Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та заборону вчиняти дії, які порушують право власності. В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що йому на праві власності на підставі договору дарування належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Інші 3/4 частини вищевказаної квартири належать відповідачці. Позивач зазначав, що відповідачка перешкоджає йому у розпорядженні його власністю, оскільки замінила замки вхідної двері вищевказаної квартири, чим позбавила його права користування житловим приміщенням. На його вимоги вселитися та вирішити житловий спір добровільно відповідачка реагує відмовою, надавати нові ключі від замка вхідної двері відмовляється. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким вселити його в квартиру [ADDRESS] виділити йому ізольовану кімнату площею 10,7 кв.м., визначити порядок користування приміщеннями: коридором, кухнею, ванною, та санвузлом як приміщеннями загального користування та зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, а також заборонити відповідчці [PERSON] перешкоджати йому у подальшому здійсненні права власності належними йому 1/4 частинами квартири [ADDRESS]. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 08.12.2014р. за заявою позивача, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині виділу йому ізольованої кімнати площею 10,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS], визначення порядку користування приміщеннями: коридором, кухнею, ванною та санвузлом як приміщеннями загального користування, та в частині заборони [PERSON] перешкоджати йому у подальшому у здійсненні права власності належними [PERSON] 1/4 частинами спірної квартири були залишені без розгляду (а.с.40). Позивач та його представники, діючі за довіреністю та за договором про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву, якою позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та розглянути поданий позов за їх відсутністю в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідачки в судові засідання (а.с.21,33-34,35). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.37). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування належить 1/4 частина квартири №19, що розташована у будинку №45 по вул. Терешковій в м. Одесі (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, інші 3/4 частини вищевказаної квартири належать на праві власності відповідачці [PERSON] З позовної заяви позивача вбачається, що на даний час він не має можливості проживати в квартирі [ADDRESS] так як відповідачка його туди не пускає, перешкоджає йому у розпорядженні його власністю, оскільки замінила замки вхідної двері вищевказаної квартири, чим позбавила його права користування житловим приміщенням. На його вимоги вселитися та вирішити житловий спір добровільно відповідачка реагує відмовою, надавати нові ключі від замка вхідної двері відмовляється. Через те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні його майном, останній немає змоги проживати в квартирі [ADDRESS] Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] є правомірним співвласником 1/4 частини вищевказаної квартири, якому відповідачкою чиняться перешкоди в користуванні його власністю. Відповідно до ст. 316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна відповідно до ст.391ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], і володіють нею на праві спільної часткової власності. Оскільки позивач є співвласником вказаної вище квартири, то він має право володіти, користуватися, розпоряджається своєю часткою квартири на власний розсуд. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту власником своїх цивільних прав та інтересів, до яких також можливо віднести і вимоги ст.358 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, способи захисту прав власника чітко передбачені цивільним законодавством. Крім того, права власника житлового будинку (квартири) визначені також в ст. 383 ЦК України та в ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Тому, виходячи зі змісту ст.155 ЖК України та ст.391 ЦК України, позивач, як співвласник 1/4 частини квартири [ADDRESS], вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, шляхом вселення у вказану вище квартиру. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], як співвласника вищевказаної квартири в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у здійсненні його права власності та вселення його в квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки відповідачка порушує право власності [PERSON], та створює йому перешкоди в користуванні належним йому майном. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК України,

Outcome: approved