Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] , та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між нею та відповідачем [PERSON] фактично припинені з листопада 2018 року, сімейне життя не склалося через діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та поваги. Вважає, що збереження сім`ї неможливе. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Відповідач останні місяці спільного проживання матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. За такого, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 14.05.2020 на 14:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримала та просить справу розглянути за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач причин неявки суду не повідомив та правом на подання відзиву не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 05.12.2014 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №887, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №142. Із позовної заяви вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Виходячи з викладеного та враховуючи, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, відсутність доказів його непрацездатності, або наявності на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі вказаному позивачем 2000,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону. Такий розмір аліментів, суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому суд зазначає, що для зазначення мінімального розміру аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку підстав немає, оскільки стягнення аліментів здійснюється в твердій грошовій сумі. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 768,40 грн. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial