Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS], шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами укладено кредитний договір та договір іпотеки. У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, скориставшись яким він звернувся до суду з відповідними вимогами. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір пені та врахувати останній платіж на 10000 грн., в іншій частині проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 014/22/894 від 23.03.2006 року Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») [PERSON] було надано кредит в сумі 40000 дол. США строком до 23.03.2026 року зі сплатою 12 відсотків річних, натомість позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. В подальшому між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем були укладені додаткові угоди до кредитного договору №1 від 11.06.2010 року, № 014/22/894/81-1-0-00/2852 від 03.12.2012 року, № 014/22/894/81-1-0-00/2853 від 04.12.2012 року, відповідно до яких сторони погодили змінити валюту виконання зобов'язань на гривні, крім того, сторонами було погоджено нову процентну ставку у розмірі 10,5 відсотків річних та викладено у новій редакції графік погашення кредиту. Відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно нової редакції графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 23.03.2026 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки від 27.03.2006 року. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки іпотекодавцем передано в іпотеку житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці 518 кв.м. та є його власністю. На час розгляду справи відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення термінів виконання зобов'язання. Згідно розрахунків позивача, уточнених в судовому засіданні, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 322607,05 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 287423,01 грн.; заборгованість за відсотками - 16846,84 грн. та пеня за порушення строків повернення кредиту - 18337,2 грн. (розрахованої за період з 04.11.2013 року по 16.10.2014 року). Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає їх вірними та обґрунтованими. При цьому, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, матеріальний стан відповідача, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 9000 грн. Отже, під час вирішення позовних вимог підлягає врахуванню заборгованість [PERSON] за кредитним договором в розмірі 313269,85 грн. (287423,01 грн. + 16846,84 грн. + 9000 грн.). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно вимог ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч. 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Також ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.4 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. За змістом положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Таким чином, суд вважає, що належними та допустими доказами було доведено те, що в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором № 014/22/894 від 23.03.2006 року в розмірі 313269,85 грн. Отже, позові вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в п. 38 постанови пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Оскільки заборгованість [PERSON] за кредитним договором за розрахунками позивача становить 322607,05 грн., яку судом було зменшено до 313269,85 грн. (за рахунок зменшення пені до 9000 грн.), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3226,07 грн.

Outcome: partial