких, піклуванню та медичної допомоги, цю допомогу надавала лише позивачка, з 2010 року вона забрала матір до себе до дому та забезпечила всім необхідним. Відповідач мав можливість допомогти матері та навідувати її, чого він навмисно не робив. [PERSON] вимушена була важко працювати на декількох роботах, позичати гроші для придбання їжі матері та її лікування. У зв'язку із наведеним просила задовольнити позовні вимоги та усунути відповідача від права на спадщину за законом після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові. У судове засідання, що відбулось 27 серпня 2014 року представник позивачки [PERSON], що діє на підставі довіреності, не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. [PERSON] пояснив, що покійна [PERSON] була його матір'ю, яка все життя зловживала алкоголем, а пізніше разом зі своїм співмешканцем. Під час його життя із матір'ю дома не було їжі, брат примушував ловити собак, відповідачу було тоді 15-16 років, мати вимагали у брата гроші на алкоголь, сестри у цей час поруч не було, вона мешкала окремо, потім вона обміняла квартиру та забрала мати до себе. На похороні матері відповідач був, дав позивачці 2000,00 грн. Про те, що потрібно провідувати матір йому ніхто не повідомив, йому не було відомо про її місце мешкання, востаннє бачився із матір'ю перед похованням. Матері нічого не возив, не покупав, не приїжджав до неї. Представник відповідача також додав, що у відповідача із матір'ю склалися неприязні стосунки через те, що матір належним чином не виховувала його, сім'я була неблагополучна, відповідач не контактував із матір'ю у зв'язку із дитячою образою. У судове засідання, що відбулось 27 серпня 2014 року представник відповідача адвокат [PERSON] не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідач у судове засідання, що відбулось 27 серпня 2014 року, не з'явився з невідомих суду причин, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого 10.08.1962 року Іллічівським РАЦС м. Жданова Донецької області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 17.04.2003 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] 01 листопада 1979 року уклала шлюб із [PERSON], після чого дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 23.06.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, у 2005 році [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть, виданого 06.05.2008 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер [INFO]. У відповідності до свідоцтва про смерть, виданого 05.06.2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається із договору міни від 21 січня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] [INFO], відповідно до вказаних положень статті 1268 ЦК України його мати [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину та набула право власності на неї, оскільки на час відкриття спадщини була єдиною спадкоємицею та постійно проживала разом із спадкодавцем у будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 року. Відтак, після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] успадкувала його матір [PERSON] [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке належало їй на праві власності, а саме на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до загальних норм ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до наданих Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою матеріалів спадкової справи №426/2013 спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка та відповідач. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми та роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суду при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 1939 року народження, була жінкою похилого віку. Зі слів позивачки та даних медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] у 2010 році перенесла інсульт, після чого стан її здоров'я погіршився та позивачка була вимушена забрати її до себе для повного догляду та забезпечення всім необхідним, оскільки мати була в безпорадному стані. Згідно довідки Житлово-комунального підприємства «Житло «Центр» від 17.12.2011 року та від 05.01.2013 року [PERSON] з липня 2010 року стала мешкати разом із позивачкою в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 1840 від 19.03.2014 року, виданої Іллічівським УПФУ м.Маріуполя в Донецькій області позивачка перебувала в управлінні на обліку та отримувала пенсію. Інших видів державних допомог покійна [PERSON] не отримувала та на державному обліку в управлінні праці та соціального захисту населення не перебувала, що підтверджується відповідною довідкою № 277 від 27.02.2014 року. За даними медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] мала психічні розлади, у зв'язку із чим позивачка неодноразово зверталася за допомогою до лікаря-психіатра та невропатолога. [PERSON] потребувала додаткового медичного обстеження та лікування, на що необхідні були додаткові матеріальні витрати, яких потребувала покійна. Існуючого розміру пенсії [PERSON] не було їй достатньо для утримання будинку, в якому вона була зареєстрована, та забезпечення власних потреб та підтримання здоров'я, у зв'язку із чим потребувала матеріальної допомоги від близьких родичів, яким був також і відповідач. Також через свій поганий стан здоров'я вона не могла себе доглядати та потребувала фізичної сторонньої допомоги. Вказані обставини також були підтверджені у судовому засіданні показами свідка [PERSON] За роз'ясненнями, які дані у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 6), безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. З урахуванням вказаних положень та досліджених доказів, судом встановлено, що покійна [PERSON] в останні три роки свого життя перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги відповідача. Крім того відповідач, будучи співвласником будинку [ADDRESS] та зареєстрованим у ньому, покинув будинок та з 2004 року за будинком не доглядав, будь-яких витрат по його догляду та сплаті комунальних послуг не поніс, що також підтверджується поясненнями обох сторін та свідка. Також судом встановлено, що в останні три роки життя [PERSON], з часу її переїзду до позивачки, відповідач з матір'ю не бачився та не спілкувався, станом її здоров'я не цікавився, не провідував, морально не підтримував, будь-якої допомоги, в тому числі матеріальної, не надавав. Вказані обставини у судовому засіданні відповідачем не заперечувались та докази на їх спростування надані не були. Натомість відповідач є працездатною людиною, був зареєстрований та мешкав у м. Маріуполі, з квітня 2012 року був працевлаштований у ПАТ «МК «Азовсталь», у зв'язку із чим, на переконання суду, мав реальну можливість надавати допомогу своїй покійній матері, в тому числі фізичну, матеріальну або моральну, від надання якої він навмисно та свідомо відмовлявся через свої особисті стосунки до матері. Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідач покладених законом обов'язків навмисно не виконав, своєю свідомою бездіяльністю ухилився від надання допомоги покійній матері. Із урахуванням цього, суд вважає доведеними та встановленими факти ухилення відповідача від надання покійній матері [PERSON] допомоги при можливості її надання відповідачем, перебування покійної матері в безпорадному стані, потреби її в допомозі. Одночасне встановлення судом наведених обставин і доведеність їх у своїй сукупності дає підстави суду відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України для задоволення позовних вимог позивачки та усунення від спадкування відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено статтею 79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір за подання даного позову до суду у розмірі 114,70 грн., що підтверджується відповідною банківською квитанцією. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved