Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: стягнути із [PERSON] заборгованість за договором позики від 04 серпня 2015 року з урахуванням 3 % річних у розмірі - 82 986 грн. 17 коп. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позивачем зазначається, що 04 серпня 2015 року він уклав із [PERSON] договір позики, за умовами якого передав останньому грошові кошти у розмірі - 3 055 доларів США на строк до 01 січня 2016 року. Разом з тим, відповідач в обумовлений строк грошові кошти не повернув. Заборгованість за договором позики із урахуванням 3 % річних складає 82 986 грн. 17 коп. З підстав стягнення боргу позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 20 квітня 2017 року представник позивача [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність та вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. 14 березня 2017 року [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у відрядженні. 19 квітня 2017 року відповідач подав чергову заяву про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав. Разом з тим, доказів, які б підтверджували поважність причин неявки у судові засідання 14 березня та 20 квітня 2017 року відповідач до суду не надав. З наведених підстав, неявка відповідача у судові засідання є без поважних причин. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 04/08/2015, за умовами якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 3 055 доларів США на строк до 01 січня 2016 року. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Факт передачі грошових коштів у розмірі - 3 055 доларів США підтверджується борговою розпискою від 04 серпня 2015 року, написаною [PERSON] Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі частини другої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз норм статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені статтею 625 ЦК України, що випливає з правової позиції Верховного суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14. Позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу за договором позики у національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 20 грудня 2016 року. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання останнім своїх зобов'язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, не надав, суд приходить до висновку про задоволення даного позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі - 80 639 грн. 88 коп. Відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача також підлягають стягненню 3% річних в розмірі - 2 346 грн. 29 коп. згідно із наданими позивачем розрахунками, що приймаються судом. Всього сума боргу складає - 82 986 грн. 17 коп. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі - 829 грн. 86 коп.

Outcome: approved