Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.05.2016 року на автодорозі Миколаїв - Доманівка Березки сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля OPEL OMEGA, реєстраційний номер 811 64 НІ, власником якого є відповідач [PERSON] та автомобіля АЗЛК 2140, реєстраційний номер 977110 ОЕ 1987 року випуску, власником якого є [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що під час дорожньо - транспортної пригоди, автомобілем OPEL OMEGA, реєстраційний номер 811 64 НІ керував особисто відповідач, а автомобілем АЗЛК 2140 реєстраційний номер 977110 ОЕ 1987 року випуску, за дорученням власника [PERSON], керував позивач. Також позивач вказує на те, що зазначена дорожньо - транспортна пригода сталася саме через порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху, а саме: відповідач, керуючи автомобілем, виконуючи розворот, вилетів на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив лобове зіткнення із автомобілем, яким керував позивач. Водночас позивач зазначає, що внаслідок зіткнення автомобілів, було знищено передню частину авто під керуванням позивача, що спричинило позивачу значні тілесні ушкодження. Також позивач посилається на те, що того ж дня, коли сталася дорожньо - транспортна пригода, через надзвичайно погане самопочуття, позивач звернувся за медичною допомогою до Міської лікарні швидкої медичної допомоги. Отримавши направлення до відділення хірургії, позивачу було встановлено діагноз Перелом нижнього полюса правого надколінника та накладено гіпсову пов'язку. Позивач зазначає, що спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою матеріальні витрати у розмірі 900 грн. Також позивач зазначає, що, зважаючи на те, що в нього була зламана нога і він зазнав сильного фізичного болю, він також мав великі труднощі із задоволенням своїх нагальних потреб. У позові позивач посилається на те, що у нього двоє дітей і дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, і саме через отриманні позивачем тілесні ушкодження, його діти та дружина залишилися на місяць без допомоги та матеріального утримання позивача. Позивач вказує на те, що, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано і моральну шкоду, оскільки він зазнав фізичного болю, а також внаслідок дорожньо транспортної пригоди було порушено його нормальний спосіб життя. У зв'язку із вищезазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 900 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 30 березня 2017 року відповідач [PERSON] подала на адресу суду заперечення проти позову, вказуючи на необгрунтованість та незаконість заявлених вимог позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, водночас позивач вказував на ту обставину, що під час перебування на лікарняному, через отримані тілесні ушкодження в результаті дорожньо - транспортної пригоди, він потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала його матір [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що після дорожньо транспортної пригоди позивач не звертався до відповідача із претензіями про відшкодування шкоди, а також зазначили, що на місце дорожньо транспортної пригоди приїздила карета швидкої медичної допомоги, при цьому позивач [PERSON] відмовився від госпіталізації. Водночас, відповідач [PERSON] посилалася на своє матеріальне становище, вказуючи на те, що вона ніде не працює, а тому не має матеріальної змоги, сплачувати позивачеві визначену ним у позові суму на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року відповідача [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно з вироком суду від 20.12.2016, відповідача [PERSON] визнано винуватою в тому, що вона 08.05.2016, о 15:00 год., в порушення вимог п. п. 2.3 «а», 31.4.5 «а», 31.1, 31.4.2 «б» [PERSON] дорожнього руху України, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Опель Омега», реєстраційний номер [NUMBER], несправність якого полягала у надмірному зносі протектора шин правого переднього колеса, та наднормативного люфту правого рульового наконечника, зі швидкістю біля 60-70 км/год, здійснювала рух в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю, автодороги «Миколаїв-Доманівка-Березки» з боку с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, у напрямку м. Миколаєва. Рухаючись в умовах достатньої видимості, та проїжджаючи 2 км + 500 м вищевказаної автодороги, відповідач [PERSON], грубо порушуючи п. п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.3, а також дорожню розмітку 1.1 [PERSON] дорожнього руху України, проявила неуважність в дорожній обстановці, а саме, зміна напрямку руху проїзної частини ліворуч, і не зменшуючи швидкості свого руху, та не застосовуючи мір екстреного гальмування, допустила занос керованого нею транспортного засобу з одночасною втратою над ним контролю, внаслідок чого перетнувши дорожню розмітку 1.1 [PERSON] дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з легковим автомобілем «АЗЛК-2140», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку під керуванням позивача [PERSON]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON]отримав тілесні ушкодження, у вигляді перелому нижнього краю правого надколінника, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 1051 від 22.06.2016 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров'я на термін понад 21 день (а.с. 20-21). Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 20.01.2017. Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень, у вигляді перелому нижнього краю правого надколінника також підтверджується: зворотнім повідомленням від 08.05.2016 Міської лікарні швидкої медичної допомоги; довідки поліклінічного відділення Жовтневої центральної районної лікарні від 06.06.2016 (а.с. 8, 11). Відповідно до письмових пояснень [PERSON], [PERSON], в період з 08.05.2016 по 06.06.2016 позивач [PERSON], у зв'язку з переломом правої ноги, дійсно потребував сторонньої допомоги, а тому разом із ним в цей період часу проживала його матір [PERSON] (а.с. 7). Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодивід 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з квитанцій, наданих позивачем [PERSON] на підтвердження витрат, понесених ним на придбання ліків та лікарських засобів необхідних йому для лікування, останнім було придбано ліків на загальну суму у розмірі 180 грн. 85 коп. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, підлягають частковому задоволенню у сумі 180 грн. 85 коп. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним було витрачено саме 900 грн. на придбання ліків, як зазначено позивачем у позові, так решта представлених позивачем квитанцій, не може бути такими доказами, з огляду на те, що в переліку товарів у цих квитанціях не зазначені препарати необхідні для лікування позивача, з урахуванням тих тілесних ушкоджень, які він отримав в результаті дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 13). Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, завданих позивачу, суд встановив таке: Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (із подальшими змінами) роз'яснено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також зазначено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що неправомірні дії відповідача, які полягали в злочинному порушенні ним [PERSON] Дорожнього руху України і створенні ДТП, спричинили пошкодження здоров'я позивача внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Через це позивач також зазнав душевних і фізичних страждань, які полягали у відчутті фізичного болю. Також позивач обґрунтовано хвилювався з приводу втрати здоров'я, був змушений проходити тривале амбулаторне лікування. Дані обставини призвели до незапланованих, негативних змін у звичайному укладі життя позивача, а також необхідності докладати додаткові зусилля для підтримання і організації свого існування через втрату працездатності, пошуку необхідних для цього коштів та неможливості продовження активного життя. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно крім матеріальної шкоди також і моральну шкоду, при цьому позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а тому суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди також задовольнити частково у сумі 5000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.673532523.1 від 20 грудня 2016 року, а також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 110 грн. 73 коп.

Outcome: partial