Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У грудні 2016р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - [PERSON] ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» (далі ТОВ «ОТП Факторинг»), посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова,12 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 жовтня 2015року Одеським міським управлінням юстиції та житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова,12, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20 квітня 2007року та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2007року. Зазначала, що постановою [PERSON] ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області серії ВП №32066702 від 17 квітня 2012року на належне їй рухоме та нерухоме майно був накладений арешт. Вказувала, що на примусовому виконанні у Першому [PERSON] відділі ДВС ОМУЮ перебувало два виконавчих провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2670/11, який видав Малиновський районний суд м. Одеси 22 березня 2012 року. Крім того, 17 квітня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить [PERSON] Стверджувала, що 26 червня 2013 року зазначені виконавчі провадження були закриті та винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, відповідно до п.4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення. Позивачка зазначала, що про наявність арешту належного їй майна їй стало відомо з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів від 12 січня 2016року. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просила суд винести рішення, яким зняти арешт та скасувати заборону відчуження будь-якого нерухомого та рухомого майна, накладені постановою [PERSON] ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області серії ВП №32066702 від 17 квітня 2012року та скасувати відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відносно рухомого та нерухомого майна [PERSON] Представник позивача, діючий на підставі договору від 04 січня 2017 року та ордеру від 12 грудня 2017року у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу за його відсутності (а.с.5,6,48). Представник відповідача [PERSON] ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.47). Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.45). У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арештупідлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01 жовтня 2015року Одеським міським управлінням юстиції належить земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова,12 (а.с.8-10). 21 вересня 2015р. право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано у Одеському міському управлінні юстиції, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с.8). Також [PERSON] на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20 квітня 2007року та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2007року належить житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Профспілкова, 12 (а.с.8-10). 21 квітня 2007р. право власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано у Одеському міському управлінні юстиції, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с.10). Встановлено, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг» був задоволений, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість, яка виникла на підставі кредитного договору №ML-501/176/2008 від 10.07.2008року, в сумі: 1960624,05грн. залишок заборгованості за кредитом; 291126,54грн. - сума відсотків за користування кредитом; 112775,26грн. пеня за прострочення виконання зобовязань; 75,00грн. штрафні санкції, а всього 2364675,85грн., стягнуто судовий збір (а.с.28). Встановлено, що постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ [PERSON] №ВП32066702 від 04 квітня 2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2670/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 22 березня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості за кредитним договором №ML-501/176/2008 від 10.07.2008року, в розмірі 2364675,85грн.(а.с.13). Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ [PERSON] №ВП32066702 від 04 квітня 2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, та рухоме майно (транспортні засоби), що належать боржнику [PERSON] (а.с.14). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2014року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 січня 2012 року в частині стягнення в солідарному порядку з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості, за кредитним договором №ML-501/176/2008 від 10.07.2008року, в розмірі 2364675,85грн. та судових витрат було скасовано, та в цій частині ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг» до [PERSON] було відмовлено (а.с.29-30). Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ [PERSON] №ВП32066702 від 26 червня 2013року виконавчий лист №2-2670/11, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 22 березня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості за кредитним договором №ML-501/176/2008 від 10.07.2008року, в розмірі 2364675,85грн. був повернутий стягувачеві, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.15). Згідно відповіді [PERSON] ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 06 грудня 2016року, арешт, який був накладений при виконанні даного виконавчого листа, - не знімався (а.с.16). Зазначене обтяження було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 квітня 2012року за номерами записів про обтяження 11417575, 11417037 (а.с.8зв.-9). Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин суд дійшов до висновку, про відсутність будь-якої необхідності в збережені обтяження майна, що належить позивачці. Суд вважає, що арешт накладений постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ [PERSON] №ВП32066702 від 04 квітня 2012 року на рухоме та нерухоме майно позивачки, порушує її права, як власника майна, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн. та сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с.7).

Outcome: approved