Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Українська залізниця» заборгованість за дві відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, у сумі 4398 (чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 10 коп., а також, сплачений судовий збір. Аргументує свої вимоги тим, що відповідно до наказу від 07.12.2010 №1014/ос відповідач працював у відповідача стрільцем Управління воєнізованої охорони. У лютому березні 2021 року відповідачеві надана щорічна відпустка за період роботи з 07.12.2020 по 06.12.2021 включно на 24 календарних днів та додаткова відпустка на 7 календарних днів, всього: 31 календарних днів з 04.02.2021 по 06.03.2021 включно, що підтверджено розрахунком відпускних. Відповідачу проведено оплату відпустки, виходячи із розрахунку його середньомісячного заробітку. 29.06.2021 відповідач звільнився. Відповідно до статті 127 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган проводить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, надані у рахунок невідпрацьованої частини робочого року. На день звільнення відповідача сума нарахованої йому заробітної плати не була достатньою для погашення заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, розмір заборгованості становив 4398,10 грн. Заборгованість відповідачем не погашено. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 07.12.2010 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Державну адміністрацію залізничного транспорту України на посаду стрільця Управління воєнізованої охорони на підставі наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України №1014/ос від 07.12.2010 про прийняття на роботу (а.с.9-10). 23.02.2018 року [PERSON] було переведено на посаду стрільця 3 розряду на підставі наказу №329/ос від 23.02.2018 р., що підтверджується даними особової картки працівника [PERSON] (а.с.10). Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» №250 від 22.01.2021 про надання відпустки, [PERSON] була надана щорічна відпустка за період роботи з 07.12.2020 по 06.12.2021 включно на 24 календарних днів та додаткова відпустка на 7 календарних днів, всього: 31 календарних днів з 04.02.2021 по 06.03.2021 включно (а.с.11). Відпустка надана відповідачу згідно графіка відпусток працівників групи з охорони адміністративних будівель Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» на 2021 рік, затвердженого начальником Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця» В.А. Паращук та погодженого головою первинної профспілкової організації апарату АТ «Укрзалізниця» Ю.М. Грищенко (а.с.12). Розрахунком заробітної плати за січень 2021 р. підтверджується нарахування відповідачу оплати відпустки (а.с.13). Згідно платіжної відомості №78 на видачу відпустки за січень 2021 р., [PERSON] було виплачено 8080 грн. в рахунок оплати відпустки (а.с.14). На підставі наказу АТ «Укрзалізниця» про припинення трудового договору (контракту) №1634/ос від 25.06.2021, [PERSON] було звільнено 29.06.2021 за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). Даним наказом встановлено необхідність утримання з працівника за невідпрацьовані 14 днів відпустки до закінчення робочого року, в рахунок якого він одержав відпустку (у лютому 2021 року відповідач отримав відпустку за період роботи з 07.12.2020 по 06.12.2021 на 31 календарний день) (а.с.15). Сума, що підлягала утриманню за невідпрацьовані дні відпустки склала 4398,10 грн., що підтверджується розрахунком заробітної плати за червень 2021 р. (а.с.21). Крім цього, згідно з листом філії «Центр сервісного забезпечення» від 24.06.2021 №ЦН-09/1575, де здійснюється облік форменого одягу, на підставі п. 1.4 Порядку обліку і видачі форменого одягу особовому складу відомчої воєнізованої охорони, затвердженого наказом Укрзалізниці від 24.04.1997 №99-Ц, з [PERSON] утримано залишкову вартість форменого одягу (термін носіння якого не закінчився) у сумі 3047,93 грн. (а.с.16-17). Відповідачу було виплачено заробітну плату за першу половину червня 2021 року, що підтверджується платіжною відомістю №782 (а.с.18-20). При проведенні остаточного розрахунку з відповідачем, з нього було утримано залишкову вартість форменого одягу у сумі 3047,93 грн., аліменти, обов`язкові податки та збори. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість перед АТ «Укрзалізниця» за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 4398,10 грн., що підтверджується розрахунком заробітної плати за червень 2021 (а.с.21). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із частиною першою статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За змістом статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до частини першої статті 127 КЗпП України, частини першої статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Отже, відповідно до положень статтей 127, 233 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про відпустки» можна дійти висновку, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки до суду протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Судом встановлено, що згідно із розрахунковим листком за червень 2021 року, на день звільнення відповідача сума нарахованої йому заробітної плати не була достатньою для покриття заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, борг становив 4398,64 грн (а.с.21). Випадки, у яких можуть здійснюватися відрахування із заробітної плати, передбачені у статті 127 КЗпП України. Тлумачення положень частини другої статті 127 КЗпП України дає підстави дійти висновку, що відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства. Як на підставу позову, позивач посилався на неможливість проведення відрахування із заробітної плати відповідача через недостатність коштів для покриття заборгованості підприємству, тому він звернувся до суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач звільнилався з роботи до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку повної тривалості, а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, то позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. До суду позивач звернувся із вказаним позовом в межах строку, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України. Тому доводи позовної заяви є обґрунтованими, а заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved