Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У вересні 2020р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини.В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та відповідач від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Сторони проживають окремо. Дитина, за згодою обох батьків з часу припинення фактичних шлюбних відносин залишилась проживати з нею. Так як між ними виникають постійні непорозуміння щодо належного виховання та догляду за дитиною, вважає, що слід визначити місце проживання дитини з нею. В судовому засіданні позивачка, представник позивача позов підтримали з викладених в ній підстав та просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечували , надали відзив. Вказувала на те що не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю, відсутній спір. Третя особа, не направила для участі у справі своїх представників, просила розглядати в їх відсутність, надала висновок та акт обстеження житлово-побутових умов. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 13.10.2020р. відкрито провадження за позовом в порядку загального. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого. Встановлено , що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23.12.2019р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.07.2020р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки. Після припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, дитина залишилася проживати разом з матір`ю, що не заперечується сторонами. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між ними існують непорозуміння щодо місця проживання дитини. У зв`язку з цим та враховуючи вимоги чинного законодавства, [PERSON] вважає, що слід визначити місце проживання дитини з нею, оскільки до цього наявні всі належні правові підстави. Також в судовому засіданні представник відповідача повідомив, що батько не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю . Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ч. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Ч. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалі справи, вбачається, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю ,проте не погоджується з викладеними позивачем доводами та обґрунтування у зв`язку з їх необ`єктивністю по відношенню до нього . Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України надано право відповідачу визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частина 4 ст. 206 ЦПК України надає суду право, за наявності для того законних підстав, ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у разі визнання відповідачем позову, за умови, що це не суперечить закону і не порушує права інших осіб. Відповідно до висновку №101/11193/02 від 18.02.2021р. органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державній адміністрації вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] . Таким чином, оскільки самі по собі вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та з огляду на відсутність заперечень батька дитини щодо проживання дитини разом із матір`ю, належні правові підстави для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 грн.

Outcome: approved