Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

у вересня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», у якому просив суд визнати припиненим правовідношення за договором поруки № П-997/2-П від 23.09.2008. В обґрунтування поданого позову вказав на те, що 23.09.2008 між АК банком розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № П-997/2-К, відповідно до якого відповідач надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 45 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.09.2023 та оплатити відсотки у розмірі 15,00% річних. 23.09.2008 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № П-997/2-Кміж АК банком розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та ним укладено договір поруки № П-997/2-П, відповідно до якого він зобов'язався солідарно у повному обсязі відповідати за виконання [PERSON] її обов'язків за договором про надання споживчого кредиту, а саме: повернення кредиту, виплата процентів по кредиту, комісій, неустойки тощо. Відповідно до п. 2.1. договору поруки, змістом забезпеченого порукою зобов'язання та розміром забезпечення зобов'язань є: повернення позичальником кредиту в сумі 45 000,00 доларів США, виплата позичальником процентів по кредиту у розмірі 15,00% річних та комісій, неустойки, визначених умовами договору кредиту. Вказав на те, що у червні 2017 йому стало відомо про те, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та позичальником [PERSON] укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту № П-997/2-К від 23.09.2008, якою було збільшено ставку за користування кредитними коштами з 15,00% до 15,97%. Вважає, що оскільки вищевказаною додатковою угодою до кредитного договору змінено відсоткову ставку по кредиту в сторону збільшення із 15,00% до 15,97% річних, а при цьому додаткової угоди до договору поруки № П-997/2-П від 23.09.2008 укладено не було, то відбулася зміна основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, а тому зобов'язання за договором поруки повинні бути припиненими відповіднодо п. 1 ст. 559 ЦК України. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 у справі відкрито провадження (а.с. 13). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2017 справу передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с, 49). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченка С.В. справу призначено до розгляду (а.с. 66). На підставі розпорядження № 2234 від 07.09.2018 про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку із звільненням судді Ладиченка С.В. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 72). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 матеріали справи 12.09.2019 передано судді Хоменко В.С. (а.с. 73). На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою судді від 14.09.2018 справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.09.2008 між АК банком розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії № П-997/2-К, відповідно до якого відповідач надав позичальнику споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 45 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.09.2023 та оплатити відсотки у розмірі 15,00% річних (а.с. 5-8). 23.09.2008 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії № П-997/2-К між АК банком розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та ним укладено договір поруки № П-997/2-П, відповідно до якого він зобов'язався солідарно у повному обсязі відповідати за виконання [PERSON] її обов'язків за договором про надання споживчого кредиту, а саме: повернення кредиту, виплата процентів по кредиту, комісій, неустойки тощо (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.1. договору поруки, змістом забезпеченого порукою зобов'язання та розміром забезпечення зобов'язань є: повернення позичальником кредиту в сумі, зокрема, 45 000,00 доларів США, виплата позичальником процентів по кредиту у розмірі 15,00% річних та комісій,неустойки, визначених умовами договору кредиту. 08.05.2009 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № П-997/2-К від 23.09.2008, якого були внесені зміни до графіку погашення кредиту (а.с. 9). 15.09.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № П-997/2-К від 23.09.2008 (а.с. 9). Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 2 підтверджують, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення додаткової угоди № 2 складає 43 250,00 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 8 234,80 доларів США. Пунктом 2 додаткової угоди № 2 визначено, що сторони дійшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування за Договором: 2.1. Встановити нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 15,97% річних. 2.2.Встановити, що погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання договору, здійснюється до 20 числа включно кожного місяця згідно графіку, визначеного додаткової угодою № 2. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В розумінні зазначеної статті, зміною зобов'язання, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя, вважається, зокрема, збільшення відсоткової ставки Банком за кредитом, який забезпечується заставою, без згоди поручителя на внесення таких змін до договору поруки. В такому разі договір поруки вважається припиненим з моменту збільшення відсоткової ставки. Зазначена позиція підтверджується роз'ясненням, що міститься в п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». У постанові від 17.02.2016 у справі № 6-3176цс15 Верховний Суд України роз'яснив, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, відповідно до імперативного положення ч. 1 ст. 559 ЦК України порука за Договором поруки є припиненою з дати підвищення відсоткової ставки за основним зобов'язанням без отримання відповідної згоди Поручителя. У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 в справі № 6-97цс13 та є обов'язковою для застосування (ч. 1 ст. 417 ЦПК України). Отже, як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою № 2 від 15.09.2010 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № П-997/2-К від 23.09.2008 змінено відсоткову ставку по кредиту в сторону збільшення із 15,00% до 15,97% річних, тобто, мала місце зміна основного зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Разом з тим, як вбачається з наданих відповідачем на спростування вимог позивача документів, 15.09.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору поруки № П-997/2-П від 23.09.2008, за умовами якої п. 2.1.2 договору був викладений в новій редакції: «2.1.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 15,97% річних і комісій, у розмірі,в строки та в порядку, що визначені Договором кредиту» (а.с. 25-26). Вказана додаткова угода № 1 є чинною, недійсною в установленому законом порядку не визнана. Докази в матеріалах справи з даного приводу відсутні. Отже, суд надходить до висновку про те, що підписавши додаткову угоду № 1 15.09.2010 [PERSON] погодився на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за зміненими умовами основного зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не надано доказів на спростування зазначених вище Банком обставин. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed