Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 12.12.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 18 780,00 грн., строком на 36 місяців з 12.12.2013 по 12.12.2016, розмір процентної ставки складає 0,01 % річних. 22.12.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № [NUMBER] від 12.12.2013, укладеним з відповідачкою. Відповідачка отримала кредитні кошти, але не виконує зобовязань з їх повернення, в результаті чого станом на 21.11.2016 виникла заборгованість в розмірі 26 067,45 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 18 780,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1,95 грн., комісія за обслуговування кредиту в розмірі 7 285,50 грн. Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явилася, заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути у її відсутність. Проти проведення заочного розгляд справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки в суд не повідомила в звязку з чим, суд приходить до висновку, що остання не зявляється без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За відсутності заперечень з боку позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 1-2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. 12.12.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] на споживчі цілі та придбання послуг продавців в сумі 18 780,00 грн., на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення та виконання всіх інших зобовязань не пізніше 12.12.2016 (п.п. 1.1, 1.4.1). Відповідно до п.п. 1.2.1 договору для придбання товару банк надає позичальнику споживчій кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та додатком 1 «Графік платежів», що є невідємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Пунктами 1.4.3, 1.4.4, 1.4.6 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки 0,01 % річних. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, визначений в графіку платежів. За управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі, вказаному у графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дати платежів у складі суми платежу за розрахунковий період. Згідно п.п. 1.5.4, 1.5.5 Договору в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязання за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається Вимога. Якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, вимога банку втрачає чинність. На підставі договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 ПАТ «ОТП Банк» передало позивачу всі права вимоги за кредитним договором (право вимоги). Згідно витягу з додатку № 1 до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 відповідачка має заборгованість за кредитним договором № [NUMBER] від 12.12.2013 в сумі 26 067,45 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 18 780,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1,95 грн., комісія за обслуговування кредиту в розмірі 7 285,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 21.11.2016 заборгованість відповідачки перед позивачем за Договором № [NUMBER] від 12.12.2013 складає 26 067,45 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 18 780,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 1,95 грн., комісія за обслуговування кредиту в розмірі 7 285,50 грн. Позивач звертався до відповідачки з листом-вимогою № 200231946 від 05.01.2015, яка залишена відповідачкою без задоволення. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Стаття 629 ЦК України передбачає обовязковість виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню зі стягненням з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 26 067,45 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: approved