Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, пені та інфляційних. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 06.08.2014 р. 2000,00 грн., від 23.08.2014 р. 4000,00 грн., від 08.12.2014 р. 400,00 грн., від 20.03.2015 р. 2000,00 грн., від 15.05.2015 р. 400,00 грн., а всього 8800,00 грн., а також пеню та інфляційні у розмірі 2072,00 грн., а всього 10872,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем були укладені договори позики від 06.08.2014р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. За умовами цих договорів позивач надав відповідачу грошові кошти готівкою, а відповідач зобовязався повернути їх у визначені договорами позики строки. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розписками на зворотному боці договорів. Згідно п. 6 договорів у разі прострочення повернення позики позикодавець вправі нараховувати пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Оскільки суми позики відповідачем не повернуті, позивач просить стягнути їх, а також пеню за договорами від 06.08.2014 р., від 23.08.2014 р. та інфляційні втрати за договорами від 06.08.2014 р., від 23.08.2014 р. В судове засідання зявилась позивач [PERSON], яка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. В судові засідання 04.02.2016 р., 16.02.2016 р., 23.03.2016 р., 31.03.2016 р., 06.04.2016 р., 07.04.2016 р., 15.08.2016 р. зявився представник позивача [PERSON], який також підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, в подальшому участі у розгляді справи не приймав. Відповідач [PERSON] зявилась в судове засідання 31.03.2016 р., проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що з позивачем не знайома, коштів у неї не позичала, додому до неї позивач [PERSON] не приїжджала. В подальшому участі у розгляді справи відповідач [PERSON] не приймала. Представник відповідача [PERSON] зявилась в судові засідання 16.02.2016 р., 23.03.2016 р., 31.03.2016 р., 06.04.2016 р., 10.05.2016 р., також заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що ніяких договорів позики [PERSON] з її слів з позивачем не підписувала, грошей не брала. Розписки на договорах від 06.08.2014 р, 23.08.2014 р., 20.03.2015 р. не знає ким написані. В подальшому участі в судових засіданнях не приймала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що позивачка є її матірю. Між сторонами дійсно укладені договори, що вона бачила власними очима. З відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] та вона особисто бачились в сільській раді, зідзвонювались. Договорів позики укладено між [PERSON] та [PERSON] більше чотирьох, скільки точно не памятає. Памятає, що за договорами передавались суми 2000,00 грн., 4000,00 грн., 400,00 грн. Також при укладанні договорів був присутній [PERSON], який є її знайомим. [PERSON] дивилась ці договори, читала, підписувала, брала грошові кошти за ними. [PERSON] просила [PERSON] на звороті договорів писати текст про отримання грошей. Передача грошей відбувалась у дворі [PERSON] Підписи у договорах належать їй як свідку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він дійсно був свідком при передачі грошей за договорами позики [PERSON] [PERSON] При укладанні договорів крім нього там також були [PERSON] та [PERSON] Про необхідність присутності [PERSON] просила його телефоном. Укладення договорів та передача коштів відбувалась у дворі [PERSON] Підписи у договорах належать йому як свідку. Суми, які передавались за договорами були різні, які саме не памятає. Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06.08.2014р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. між [PERSON], як позикодавцем, і [PERSON] як позичальником, укладені договори позики, копії яких наявні в матеріалах справи, а оригінали оглянуті у судовому засіданні. Згідно п. 1 договору позики від 06.08.2014 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець надає позичальнику позику у сумі 2000,00 грн. Згідно п. 1 договорів позики від 23.08.2014 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець надає позичальнику позику у сумі 4000,00 грн. Згідно п. 1 договорів позики від 08.12.2014 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець надає позичальнику позику у сумі 400,00 грн. Згідно п. 1 договорів позики від 20.03.2015 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець надає позичальнику позику у сумі 2000,00 грн. Згідно п. 1 договорів позики від 15.05.2015 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позикодавець надає позичальнику позику у сумі 400,00 грн. Згідно п. 5 договору позики від 06.08.2014 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 06.08.2015 р. Згідно п. 5 договорів позики від 23.08.2014 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 23.08.2015\~р. Згідно п. 5 договорів позики від 08.12.2014 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 08.12.2015\~р. Згідно п. 5 договорів позики від 20.03.2015 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 20.03.2016 р. Згідно п. 5 договорів позики від 15.05.2015 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], позичальник зобовязується повернути всю позику в строк до 15.05.2016\~р. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час судового розгляду, з огляду на наявність заперечень відповідача та його представника щодо належності підписів у договорах і розписках [PERSON], судом за клопотанням представника було призначено судову почеркознавчу експертизу, яка не була проведена через несплату позивачем її вартості. Наразі суд констатує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на належність підписів у договорах і розписках іншим особам, а не [PERSON] Крім того, відповідач не ставить питання недійсності даних правочинів перед судом. Зважаючи на приписи ст. 204 ЦК України, яка встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договори позики, які укладені між [PERSON] та [PERSON] є дійсними, а тому є підставами для виникнення зобовязань. Отримання відповідачем відповідних сум позики від позивача в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Підстав сумніватись у показаннях даних свідків у суду немає. Зазначені обставини у сукупності вказують на те, що [PERSON] не повернула суми позики позивачу, не виконала свої договірні зобовязання в обумовлені строки, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд також виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати сум позики, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пунктом 6 договорів позики від 06.08.2014 р., 23.08.2014 р., 08.12.2014 р., 20.03.2015 р., 15.05.2015 р. передбачено, що у разі порушення терміну повернення позики позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Позивачем висунуті вимоги щодо стягнення пені станом на 08.12.2015 р. за двома договорами позики від 06.08.2014 р. та від 23.08.2014 р. Так, за договором позики від 06.08.2014 р. сума позики становить 2000,00 грн., а кількість днів прострочення 124 дні. За даних обставин, сума пені за договором від 06.08.2014 р. складає: 2000,00 х 0,3 % х 124 = 744,00 грн. За договором позики від 23.08.2014 р. сума позики становить 4000,00 грн., а кількість днів прострочення 107 днів. За даних обставин, сума пені за договором від 23.08.2014 р. складає: 4000,00 х 0,3 % х 107 = 1284,00 грн. Загальна сума пені за двома договорами складає: 744,00 грн. + 1284,00 грн. = 2028,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача таких втрат у розмірі: \~за договором позики від 06.08.2014 р. 4,00 грн. \~за договором позики від 23.08.2014 р. 40,00 грн. Загальна сума інфляційних втрат за договорами позики 06.08.2014 р. та 23.08.2014\~р. станом на 08.12.2015 р. складає: 4,00 грн. + 40,00 грн. = 44,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: approved