Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилається на те, що 11.11.2008 року відповідач звернувся до банку та підписав заяву №б/н, згідно якої [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному у довідці. Позивач зазначає, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та в подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 12000 грн. Вказує, що при укладанні договору сторони керувалися ст.634 ЦПК України, яка визначає поняття договору приєднання. Посилається на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг між ним та банком, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Зазначає, що відповідачем 03.12.2008 року також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з вказаними умовами кредитування ознайомлений. Вказує, що при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, 3.3 кредитного договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття буд-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.06.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 13554,06 грн., яка складається з наступного: 12186,40 грн. - заборгованість за тілом кредита, 1367,66 грн. - заборгованість за простроченим відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Ухвалою суду від 22.09.2020 року у даній справі відкрито провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Зазначає, що відповідач 03.12.2008 року підписав заяву №б/н про видачу йому платіжної кредитної картки, тільки 09.12.2008 року він отримав кредитну картку № [NUMBER] , строком дії до 11/12. Тому відкриття рахунку на ім`я відповідача саме 11.11.2008 року на думку відповідача є безпідставним. Вказує, що кредитний ліміт відповідача за вказаною кредитною карткою було встановлено у розмірі 250 грн., а згодом кредитний ліміт було збільшено з 2000 грн. до 12000 грн. за ініціативою банку та позивачем станом на 31.12.2015 року нараховано заборгованість у розмірі 4083,41 грн. Вважає, що 30.11.2012 року строк дії картки сплив, а претензій позивач щодо заборгованості не пред`являв. В січні 2016 року відповідач отримав нову картку, яку перевипустив сам позивач і переніс на неї суму заборгованості за попередньою кредитною карткою у розмірі 4083,41 грн. Представник відповідача зазначає, що з січня 2016 року відповідач здійснював щомісячне погашення заборгованості, виплативши позивачу з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року понад 30000 грн., а з 01.07.2019 року по 27.05.2020 рік 6613, 20 грн. Таким чином вважає, що фактично отримані та використані відповідачем кошти погашені ним в надмірному розмірі, що перевищує заборгованість, яка мала бути нарахована позивачем на законних підставах. Проте, позивач продовжував нараховувати штрафні санкції, проценти, пеню на закритий кредитний рахунок. Таким чином, позивач безпідставно нарахував заборгованість відповідачу за кредитною карткою № [NUMBER] , зі строком дії до 11/12. Вважає, що вказана заборгованість нарахована позивачем після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Посилається на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредиту з якого зроблений подальших розрахунок заборгованості. Представник відповідача зазначає, що посилання позивача на те, що [PERSON] підписав та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг є необґрунтованими, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, затвердженні наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а кредитний договір було укладено 03.12.2008 року. Докази про особисте підписання відповідачем Умов і правил надання банківських послуг відсутні, тому зміну істотних умов договору та нарахування штрафних санкцій за договором вважає безпідставним. Вказує, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі умови не містять підпису позичальника та немає доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Крім того зазначає, що позивачем не надано до суду доказів про те, що відповідач підписував зміни до умов кредитування, чи будь-яким іншим способом був проінформований про збільшення процентної ставки. Зазначає, що в порушення вимог ст.1056-1 ЦК України, позивачем в односторонньому порядку вказану у підписаній [PERSON] довідці до заяви від 03.12.2008 року, а відтак і погоджену з банком фіксовану процентну ставку за кредитом підвищено, що не відповідає довідці про умови кредитування при використанні кредитної картки «Універсальної, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем саме 03.12.2008 року, разом із заявою про видачу кредитної картки. Представник відповідача [PERSON] зазначає, що строк дії кредитної картки на підставі якої позивач стягує з [PERSON] кредит сплив, тому вважає, що слід застосувати позовну давність до даних правовід6носин. Умови щодо перевипуску кредитної картки, які діють з березня 2020 року, на думку представника відповідача, не можуть застосовуватися до спірного кредитного договору. Вважає, що оскільки строк дії картки визначено кредитним договором до листопада 2012 року, то з 01 грудня 2012 року у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту, тобто строк позовної давності сплив 01.12.2015 року. Проте, з позовом про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 03 вересня 2020 року. Вказує, що Умови та правила надання банківських послуг щодо збільшення строку позовної давності відповідач не підписував. Просить відмовити в задоволені позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю зазначених підстав. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де позивач зазначив, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву № б/н від 11.11.2008 року, з якої вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які йому були надані в письмовому вигляді. Також, до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Вважає, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Після отримання кредиту відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отримавши кредитну картку «Універсальна». З розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Вважає, що належним та допустимим доказом є виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які надані до суду. Зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований конртррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Вважає, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані. Вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність доказів ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Вказує, що дата укладання договору відповідає даті відкриття рахунку 11.11.2008 року, а розрахунок заборгованості починається з 03.12.2008 року, оскільки відповідач отримав пластикову картку лише з 03.12.2008 року. Тому вважає, що позивачем вірно зазначено дату укладання договору. Зазначає, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюються банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Також, звертає увагу, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність відповідача наступає в момент використання кредитного ліміту, як тільки він самостійно підтверджує проведення операції за рахунок ліміту. Представник позивача зазначає, що належним доказом зняття коштів з карткового рахунку є виписка про рух коштів, з якої прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отримавши кредитну картку «Універсальна». Вказує, що банківська виписка має статус первинного документу. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. За таких обставин вважає, що відповідачу були добре відомі та зрозумілі умови договору, а тому його доводи не відповідають обставинам справи. Відповідач частково сплачував заборгованість по договору, зазначені кошти були спрямовані на погашення заборгованості в порядку черговості обумовленої сторонами. Вказує, що під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік. В подальшому процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, а саме з 01.09.2014 року нарахування процентів на частину кредиту здійснювалося за ставкою 34,8 %, а з 01.04.2015 року нарахування процентів на частину кредиту здійснюється що ставкою 43,2 %. Проте, надати підтвердження відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки представник позивача не вбачає можливим. Крім того, представник позивача зазначив, що у разі закінчення строку дії картки такий строк продовжується банком. В подальшому відповідач звернувся в банк з заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії. [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 11.11.2008 року, отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня грудня 2019 року. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Перевипуск картки відповідачем підтверджується банківською випискою по картковому рахунку. Відповідач здійснював погашення заборгованості вже на перевипущені картки, що підтверджує їх отримання відповідачем. Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон клієнта, а відповідно картка не може бути активована без згоди/відома клієнта. Тому його заперечення в цій частині також вважає необґрунтованими. Що стосується доводів про застосування до даних правовідносин строків позовної давності, то вони, на думку позивача, є необґрунтованими, оскільки строк дії картки зазначено на самій картці. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії перевипущеної картки до 12.2019 року. Позивач звернувся з позовом до відповідача 30.08.2020 року - до спливу строку позовної давності. Звертає увагу, що відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування є необґрунтованими. Також вважає, що оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, то позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, з урахуванням позиції зазначеної у відзиві. Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Судом встановлено, що 03 грудня 2008 року [PERSON] підписав заяву б/н на отримання кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно заяви зазначено - дата відкриття рахунку 11.11.2008 р., дата видачі карти 03.12.2008 року. Згідно вказаної заяви відповідач виявив бажання встановити кредитний ліміт на кредитну карту в розмірі 250,00 грн. Заявою передбачено розмір базової процентної ставки по кредиту 30 % з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти. 03.12.2008 року відповідач підписав та ознайомився довідкою про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова процентна ставка на місяць складає 2,5% (тобто 30% на рік). Базова процентна ставка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. Порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. В довідці також передбачено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу за порушення строків платежів за грошові зобов`язання, передбачені договором, більш ніж на 120 днів, процентну ставку (на місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, а також нарахування комісії (а.с.15). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було надано кредитні картки № [NUMBER] від 11.11.2008 року, строк дії до листопада 2008 року, № [NUMBER] від 17.07.2013 року, строк дії до березня 2016 року, № [NUMBER] від 17.12.2015 року, строк дії до грудня 2019 року, № [NUMBER] від 21.05.2016 року, строк дії до грудня 2019 року (а.с.12). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 03.12.2008 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 250 грн., 17.01.2011 року було збільшено кредитний ліміт до 3000 грн., 06.12.2012 року було збільшено кредитний ліміт до 4000 грн., 27.12.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 8000 грн., 12.07.2016 року кредитний ліміт було збільшено до 12000 грн. (а.с.13). Таким чином, при укладенні кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем, виникли кредитні зобов`язання відповідача перед банком. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17.06.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 13554,06 грн., яка складається з наступного: 12186,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 1367,66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.5-11). При цьому, відповідачем в розумінні положень ст.ст.12,81 ЦПК України, наданий банком розрахунок суми заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано, а також не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором. Так, статтею 509\~ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Крім того, відповідно до вимог частини 1, 4 ст.\~631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Також, слід зазначити, що в силу ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а кредитний договір відповідно до ст.629\~ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вимоги позивача підлягають задоволенню. Проте, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, яка утворилася з 01 вересня 2014 року, суд виходить з безпідставності їх нарахування, оскільки вказаний розрахунок в цій частині проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Так, позивач просить стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом, за період з 03 грудня 2008 року по 17 червня 2020 року, у розмірі 1367,66 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2008 року [PERSON] підписав заяву на отримання кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Із зазначеної заяви та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили базову проценту ставку на місяць у розмірі 2,5% (тобто 30% на рік). Частиною 3 ст.\~1056\~-1\~ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) між сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачем заява. Однак, заява позичальника не містить умов сплати процентів у підвищеному розмірі. Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що проценти нараховані, за період з 03 грудня 2008 року по 29 серпня 2014 року у розмірі 30,0%, що обумовлено договором між сторонами та не перевищує обумовлений відсоток. З 01 вересня 2014 року по 17 червня 2020 року ставка зросла до 34,80% (2,5% на місяць), 43,20%(3,6% на місяць), що є більше від обумовленої договором процентної ставки. Заборгованість за простроченими відсотками станом на 29 серпня 2014 року становить 209 грн. 97 коп. (а.с.5-11). Згідно частини 3 статті 1056-1\~ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині 4 статті 1056-1\~ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. Між тим, матеріали справи не містять посилання на тип процентної ставки, застосованої банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки. Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 34,80 %, 43,20% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 вересня 2014 року - у розмірі 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року у розмірі 43,20% є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, яка утворилася з 01 вересня 2014 року, слід відмовити, оскільки вищевказаний розрахунок в цій частині проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Що стосується вимог про застосування до даних правовідносин позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦПК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої статті 264\~ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору видано кредитні картки № [NUMBER] від 11.11.2008 року, строк дії до листопада 2008 року, № [NUMBER] від 17.07.2013 року, строк дії до березня 2016 року, № [NUMBER] від 17.12.2015 року, строк дії до грудня 2019 року, № [NUMBER] від 21.05.2016 року, строк дії до грудня 2019 року (а.с.12). Враховуючи, що відповідач [PERSON] здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором до 27 травня 2020 року (а.с.34), суд дійшов висновку про вчинення відповідачем дій, які вказують про визнання ним свого боргу, що свідчить про переривання позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності. Доводи представника відповідача, що позивач не довів отримання відповідачем кредиту з якого зроблений подальших розрахунок заборгованості є безпідставними та спростовуються вищенаведеними та дослідженими судом письмовими доказами. Посилання представника відповідача на безпідставність відкриття рахунку 11.11.2008 року, оскільки відповідач 03.12.2008 року підписав заяву №б/н про видачу йому платіжної кредитної картки, отримавши її 09.12.2008 року не спростовують існування між сторонами договірних зобов`язань за кредитним договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За вищенаведених обставин та норм права, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1922 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial