Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того [PERSON] просила також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами позивач залишилась проживати із спільною з відповідачем дитиною, [PERSON] . Досягти домовленості з відповідачем щодо розміру аліментів на утримання дитини позивач не змогла. Добровільно відповідач не надає коштів на утримання сина та самої позивача в розмірі, достатньому для забезпечення нормального рівня її матеріального та духовного розвитку. На думку позивача, заявлений нею розмір аліментів є посильним для відповідача та враховує рівень його доходів. Ухвалою суду від 04.10.2021 було відкрито провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Письмових заяв по суті спору сторони не надали. Під час судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Заперечував проти стягнення аліментів на тримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що позивача офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату, проживає разом зі своєю матір`ю, яка також має свій дохід і допомагає доньці, а тому позивач не потребує окремої допомоги з боку відповідача. Суд, проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорюється та підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 19.11.2019 року. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.07.2019 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), який станом на час розгляду справи про аліменти не розірваний, але сторони з весни 2021 року припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо. Спільна дитина проживає з позивачем, що відповідачем на оспорюється. Домовленості про розмір та порядок надання відповідачем коштів на утримання дитини сторони в позасудовому порядку не досягли. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180,\~181 СК України\~обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. В силу вимог\~ст. 181 ч. 3 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, тобто в мінімальному розмірі, встановленому ст.ст.182, 183 СК України. Відповідач в цій частині проти задоволення позову не заперечував. Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України.. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з такого. Відповідно до\~ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4\~ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Відповідач доказів на підтвердження відсутності у нього можливості надавати допомогу позивачу не надав. Водночас суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності у позивача самостійного заробітку, оскільки вказані вище норми СК України прямо вказують на те, що право матері на утримання не залежить від наявності у неї власного доходу. Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів на її утримання нічим не обґрунтований, а у разі задоволення таких вимог сукупна частка доходу, яку відповідач повинен буде сплачувати позивачу, буде становити більше половини доходу відповідача. За урахуванням цього, суд вважає, що вимогам розумності та справедливості буде відповідати стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 його доходу (заробітку). Суд також вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України\~допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.\~7,\~84,\~181,\~182,\~191\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: partial