Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27 листопада 2014 року по 17 травня 2020 року, звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість із заробітної плати у розмірі 51 266,53 грн за період: листопад 2019 року - квітень 2020 року, інші належні позивачу при звільненні суми у розмірі 8 563,69 грн, всього заборгованість складає 59 830,22 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 17.05.2020 року по день ухвалення рішення судом, яка станом на 25 вересня 2020 року становить 46 540,04 грн. У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що не визнає позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі є безпідставними, оскільки звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було нараховано: за 12.2019 року - після обов`язкових утримань до сплати 21,60 грн; за 01.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 7 065,87 грн; за 02.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 4 044,93 грн; за 03.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 8 368,92 грн; за 04.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 6 812,74 грн; за 05.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати 5 056,78 грн. Всього 31 370,84 грн. 17.05.2020 позивач звільнився з підприємства, тобто в цей день (звільнення) він не працював, а знаходився у простої, що підтверджується довідкою ВКТ від 09.11.2020 року. 17.05.2020 року позивачу відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України пп.2.26, 2.27 ч.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93 р. № 58, була видана трудова книжка. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але з невідомих причин позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 17.05.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж немає. Позивач в останній день роботи не працював, в наказі про звільнення від 17.05.2020 року вимог про остаточний розрахунок при звільненні не зазначено. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважав, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по заробітній платі є безпідставними. Крім того, відповідач не погодився з тим, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з цією вимогою. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначив, що звертався з вимогою про проведення про розрахунок 17.05.2020 року, та жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надав. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до постанови КМУ № 100. Середньоденний заробіток позивача складає за останні два місяці 445,74 грн. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст.190 ЦПК України відповідачем отримано в суді від 04.11.2020. Позовні вимоги про стягнення затрат на оплату правової допомоги у розмірі 5 200,00 грн не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав детальної інформації щодо вартості підготовки зауважень та інших документів ані платіжних доручень. В матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. Позивач не надав детальної інформації щодо вартості підготовки адвокатом зауважень та інших документів, ані платіжних доручень. Для включення витрат у суму вартості адвокатських послуг має бути встановлено, що ці витрати були необхідними і фактично понесеними з метою запобігти порушенню або отримання відшкодування за встановлене порушення, а також що сума витрат була розумною. На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська» як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс-мажорна обставина як вимушений простій на підприємстві). Враховуючи вищевикладене, усяке явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, відповідач вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, щоб суд визначив як компенсаційний характер, а не каральну функцію для відповідача. Тому для запобігання перетворенню відповідальності відповідача на каральну санкцію відповідач просив зменшити розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. З огляду на викладене, вважав позовні вимоги позивача безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник позивача адвокат Мамонов А.А. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Бушинська Є.В. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 27 листопада 2014 року (наказ № 4998/к від 27.11.2014р.) по 17 травня 2020 року (наказ № 646/к від 17.05.2020р.), звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-9). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1774 від 06.11.2020р. заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] складає за грудень 2019 року - травень 2020 року у розмірі 31 370,84 грн після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.65). Доказів того, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу відповідачем суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року - травень 2020 року в сумі 31 370,84 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - травень 2020 року в сумі 5 056,78 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення не працював, що підтверджується довідкою про відмітки від 09.11.2020 року. 4 листопада 2020 року відповідач отримав копію позовної заяви, отже, зобов`язаний був виплатити всі суми, що належать позивачу з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви 04.11.2020 (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача), не пізніше 5 листопада 2020 року, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1775 від 6 листопада 2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , який працював на ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 445,74 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 5 листопада 2020 року по 22 січня 2021 року, становить 24 069,96 грн (445,74 грн х 54 робочі дні), де 445,74 грн - середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 54 день - кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і підстав для зменшення цієї суми суд не вбачає. Виходячи зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікати про такі обставини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів встановлення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин на ДП «ВК «Краснолиманське» відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, підстави, на які посилається відповідач у відзиві, не можуть бути віднесені до таких. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача, а сплачений при зверненні до суду судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за позовом становить 27,66%, з розрахунку 87 009,64 грн - 100%, 24 069,96 грн - х%, х = 24 069,96 грн. х 100% : 87 009,64 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 232,57 грн, з розрахунку 27,66% х 840,80 грн : 100%. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надані наступні документи: договір про представництво та надання правничої допомоги, укладений 23 вересня 2020 року між Мамоновим А.А. , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, та [PERSON] , актом приймання-здачі виконаних робіт № 515 від 23.09.2020 року, квитанцією про сплату послуг за надання правничої допомоги у розмірі 5 200,00грн. Процесуальним законодавством передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати, понесені стороною у зв`язку з наданням йому правної допомоги адвокатом. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом вимог про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою становить 37,76%, з розрахунку 146 839,86 грн - 100%, 55 440,80 грн - х%, х = 55 440,80 грн. х 100% : 146 839,86 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1 963,52 грн, з розрахунку 37,76% х 5 200 грн : 100%. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial