Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він фактично проживає та зареєстрований у неприватизованій квартирі [ADDRESS]. Вказує, що окрім нього, на цій житловій площі зареєстровані члени його родини, зокрема, [PERSON] (далі - відповідач), яка була дружиною його сина - [PERSON] Як зазначає позивач, відповідач у вказаній квартирі фактично не проживає з 2003 року, з моменту розлучення з його сином, тоді як, він самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги. Вказані обставини зумовили позивача звернутися з позовом до суду в порядку ст.71 Житлового кодексу Української РСР, оскільки, відповідач не проживає у вказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин та зняття останньої з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судове засідання позивач не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, направив до суду свого повноважного представника, яка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не надавала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст.60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач проживає, зареєстрований та є власником особового рахунку у неприватизованій квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми №3 від 28.11.2014 за вих. №3563, виданої обслуговуючою організацією ТОВ «Київжитлосвіт» ВОП «Сирець» (а.с.8) та копією паспорту [PERSON] (а.с.7). Окрім позивача у вказаній квартирі зареєстровані: його син - [PERSON], [INFO]; дружина сина - [PERSON], [INFO].н., онука - [PERSON], [INFO].н.; правнучка - [PERSON], [INFO] р.н. (а.с.8). З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що відповідач з моменту розірвання шлюбу зі [PERSON] у 2003 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, видане 09.10.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис (а.с.9), у вказаній квартирі не проживає. Після розірвання шлюбу, відповідач житловим приміщенням не користувалася, на даний час її місце проживання не відоме, тоді як, позивач самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги. При цьому, зауважувала, що позивач разом із членами родини, на підставі ч.3 ст.9 Житлового кодексу Української РСР, має намір скористатися наданим йому правом на приватизацію найманої ним квартири, однак, це не виявляється можливим без згоди зареєстрованої у квартирі відповідача, оскільки, встановити місцезнаходження відповідача, протягом тривалого часу, є неможливим. Так, відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 №5464-X зі змінами (далі - ЖК України) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. При цьому, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Як вже було встановлено у судовому засіданні, відповідач зареєстрована у [ADDRESS], однак, вже тривалий час за цією адресою не проживає, що підтверджується актами від 22.07.2013, 23.05.2014, 23.08.2014, 18.11.2014, складеними за участю представників обслуговуючої компанії - майстрами технічної дільниці, бригадиром та свідків, що є сусідами позивача, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-14). Статтею 72ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а, також, зважаючи на те, що, жодної з підстав для збереження найманого житла, передбачених п.п.1-7 ст.71 ЖК України, у відповідача немає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому, позов в частині визнання відповідача, такою, що втратила право користування квартирою №162 у будинку №37, по вул. Бакинській, у м.Києві підлягає задоволенню. Водночас, щодо вимоги позивача про зобов'язання Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУМВС України зняти з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд зазначає наступне. Так, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУМВС України зняти з реєстраційного обліку відповідача у квартирі [ADDRESS], оскільки, в розумінні норм ст.3 ЦПК України дана вимога є передчасною, а тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial