Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернувся до Апеляційного суду м. Києва із зазначеним позовом, а також із клопотанням про визначення підсудності на підставі ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правий режим на тимчасового окупованій території», просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7864 грн. 17 коп. та судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп., аргументуючи тим, що між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0332029605БН/2012-09 від 18.09.2012, однак відповідачем належним чином умови вказаного кредитного договору не виконувалися в результаті чого виникла заборгованість. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судові засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 44а, 46, 48, 52-54), причини неявки суд неповідомив. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0332029605БН/2012-09 від 18.09.2012, згідно з умов позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по Кредиту не більше 11000 грн. 00 коп. (одинадцять тисяч гривень 00 коп.) на строк до 29.08.2014 (а.с. 8-10, 14). Відповідно до пунктів 2.3. статті 2, 4.1. статті 4, 7.2.4. статті 7 кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 28,00% річних, в останній робочий день кожного місяця, починаючи з місяця, у якому розмір ліміту зменшуватиметься (враховуючи порядок зменшення розміру ліміту, визначений пунктом 2.4. кредитного договору). У порушення умов кредитного договору (пунктів 2.1., 2.3., 7.2.1., 7.2.2., 7.2.4.) станом на 14.09.2015 зобов'язання відповідача в частині погашення кредиту та процентів залишаються невиконаними, станом на 14.09.2015 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 7864 грн. 17 коп. (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 17 копійок), з яких: 3910 грн. 21 коп. заборгованість за кредитом (основним боргом); 1663 грн. 72 коп. заборгованість за процентами; 526 грн. 78 коп. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами та 1763 грн. 46 коп. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за Кредитом (а.с. 11-13, 15-18). Позивачем на адресу відповідача 12.01.2015 №153-7/18 було надіслано претензію стосовно невиконання останнім умов кредитного договору та одночасно із вимогою здійснити повне погашення заборгованості за кредитною лінією у розмірі 3910 грн. 21 коп. та нарахованими процентами у розмірі 892 грн. 81 коп. (а.с. 19, 20). Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Разом з тим, частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, суд вважає необхідним стягнути з нього суму заборгованості. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved