Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У грудні 2020 року позивач, через свого представника, звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на її користь пеню - 150,30 грн, матеріальну шкоду - 8 858,54 грн та моральну шкоду - 15 000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 20.07.2020 року повертаючись до місця свого проживання в Німеччину разом з двома дітьми [PERSON] та [PERSON] (2009 р.н. та 2018 р.н.), скористалась послугами відповідача, а саме придбала квитки на фірмовий швидкий потяг № 738 ДА ФІРМ ІС сполученням Запоріжжя-Київ, зі станції Запоріжжя-1 в купейному вагоні №02К П-3 місця 25, 28, вартістю 809,88 грн (повний квиток) та 663,66 грн (дитячий квиток). Час прибуття потягу, що зазначений у квитках - 20.07.2020 року об 16:35. Суттєвою обставиною придбання квитків саме на цей потяг був час його прибуття до Києва (16:35), що дозволяло їй в подальшому завчасно прибути до міжнародного аеропорту «Бориспіль» на літак до Берліна , який відлітав 20.07.2020 об 20:45. Проте потяг, на який було придбано квитки, запізнювався на дві години. Коли потяг було подано до платформи, вона попередньо дізналась у начальника потяга, через провідника, про орієнтовний час прибуття в кінцевий пункт призначення. Отримавши запевнення, що протягом руху потяг скоротить час запізнення і прибуде вчасно, відмовилась від альтернативного шляху на таксі до Києва і сіла в потяг. Однак останній прибув до станції Київ-Пасажирський о 20:15, тобто з запізненням в 3 години 40 хвилин. За таких обставин вона не встигла на авіарейс. Також, вона змушена була самостійно забезпечити себе і дітей ночівлею в кімнаті відпочинку, сплативши за добу 640 грн, а також придбати квитки на авіарейс до Берліна, вартість яких становила 6 745 грн. Вважає, що в зв`язку з неналежним наданням послуг з перевезення вона понесла збитки. Крім того, зауважила, що подорожувала с малолітніми дітьми. Запізнившись на свій рейс, вона змушена була самостійно шукати ночівлю, та забезпечити себе і дітей необхідними речами першої необхідності, до того ж не маючи на руках готівкових коштів. Ці обставини завдали їй моральних страждань, які вона оцінює в 15 000 грн, зауваживши, що дії відповідача мають прямий наслідковий зв`язок з завданою їй моральною шкодою. Отже, розрахувавши суму збитків, які складаються з матеріальної шкоди - вартості квитків на потяг - 1 473,54 грн; вартості квитків на літак - 6 745 грн; вартості проживання у кімнаті відпочинку - 640 грн, також моральної шкоди - 15 000 грн, просила позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 23.02.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві. Також зазначив, що норма статті 922 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 22.03.2021 року від позивача, в особі представника, надійшла відповідь на відзив, в якій фактично дублюються позовні вимоги, проте окремо вказано, що позивачу необхідно було повернутись до Німеччини без зволікань, враховуючи умови її роботи та проходження обов`язкової двотижневої самоізоляції. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та АТ «Українська залізниця» було укладено договір перевезення пасажирів, що стверджується відповідними квитками та чеком на суму 1 473,54 грн, відповідно до якого позивач сплатила кошти за придбані два квитки (повної та неповної вартості). Відповідно до квитків відповідач повинен був надати послугу з перевезення пасажирів позивачу та її малолітнім дітям 2009 р.н. (неповний квиток) та 2018 р.н. (без квитка) 20.07.2020 року зі станції Запоріжжя-1 до станції Київ-Пасажирський на фірмовому швидкому потязі №738 ДА ФІРМ ІС сполученням Запоріжжя-Київ. Час відбуття: 20.07.2020 о 08 год. 17 хв. та час прибуття на кінцеву станцію 20.07.2020 о 16 год. 35 хв. Разом з тим на станцію Запоріжжя-1 потяг прибув з запізненням, що зафіксовано у відповіді філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». На станцію Київ-Пасажирський, потяг прибув об 20 год. 15 хв, запізнившись таким чином більше ніжна 3 години від запланованого часу, що підтверджується довідками виробничого підрозділу вокзалу станції Київ-Пасажирський виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Із доданих до позову копій квитків на авіарейс сполученням Kyiv-Borispol-Berlin (Schonefeld) вбачається, що виліт літака був запланований на 20.07.2020 о 20 год. 45 хв. Враховуючи час прибуття потягу (20:15) та запланований час вильоту (20:45), вбачається, що дістатись з Києва до аеропорту «Бориспіль» в цей проміжок часу не вбачається можливим, навіть не беручи до уваги обов`язкову реєстрацію пасажирів перед вильотом. З приводу незадовільної якості надання послуг позивач повідомила перевізника претензіями від 28.07.2020 та від 20.10.2020, з вимогою відшкодувати збитки, пов`язані з запізненням потягу. Листом від 17.11.2020 року відповідач «Українська залізниця» визнав факт затримки потягу, проте у задоволенні її вимог відмовив, не убачивши своєї провини. Відповідно до ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Організація перевезень пасажирів, багажу та вантажобагажу встановлюється Порядком перевезення пасажирів, багажу та встановлюється Порядком обслуговування громадян залізничним транспортом, який затверджений Кабінетом Міністрів України, а умовами перевезень - Правилами перевезеннями пасажирів. Згідно з п. 74 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою КМ України №252 від 19.03.1997р., а незбереження, втрату, псування, пошкодження, несвоєчасну доставку багажу та вантажобагажу перевізники несуть відповідальність перед одержувачем згідно із Законом України «Про залізничний транспорт» та Статутом залізниць. Інша відповідальність суб`єктів господарської діяльності перед пасажирами та надавачів послуг перед користувачами встановлюється чинним законодавством України. Тобто, відповідальність перевізника регулюється загальними правилами діючого законодавства. Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 04.04.2007р. за № 310/13577 затверджені Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила), котрі містяться у вільному доступі на сайті ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до п. 1.7 Правил перевізник (учасник перевізного процесу) - це суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства уклав договір перевезення з пасажиром, відправником вантажобагажу або замовником організованої групи пасажирів, та наступний(і) перевізник(и), що несе(уть) відповідальність на підставі даного договору. Згідно з п. 37.3 Правил до обов`язків перевізника входить безпечне та своєчасне перевезення пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, з наданням йому місця згідно з придбаним проїзним документом. Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров`ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. У разі відмови пасажира від перевезення з причини затримки відправлення транспортного засобу перевізник зобов`язаний повернути пасажиру проїзну плату. Якщо поїздка пасажира з пункту пересадки не відбулася внаслідок запізнення транспортного засобу, який доставив його у цей пункт, перевізник зобов`язаний відшкодувати пасажирові завдані збитки. Разом з тим ні Статутом залізниць України, ні договором (проїзним квитком) сплата штрафу не передбачено, так як і не передбачено сплату пені, про що просить позивач. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов`язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству,суд застосовує норми цього законодавства. У тих випадках, коли в чинному законодавстві немає спеціальної норми щодо укладеної сторонами угоди про обслуговування, суд застосовує загальні положення про зобов`язання. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами треба застосовувати положенняЗакону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд враховує, що положеннями ЦК України за порушення правил перевезення пасажирів передбачено сплату штрафу у розмірі, передбаченому договором або відповідним транспортним статутом, проте самим Статутом залізниць України та Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, договором, укладеним сторонами, його сплата не передбачена. Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Враховуючи те, що тривалість послуги з перевезення встановлена в годинах, а прострочення виконання послуги відбулося більше ніж на 3 години, суд дійшов висновку про стягнення пені у розмірі 150,30 грн, яка обчислюється наступним чином: 1 473,54 х 3% х 3 год., з яких 1 473,54 грн - сумарна вартість придбаних квитків. Суд також дійшов висновку про стягнення збитків з відповідача на користь позивача у розмірі 7 385 грн, що складаються з вартості квитків на наступний авіарейс з міжнародного аеропорту «Київ» ім. Ігоря Сікорського (Жуляни) та вартості перебування в кімнаті відпочинку в сумі 640 грн за добу. Збитки позивача полягають в тому, що за звичайних (прогнозованих) умов остання з дітьми прибула б на станцію Київ-Пасажирський в означений час - 16:35, і встигла дістатись до міжнародного аеропорту «Бориспіль» на свій авіарейс в 20:45, проте в зв`язку з затримкою потягу, запізнення позивача на літак було неминуче. Втім суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування вартості квитків на потяг №738 ДА ФІРМ ІС, оскільки послугу з перевезення позивач все ж отримала: дісталась до пункту призначення. Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка проявилась у її душевних стражданнях, враховуючи наявність двох малолітніх дітейу подорожі, таке значне запізнення потягу, тривалість його у дорозі призвело до значної психологічної та фізичної виснаженості позивача та її дітей. При визначенні розміру у відшкодування моральної шкоди суд враховує тривалість душевних переживань, факт завдання відповідачем моральної шкоди, небажання визнати свою провину, а також вимоги розумності, справедливості та співмірності, і вважає, що 3 000 грн відповідатиме ступеню заподіяних позивачу страждань. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про звільнення його від цивільно-правової відповідальності із посиланням на обізнаність позивача про запізнення потяга на 2 год. 33 хв., і на її свідоме рішення сісти в цей потяг, з огляду на те, що навіть у разі запізнення на вказаний відповідачем час, позивач мала фізичну змогу встигнути на свій авіарейс, адже в такому разі потяг би прибув на станцію Київ-Пасажирський приблизно об 19 год. 02 хв., тобто за 1 год. 43 хв. до рейсу. Крім того, своє рішення прямувати саме цим видом транспорту (на який заздалегідь були придбані квитки) [PERSON] ґрунтувала на запевнянні представників перевізника (провідника та начальника потягу) про вчасне прибуття потягу до місця призначення. Відповідачем не обґрунтовано і не зазначено причину запізнення потягу. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки обставини на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial