Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 16 липня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис №1488. У шлюбі в них народилося дві доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім`я фактично розпалась у зв`язку з втратою почуття взаємної поваги та любові, а також через її приниження як жінки, безпідставні сварки та непорозуміння, періодичне насильство, що негативно впливає на виховання дітей, внаслідок чого збереження шлюбу та спільне проживання неможливе і буде суперечити її інтересам. Окрім того, позивач вважає, що на даний час шлюб носить лише формальний характер, вони вже більше семи місяців проживають окремо. На підставі наведеного позивач, посилаючись на ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем. У визначений ухвалою строк, відповідач, надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки він та позивач тривалий час проживали до реєстрації шлюбу, у зареєстрованому шлюбі перебувають більше шести років, виховують двох малолітніх дітей, які люблять його та потребують його постійної уваги. Не заперечив відповідач того, що з лютого місяця поточного року вони проживають окремо, проте зазначив, що вони продовжують спілкуватись та бачитись. Протягом весни - літа цього року, коли їх спільні діти проживали за місце його проживання, позивач неодноразово приїздила до них та залишалась на ніч, вони всі разом спілкувались, відпочивали та ходили на прогулянки. На переконання відповідача, означені вище обставини беззаперечно свідчать про можливість збереження шлюбу між ними та відсутність суперечностей між інтересами позивача та фактом збереження шлюбу. Також відповідач у відзиві зазначає, що особисто він бажає зберегти сім`ю та проживати спільно з позивачем і дітьми. Зауважує відповідач у відзиві і на тому, що наявні між ним та позивачем непорозуміння є тимчасовими та такими, що викликані певними зовнішніми факторами впливу, якими, на його думку, є вплив з боку деяких їхніх родичів, які не має нічого спільного з інтересами їх сім`ї в цілому, та її інтересам зокрема. Наявні раніше між ним та позивачем непорозуміння, які інколи таки мали місце, є характерними для кожної сім`ї, в той же час відповідач вважає, що при звернені до суду позивач керувалася не почуттями, а мимовільними емоціями. Окрім того, відповідач звертає увагу у відзиві на те, що надуманими та такими, що мають на меті виключно створення видимих підстав для розірвання шлюбу, є твердження позивача у позовній заяві про періодичні насильства та різний соціальний статус. Також у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на можливість примирення між ним та позивачем, в зв`язку з чим просив призначити їм шестимісячний строк на примирення. Тому за наведених обставин, вважає заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу передчасними та такими, що не підлягають до задоволення. 20 жовтня 2020 року в судовому засіданні сторони заявили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з потребою надання додаткових доказів. 10 листопада 2020 року позивач надала до суду клопотання про приєднання до матеріалів страви доказів, а саме постанови Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року. 10 листопада 2020 року відповідач у судовому засіданні заявив клопотання про приєднання до матеріалів страви доказів, а саме: характеристик, довідок з медичного закладу та психолого-педагогічні характеристики на дітей. Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 вересня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 жовтня 2020 року задоволено клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року задоволено клопотання позивача та відповідача про долучення доказів. Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Додатково позивач пояснила, що не бажає з відповідачем перебувати в шлюбі, оскільки окрім тих підстав, які зазначені у позовній заяві є ще і інші, зокрема відсутність зі сторони відповідача будь-якої підтримки, наявність зневажливого зі сторони відповідача до неї ставлення, постійні сварки на які діти реагують неспокійно. Щодо тієї обставини, що діти певний час проживали з відповідачем, то позивач зазначила, що таке проживання було всупереч її волі. Зауважила позивач на тому, що їх спільні діти на даний час мають страх того, що їх забере тато і вони залишаться без мами, на підтвердження означено вказала на наявність психолого-педагогічних характеристик складених в дошкільному навчальному закладі на дітей за результатами проведеної з ними психологом бесіди. Поряд з цим вказала, що не заперечує щодо спілкування батька з дітьми. Окрім того, позивач підтвердила ту обставину, що відповідач вчиняє щодо неї домашнє насильство, на підтвердження чого послалась на додану до позовної заяви постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року про визнання відповідача винним у вчиненні щодо неї адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, яка постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року залишена без змін. На підставі наведеного позивач просила її позов задовольнити, а термін на примирення не надавати, оскільки вона не бажає примиритися з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечив обставини, які зазначені у позовній заяві з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Останній вказав на те, що він не бажає розривати шлюб з позивачем, при цьому вважає, що у них є шанси на збереження сім`ї, зважаючи на наявність спільних дітей. Щодо змісту психолого-педагогічних характеристик складених в дошкільному навчальному закладі на дітей, то вважає, що такі не є експертним висновком і їх не повинен суд брати до уваги. Окрім того, зауважив відповідач на тому, що такі експертизи ідентичні, що є неможливим, оскільки діти не можуть бути однаковими, та що проведення таких експертиз з дітьми відбулось без його відома та згоди. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 липня 2014 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2014 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис №1488. (арк. спр. 5). У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 травня 2016 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (арк. спр. 6,7) . Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - фактичне припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються окремі аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. Зокрема суд бере до уваги той аргумент позивача, який наводить остання для наявності підстав для розірвання шлюбу, як вчинення 04 липня 2020 року домашнього насильства щодо неї відповідачем, оскільки таке підтверджується постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2020 року про визнання відповідача винним у вчиненні щодо позивача адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, яка постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 листопада 2020 року залишена без змін (арк. спр. 15, 16, 35, 36). Поряд з цим суд відхиляє аргументи позивача щодо періодичного насильства відповідача щодо неї, оскільки таке не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Судом при вирішенні даної справи враховуються психолого - педагогічні характеристики на дітей сторін по справі (арк. спр. 45, 46). Беруться до уваги судом надані відповідачем його позитивні характеристики з місця роботи та проживання, а також довідки про те, що останній до КМЗ НМР «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» протягом останніх п`яти років не звертався та до лікаря-нарколога не звертався і на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (арк. спр. 42, 43) , водночас вважає, що такі лише носять інформативний характер і не є доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, оскільки не містять будь-яких даних, на підставі яких суд в даній справі встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують заперечення відповідача, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Окрім того, такі не містять інформації щодо предмета доказування. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення при цьому виходить з наступного. Згідно із ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Судом береться до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 Сімейного кодексу України. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 840 гривень 80 копійок судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції від 18 вересня 2020 року (арк. спр. 1).

Outcome: approved