Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У грудні 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Старий Солотвин, вул.\~Коваля, 26, посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований [PERSON], який був там не проживає там більше трьох років, його місцезнаходження невідомо. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходили. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Старий Солотвин, вул.\~Коваля, 26 (а.\~с.\~15). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який був зятем [PERSON] (а.\~с.\~14, 17, 18, 25). На момент реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], дочка [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням від 12.01.2015\~р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №\~274/5940/14-ц, яке 26.01.2015\~р. набрало законної сили (а.\~с.\~12 13). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Старий Солотвин, вул.\~Коваля, 26 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. Рішенням від 12.01.2015\~р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №\~274/5940/14-ц, яке 26.01.2015\~р. набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.\~с.\~12 13). Таким чином [PERSON] з 26.01.2015\~р. перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Старий Солотвин, вул.\~Коваля, 26, [PERSON]. Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки [PERSON] перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.\~Старий Солотвин, вул.\~Коваля, 26, [PERSON], то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто [PERSON] втратив право користування цим житлом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та наведеного положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири). Доказів наявності такого договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80\~грн.

Outcome: approved