Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, з згідно з яким просила суд: звільнити з-під арешту квартиру за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори 22.10.2004 року № 1402785 на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстрового запису про обтяження. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , [INFO] , після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі квартира [ADDRESS] . При цьому, оскільки 15.03.2019 року [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 12.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після померлого [PERSON] , оскільки на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року на вказане спадкове майно Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт. Крім того, позивач вказує, що згідно відповіді Прокуратури м. Києва (Київська місцева прокуратура № 10) від 30.08.2019 року за № 35-89-19 Київська місцева прокуратура № 10 не наділена повноваженнями приймати рішення про зняття арешту зі спадкового майна, оскільки вказаний арешт було накладено в порядку ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а в не в порядку, визначеному КПК України. За вказаних обставин, а також посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав на майно, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 23.09.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 24.02.2020 року до суду від Першої київської нотаріальної контори надійшли копії матеріалів спадкової справи № 324/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним належним чином. Разом з тим, 28.02.2020 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутністю. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи № 324/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається,що оскільки 15.03.2019 року [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом. Водночас, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 12.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після померлого [PERSON] , оскільки на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року на вказане спадкове майно Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт. Згідно з повідомленням Прокуратури Радянського району м. Києва старший помічник прокурора [PERSON] зазначала, що за повідомленням [PERSON] її брат - [PERSON] хворіє психічним захворюванням, зловживає спритними напоями, його квартиру відвідують особи циганської національності, які намагаються заволодіти квартирою, яка належить йому на праві власності. У зв`язку з цим, прокурор просив накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , як цього потребує ст. 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому, згідно з відповіддю Прокуратури м. Києва (Київська місцева прокуратура № 10) від 30.08.2019 року за № 35-89-19 Київська місцева прокуратура № 10 не наділена повноваженнями приймати рішення про зняття арешту зі спадкового майна, оскільки вказаний арешт було накладено в порядку ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а в не в порядку, визначеному КПК України. Так, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, адже обтяження спадкового майна, необхідність у якому відпала, позбавляє позивача права отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved