Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з: будинку садибного типу [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,33 га, кадастровий №6520685900:03:016:0032; частки розміром 1,1766% від земельної ділянки, що знаходиться в спільній частковій власності, загальною площею 97,07 га; частки розміром 0,5532% від земельної ділянки, що знаходиться в спільній частковій власності, загальною площею 82,52 га. За життя [PERSON] залишила заповіт, в якому все належне їй майно на день смерті заповідала [PERSON] . При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Позивачка пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку з хворобою. Позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 01.10.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 17.01.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, на задоволені позову наполягав. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, заявою від 11.10.2019 року просив розглянути справу за відсутності їх представника, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] в с. Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області, про що 08.07.2014 року складено відповідний актовий запис за №21 та Виконавчим комітетом Одрадокам`янської сільської ради видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2008 року державним нотаріусом посвідчено, що спадкоємицею майна [PERSON] , яка померла [INFO] була її дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано зазначене свідоцтво складається з земельних ділянок: земельна ділянка площею 0,33 гектару, кадастровий номер 6520685900:03:016:0032; земельна ділянка площею 0,07 гектару, кадастровий номер 6520685900:03:016:0033; частки розміром 1,1766% від земельної ділянки, що знаходиться в спільній частковій власності загальною площею 97,07 гектару; частки розміром 0,5532% у спільній власності від земельної ділянки загальною площею 82,52 гектара, що розташовані на території Одрадокам`янської сільської ради Бериславського району Херсонської області, які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Секретарем Одрадокам`янської сільської ради Бериславського району Херсонської області 03.11.2006 року посвідчено заповіт, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №193, згідно якого [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати їй на день її смерті та на що за законом вона буде мати право [PERSON] (а.с. 8). Згідно зі статями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. З огляду на ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] разом із [PERSON] на час відкриття спадщини постійно не проживала і у визначений наведеними нормами матеріального права строк заяву про прийняття спадщини не подавала. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] назвала ту обставину, що вона хворіла. Відповідно до п. п. 1.2, 1.3, 1.5 ч. 2 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу головного територіального управління юстиції у Херсонській області Симутенко Т.Г. № 235/01-16 від 26.09.2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропущенням встановленого ч.1 ст. 1270 ЦК України, шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 14). У відповідь на запит суду приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу головного територіального управління юстиції у Херсонській області Симутенко Т.Г. повідомила, що спадкоємці [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Одрадокам`янка Бериславського району Херсонської області із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, спадкова справа нею не заводилася. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Обов`язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, оскільки відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що у встановлений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки тривалий час хворіла. У 2000 році внаслідок дорожньо-транспортної пригоди перенесла важку черепно-мозкову травму. Згідно довідки [PERSON] , [INFO] являється інвалідом третьої групи, причина інвалідності - загальне захворювання; інвалідність встановлено - безстроково (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , переніс ішемічний інсульт, внаслідок чого йому було встановлено 3-тю групу інвалідності і він потребував та потребує стороннього догляду, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №851 та довідко до акта огляду МСЕК (а.с. 9,10). Суд вважає, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки тривалий час хворіла, та доглядала за хворим чоловіком, що підтверджується матеріалами справи, а також подальші дії позивача свідчать про те, що позивач не втрачала інтерес до спадкового майна і бажала реалізувати своє право на його прийняття. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з сукупності усіх обставин, що виникли у справі, а саме, що спадкова справа не заводилася за відсутності заяв від інших спадкоємців, заяву про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає за доцільним визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1216, 1218, 1268, 1270, 1272 ЦК України, Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved