Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому із урахуванням уточнених позовних вимог просила: - визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Київської області від 09 червня 2011 року № 234-09-06 «Про продаж земельної ділянки», яким вирішено продати у власність із земель державної власності земельну ділянку несільськогосподарського призначення фізичній особі підприємцю [PERSON] (далі ФОП [PERSON]В.) площею 0,0358 га для обслуговування нежитлової будівлі-землі комерційного призначення по вулиці Гагаріна, 16 а; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0358 га для обслуговування нежитлової будівлі-землі комерційного призначення, за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна,16 а, кадастровий номер 3210600000:00:023:0534, посвідчений 01 липня 2011 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 521, укладеним між [PERSON] міською радою Київської області та [PERSON]; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯК № 016511 від 01 вересня 2011 року на право власності на земельну ділянку, що розташована за вищевказаною адресою площею 0,0327 га, кадастровий номер 3210600000:00:023:0534, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321060001000317 від 30 серпня 2011 року; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯК № 016512 від 01 вересня 2011 року на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а площею 0,0031 га, кадастровий номер 3210600000:00:023:1142, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321060001000316 від 30 серпня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 липня 2012 року (підстава набуття права власності: рішення [PERSON] міської ради Київської області від 11 грудня 2007 року № 647 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна») позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а. Співвласником іншої Ѕ частини вказаного нерухомого майна відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 24 липня 2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 1793 є відповідач [PERSON] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року в справі № 1007/115/09, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а. Тобто, Ѕ частини нежитлової будівлі повернута позивачу у власність на підставі вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили. Земельна ділянка площею 0,0358 га за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а, для обслуговування нежитлової будівлі, надана позивачу та іншому співвласнику нежитлової будівлі за вказаною адресою у постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування землею від 13 лютого 2002 року серії III КВ № 025124. 14 листопада 2016 року позивач як співвласник нерухомого майна звернулася до [PERSON] міської ради Київської області із заявою про надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для обслуговування належної на праві власності частини нежитлової будівлі (магазину-кафетерію). Разом з тим, отримала відмову, так як рішенням [PERSON] міської ради Київської області від 09 червня 2011 року № 234-09-06 вказану земельну ділянку продано ФОП [PERSON] На підставі рішення органу місцевого самоврядування між [PERSON] міською радою Київської області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений 01 липня 2011 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 521. У подальшому на підставі цього договору купівлі-продажу земельної ділянки ФОП [PERSON] отримано два державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки. Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, договором купівлі-продажу та державними актами на право власності на всю земельну ділянку порушено її права як співвласника нежитлової будівлі щодо отримання у власність частини земельної ділянки необхідної для її обслуговування. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. 23 квітня 2018 року представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути дану справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] міська рада Київської області у судове засідання свого представника не направила. У поясненнях, поданих до суду 23 січня 2017 року, просила розглянути дану справу без участі представника міської ради, позовні вимоги вирішити згідно із чинним законодавством. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання свого представника не направило, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялося у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. 09 листопада 2017 року до суду надійшли пояснення від представника відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Суд розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення [PERSON] міської ради Київської області від 11 грудня 2007 року № 647 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності від 24 грудня 2007 року на Ѕ частину нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна,16 а. Рішенням [PERSON] міської ради Київської області від 12 червня 2012 року № 269 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 липня 2012 року замість свідоцтва про право власності від 24 грудня 2007 року на нежитлову будівлю (магазин-кафетерій), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна,16 а. З матеріалів справи вбачається, що на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 липня 2012 року, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 269 від 12 червня 2012 року замість свідоцтва про право власності від 24 грудня 2007 року позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна співвласником іншої Ѕ частини нежитлової будівлі відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого 24 липня 2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за номером 1793 є відповідач [PERSON] Право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) [PERSON] набула 24 грудня 2007 року на підставі рішення від 11 грудня 2007 року № 647, тобто раніше ніж відповідач [PERSON] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року в справі № 1007/115/2009, залишеним без змін у цій частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), розташованої за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а, укладений 22 березня 2008 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі № 4661. Відповідно до державного акту від 13 лютого 2002 року серії III КВ № 025124 [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення [PERSON] міської ради Київської області № 465 від 18 грудня 2001 року передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0358 га за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а для обслуговування пункту приймання склопосуду. Як вбачається із матеріалів справи 14 листопада 2016 року позивач звернулася до [PERSON] міської ради Київської області із заявою про надання їй у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для обслуговування належної на праві власності частини нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) по вулиці Гагаріна, 16 а. Листом від 05 грудня 2016 року № 1-18/2302 виконавчий комітет [PERSON] міської ради Київської області повідомив [PERSON] про наявність рішення [PERSON] міської ради Київської області від 09 червня 2011 року № 234-09-06 «Про продаж земельної ділянки». Оскаржуваним рішенням [PERSON] міської ради Київської області від 09 червня 2011 року № 234-09-06 «Про продаж земельної ділянки» продано ФОП [PERSON] у власність із земель державної власності земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0358 га для обслуговування нежитлової будівлі - землі комерційного призначення по вулиці Гагаріна, 16 а вартістю 122 074 грн. 42 коп. На підставі вказаного рішення між [PERSON] міською радою Київської області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений 01 липня 2011 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 521. Згідно із пунктом 1.1 цього договору покупець приймає у власність і оплачує земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0358 га для обслуговування нежитлової будівлі-землі комерційного призначення за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а, кадастровий номер 3210600000:00:023:0534. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки ФОП [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 016511 від 01 вересня 2011 року, що розташована за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна,16 а площею 0,0327 га, кадастровий номер 3210600000:00:023:0534, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321060001000317 від 30 серпня 2011 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 016512 від 01 вересня 2011 року, що розташована за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, 16 а площею 0,0031 га, кадастровий номер 3210600000:00:023:1142, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 321060001000316 від 30 серпня 2011 року. Як вбачається із детальної інформації про фізичну особу стан субєкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] припинено 24 липня 2014 року. Згідно із частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Пунктом 4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною другою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державно влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статті 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. У постанові ВСУ від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14 висловлено правову позицію, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким порушено цивільні (у даному випадку земельні) права особи; застосування інших, передбачених законом, способів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Враховуючи, що даний спір розглядається в порядку цивільного провадження, позивачем обрано спосіб захисту прав, передбачений у частині третій статті 152 ЗК України, згідно якої захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування - такий спосіб захисту прав відповідає статті 16 ЦК України. Отже, оспорюване рішення міської ради від 09 червня 2011 року, на підставі якого відповідачу [PERSON] встановлено право власності на земельні ділянки, має бути визнане судом недійсним. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання передбачено частиною першою статті 15 ЦК України. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина 1 статті 55). Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оспорюваний правочин згідно із частиною першою статті 203 ЦК України суперечить Цивільному кодексу України та Земельному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивачкою вірно обрано один з існуючих способів захисту порушених прав шляхом визнання недійсними рішення міської ради та укладеного на його підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, оскільки оспорюване рішення не відповідає законові, зокрема, нормам цивільного та Земельного кодексів та порушує її права, а оспорюваний правочин згідно із частиною першою статті 203 ЦК України суперечить Цивільному кодексу України та Земельному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, передачею у власність відповідачу [PERSON] всієї земельної ділянки, яка перебуває під Ѕ частиною нежитлового приміщення, що належить позивачу, порушено права останньої. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню та враховуючи, що земельна ділянка є цілісним сформованим обєктом з присвоєним кадастровим номером, і що законом не передбачено можливості припинення права власності на частину земельної ділянки, то суд визнає недійсним та скасовує рішення міської ради та визнає недійсним укладений на підставі оспорюваного рішення договір купівлі-продажу земельної ділянки в цілому. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсними та скасування державних актів на земельні ділянки, видані відповідачу [PERSON], то суд приходить до наступного. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Такий висновок зазначений в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 01 липня 2015 року № 6-319цс15. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування та/або правочину, тому вимога про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Враховуючи викладене, суд визнає державні акти недійсними. Проте, необхідності у додатковому їх скасуванні не вбачає, так як сам факт визнання акту недійсним скасовує та припиняє його дію з моменту видання, при цьому він не створює ніяких юридичних наслідків, крім тих, які повязані з його виконанням. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 204 грн. 80 коп. Враховуючи ту обставину, що суд знайшов позовні вимоги обґрунтованими частково стягненню із [PERSON] міської ради Київської області й [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі по 826 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial