Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У грудні 2013 року до суду із позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». В позовній заяві зазначено, що 04 жовтня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2727. Спільних дітей від даного шлюбу сторони не мають. Спільне життя у сторін не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує формально. З травня 2013 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Позивач на примирення не погоджується. На розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідач не дає згоди. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач до судового засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 04 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2727, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 04 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). Частиною 2 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам одного із подружжя, а саме позивачу по справі. Після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved