Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» (далі - ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ»). В обґрунтування вимог зазначається, що ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» надано позивачу фінансову послугу шляхом укладення договору позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. В діях відповідача позивач вбачає порушення норм Законів України «Про електронну комерцію» та «Про захист прав споживачів». Так, згідно зі статтею 8 Закону України « Про електронну комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві у письмовій формі або за допомогою електронного повідомлення інформацію, передбачену частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Споживач має бути письмово поінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами , відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем проігноровано таку вимогу, письмово не повідомлено всю необхідну інформацію щодо умов договору, оскільки їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору, була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України передбачено визнання правочину недійсним в разі навмисного введення в оману однієї із сторін другої сторони щодо обставин, які мають істотне значення, а також в разі використання нечесної підприємницької діяльності. У разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Прийняття пропозиції в електронній формі укласти договір може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила таку пропозицію, підписаного в порядку статті 12 Закону України « Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Оскільки порядок акцептування пропозиції не відповідає положенням, зазначеним у абзаці третьому частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір про надання позики, укладений з відповідачем, не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позичкодавцем є юридична особа-незалежно від суми, згідно зі статтею 1047 Цивільного кодексу України договір позики повинен укладатися у письмовій формі. Укладений з відповідачем договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки Кредитного договору, відповідно до частини першою статті 1055 Цивільного кодексу України такий договір має укладатися у письмовій формі. Крім того при укладенні спірного договору відповідачем не вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Вимога про нарахування та сплату явно завищеної неустойки, не відповідає засадам, передбаченим пунктом шостим статті 3, частині третій статті 509, а також частинам першій та другій статті 627 Цивільного кодексу України. З підстав визнання недійсним договору позики позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, одночасно в ухвалі про відкриття провадження у справі суд за клопотанням позивача витребував у відповідача належним чином завірену копію договору позики. 24 лютого 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 09 грудня 2020 року у частині витребування доказів ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» направило до суду клопотання, в якому зазначило, що оспорюваний [PERSON] кредитний договір позики неможливо ідентифікувати в зв`язку з відсутністю у тексті позовної заяви та у додатках до неї ідентифікуючих даних, а також в зв`язку з тим, що позивачу протягом 2019-2020 років передавалися за кредитними договорами грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності. Листом від 12 травня 2021 року суд зобов`язав [PERSON] надати інформацію щодо дати укладення оспорюваного кредитного договору та його номеру. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у окремому клопотанні просила суд розглянути дану справу у її відсутність. Відповідач ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» у судове засідання представника не направив, 05 травня 2021 року та 05 серпня 2021 року від директора товариства Міщенко О.П. до суду надійшли заяви про розгляд даної справи без участі представника відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. У позовній заяві про захист прав споживачів позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір укладений між нею та ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТАЛ». За клопотанням позивача, суд витребував у відповідача інформацію щодо оспорюваного правочину. Сприяючи учасникам справи у реалізації їх прав, суд витребував у відповідача договір позики, укладений між сторонами. Разом з тим, у зв`язку із відсутністю ідентифікуючих ознак договору позики (номеру договору та дати укладення), відповідач не надав суду витребувану інформацію, про що письмово повідомив. Зобов`язання суду у частині надання інформації щодо дати укладення оспорюваного правочину та його номеру позивач не виконала. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності та диспозитивності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Тобто кожен з учасників цивільних відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування між нею та відповідачем зобов`язальних відносин позики, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову з підстав його недоведеності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed