Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 березня 2007 року між банком і [PERSON] було укладено договір №357/П, згідно з умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування й не відновлювальну відкличну кредитну лінію на залишок строку на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» у розмірі 800 000 доларів США терміном до 07 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних. Відповідно до умов договору передбачено, що одночасно із укладенням кредитного договору відповідач повинен надати банку укладений договір страхування майна, переданого в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань, а саме торгового комплексу у вигляді двоповерхового комплексу будівель, який складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу та вбиральні, розташованого по вул. Успенській, 2 у м. Одесі. У подальшому відповідач повинен був надавати банку докази сплати чергових страхов платежів на весь строк виконанням ним кредитного договору. Посилаючись на те, що відповідач не надав доказів сплати чергових страхових платежів, чим порушив умови кредитного договору, позивач просив стягнути достроково з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 800 000 доларів США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня\~2014 року в позові відмовлено. Суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що спірний договір добровільного страхування заставного майна № 03-1501-0045 згідно якого, ЗАТ «Українська страхова група» є страховиком, а ТОВ «Слияние» є страхувальником предмету іпотеки з відповідними правами та обовязками, встановленими за умовами цього договору. Тобто, [PERSON] не є стороною добровільного страхування № 03-1501-0045 та відповідно до положень ст. 626 ЦК України у нього не виникли будь-які права та обовязки за наслідками укладеного договору. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року скасовано, стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2007 року № 357/П у розмірі 800 000 доларів США, яка складається зі строкової заборгованості за кредитом. Підставою задоволення позову стали посилання на те, що відповідач, як фізична особа, не є стороною договору страхування, однак відповідач є керівником іпотекодавця юридичної особи ТОВ «Слияние», а також засновником цього товариства та погодився з умовами цього договору, частково виконавши його умови, надавши докази існування договору страхування у період з березня по грудень 2007 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року рішення\~Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду в межах передбаченої законом загальної позовної давності. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня\~2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року, в позові відмовлено, у звязку із пропущенням строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, у звязку з тим, що суди в порушення ст. 213-214 ЦПК України не врахували специфіки спірних правовідносин, оскільки предмет захисту в даних правовідносинах необмежений у часі, а отже не встановлені фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи, відмова у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності не відповідає нормам матеріального права. У судовому засіданні 16.08.2016 року представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, заяв та клопотань суду не надавав, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір №357/П, згідно з умовами якого банк надав позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування та не відновлювану кредитну лінію на залишок строку, на споживчі цілі за програмою кредитування субєкта малого підприємництва «Іпотечний кредит» у розмірі 800\~000 доларів США терміном до 07 березня 2017 року зі сплатою 13% річних. На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору того ж дня між ПАТ АБ «Укргазбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Слияние» було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно у вигляді двоповерхового комплексу будівель, що складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу, вбиральні, розташованого по вул. Успенській, 2 у м. Одесі, які належать іпотекодавцю на праві власності. На виконання умов кредитного договору предмет іпотеки було застраховано відповідно до договору добровільного страхування від 07 березня 2007 року №03-1501-0045, укладеного між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова Група» і ТОВ «Слияние» в особі його директора [PERSON] на строк з 07 березня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Також встановлено, що [PERSON] з січня 2008 року не був продовжений договір страхування іпотечного майна на строк, в межах якого він зобовязаний виконати всі зобовязання за кредитним договором, тобто до 07 березня 2017 року. Підставою звернення до суду з вказаним позовом стала строкова заборгованість по кредитному договору №375/П від 07.03.2007 року. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 8 Закону України Про іпотеку іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. Іпотечним договором на іпотекодавця може бути покладений обов'язок здійснити інші види страхування у зв'язку з передачею нерухомого майна в іпотеку. Відповідно ст. 18 цього Закону потечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. Згідно пункту 1.1. кредитного договору банк надає відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію в перші 18 місяців користування, та не відновлювальну відкличну кредитну лінію на залишок строку, на споживчі цілі за програмою кредитування субєктів малого підприємництва іпотечний кредит в сумі 800 000,00 доларів США на строк з 07 березня 2007 року по 07 березня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 13% річних. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору в забезпечення виконання зобовязань відповідача за дійсним договором банком прийнято в іпотеку нерухоме майно: будівлі торгового комплексу - 2-поверховий комплекс будівель, що складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу та вбиральні, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд. 2, загальною площею 363,6 кв.м. (далі - предмет іпотеки), що належить майновому поручителю ТОВ Слияние. У разі настання страхового випадку за умовами договору страхування № 03-1501-0045 від 07.03.20007 року предметом застави у відповідності до ст.. 581 ЦК України стає право вимоги банку, як заставодержателя, до страховика. Право вимоги банку до страховика може виникати у разі настання страхового випадку за умовами будь - якого іншого такого договору було застраховано нерухоме майно, визначене цим пунктом договору. Підпунктом 3.1.1. кредитного договору визначено, що банк зобовязується відкрити відповідачу позичковий рахунок № 2203260111866.840 та видати кредит через поточний рахунок №26209111866.840, який відкрито в ОФ ВАТ АБ Укргазбанк, МФО 328759 в межах суми ліміту 800 000,00 (вісімсот тисяч) доларів США в строк до 07 березня 2017 року згідно умов, визначених у п. 1 даного договору. Факт виконання банком своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, та отримання [PERSON] суми в розмірі 800 000,00 доларів США підтверджується випискою/особовий рахунок №2203260111866.840 з 07.03.2007 року по 24.09.2010 року. Відповідно до п.п. 3.3.1. кредитного договору, [PERSON] зобовязується використати кредит на зазначені в п. 1 дійсного договору цілі і повернути кредит в сумі 800 000,00 (вісімсот тисяч) доларів США не пізніше 07 березня 2017 року на рахунок №2203260111866.840, відкритий в ОФ ВАТ АБ Укргазбанк, МФО 328759. Згідно з п.п. 3.3.10. кредитного договору в зобовязання відповідача передбачене одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування майна №03-1501-0045 від 07.03.2007 року, вказаного в п.2.1. цього договору, та укласти договір відступлення прав вимоги за таким договором страхування, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж на один рік. Підпунктом 3.3.11. кредитного договору передбачено, що відповідач як позичальник зобовязаний вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування майна, яке береться в іпотеку, визначеного у п.2.1. цього договору, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобовязання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. Відповідно до п.п. 3.3.12. кредитного договору позичальник зобовязаний не пізніше, ніж за 14 календарних днів до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 10 календарних днів до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати до банку докази таких сплат. Позивач вказує, що підпунктом 4 пункту 3.2.4 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання позичальника за цим договором, забезпеченого іпотекою, зокрема, у разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування нерухомого майна, визначеного в п. 2.1. даного договору. Суд приймає до уваги той факт, що кредитні зобовязання [PERSON] за договором № 357/П від 07.03.2007 року, забезпечені майновою порукою ТОВ «Слияние», керівником якої є [PERSON], перед кредитором боржника по належному виконанню його зобовязань за кредитним договором. Відповідно до умов якого ТОВ «Слияние» передало в іпотеку ТОВ «Укргазбанк» будівлі торгового комплексу за адресою: м. Одеса, вул.. Успенська, 2. В свою чергу, ТОВ «Слияние» 07.03.2007 року уклало договір добровільного страхування вищезазначеного заставного майна №03-1501-0045, згідно якого ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є страховиком, а ТОВ «Слияние» є страхувальником предмету іпотеки з відповідними правами та обовязками, строком дії до 31.12.2007 року. Суд критично ставиться до вимоги позивача про дострокове виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, у звязку із неналежною сплатою страхових платежів по договору страхування нерухомого майна ( п. 3.2.4 кредитного договору), оскільки договір добровільного страхування заставного майна припинив свою дію 31.12.2007 року та сторонами продовжений не був. Отже, однозначно стверджувати неналежне виконання позичальником зобовязань по сплаті страхових платежів неможливо, оскільки станом на момент звернення позивача до суду договір припинив свою дію. Даних про пролонгацію договору страхування нерухомого майна суду надано не було. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1,3\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 2,3\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1\~ст. 11 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, представником позивача не надано жодних належних та допустимих доказів на підставу заявлених вимог. Суд звертає увагу на той факт, що представником відповідача подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Виходячи із специфіки спірних правовідносин, оскільки предмет захисту в даних правовідносинах необмежений у часі, а отже не встановлені фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи, відмова у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності не відповідає нормам матеріального права. З урахуванням указаних положень законодавства щодо строку позовної давності, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно\~\~з'ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого останній звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову не за спливом строків позовної давності, а через недоведеність вимог. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги неправомірними, які є необґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed