Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

у грудні 2019 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку успадкував після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., реєстровий № 1574. Після отримання свідоцтва про право на спадщину в 2015 році позивач одразу почав користуватися житловою квартирою померлого батька. Пізніше в 2017 році серед правовстановлюючих документів на квартиру знайшов копію паспорта [PERSON] з якої з`ясувалось, що 07.02.2008 року цей громадянин був зареєстрований у спірній квартирі. При яких обставинах та що стало причиною реєстрації місця проживання відповідача в цій квартирі позивачу не відомо, в родинних відносинах вони не перебувають. Фактично з моменту смерті батька позивача в 2014 році і по сьогоднішній день за цією адресою ніхто не проживає, будь-які особисті речі або предмети побуту відповідача в квартирі відсутні, теперішнє місце проживання та засоби зв`язку відповідача позивачу не відомі. Посилаючись на ст. ст. 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовчий розгляд по справі на 13.02.2019 року на 13 год 45 хв. В судові засідання призначені на 15.05.2019 на 15 год., 09.07.2019 на 14 год. та 06.08.2019 року на 12 год. 30 хв. учасники справи не з`являлися. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, як і в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання так і на сайті суду. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2015 року. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, у зазначеній квартирі зареєстрований лише відповідач [PERSON] з 07.02.2008 року, який як посилається позивач в квартирі не проживає і позивач його взагалі не знає. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач не належить до члена сім`ї власника. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Приймаючи до уваги, що реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання його таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved