Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власницею цієї квартири, відповідач в ній не проживає, особистих речей там не зберігає, але в добровільному порядку знятись з реєстрації за цією адресою відмовляється, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує права власника на розпорядження своїм майном, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, про день та час розгляду справи був повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат Крамський Д.О. також в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позовній заяві, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлявся належним чином - відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі на адресу суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області Крамчаніним С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 6156, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності Каховського державного бюро технічної інвентаризації № 5151161 від 21.10.2004 року, наявним в матеріалах справи. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 04-04/6036 від 14.08.2020 року, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради Херсонської області у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є сином вже померлого чоловіка позивачки - [PERSON] , який після смерті батька в 2014 році виїхав за кордон, та зв`язок з ним був загублений. В квартирі [ADDRESS] , відповідач зареєстрований в якості члена сім`ї власника з 2005 року. Так, згідно акту № 15/1208 від 13.08.2020 року виданого Житлово-Будівельного кооперативом № 36 «Сокіл», [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі ним не цікавиться. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідач суду не надав. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки він є колишнім членом сім`ї власника та понад рік в ній не проживає. На підставі викладеного,

Outcome: approved