Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У грудні 2009 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджис», третя особа [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень та змін, просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» (далі ТОВ «Квас Бевериджиз») на її користь 114 498 278,60 гривень збитків за порушення прав інтелектуальної власності з урахуванням індексу інфляції та відсотків. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що відповідач при виробництві квасу торгівельної марки «Ярило» застосовує концентрат квасного сусла, чим здійснює використання корисної моделі за деклараційним патентом України № 37676 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла», та винахід за патентом України № 92466 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла», у звязку з чим їй було завдано збитків. Крім того, зазначала про порушення відповідачем не лише її майнових прав інтелектуальної власності на вказану вище корисну модель, а й її майнових прав інтелектуальної власності на винахід за патентом України № 92466 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла». Позивач вказувала, що відповідно до патенту на винахід № 92466, зареєстрованого Державним департаментом інтелектуальної власності 10 листопада 2010 року, їй та [PERSON] належать майнові права інтелектуальної власності на винахід «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла»: вказаним патентом охороняється винахід, формула якого є аналогічною формулі вищевказаної корисної моделі. Майнові права інтелектуальної власності позивача та третьої особи на винахід є чинними з 10 листопада 2010 р. (дата публікації відомостей про видачу патенту), а з 26 серпня 2008 р. (дата публікації відомостей про заявку на патент на винахід, бюлетень № 16) майнові права інтелектуальної власності позивача та третьої особи на винахід підлягали тимчасовій правовій охороні згідно зі ст. 21 Закону «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Посилаючись на те, що з цього часу вона додатково до майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель спосіб виробництва концентрату квасного сусла володіла і майновими правами інтелектуальної власності на аналогічний винахід, які теж було порушено відповідачем при виробництві квасу торгової марки «Ярило», позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 р. позов [PERSON] було задоволено, внаслідок чого з ТОВ «Квас Бевериджиз» на її користь було стягнуто 114 498 278,60 гривень збитків за порушення прав інтелектуальної власності, з урахуванням індексу інфляції та відсотків. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 р. апеляційну скаргу ТОВ «Квас Бевериджиз» відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 лютого 2017 р. касаційна скарга ТОВ «Квас Бевериджис» задоволена частково, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. До суду першої інстанції матеріали справи надійшли 21 березня 2017 р. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 р. справа прийнята до провадження та її призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Судові засідання у справі після цього призначалися неодноразово, а саме 7 разів на 24.04.2017, 31.05.2017, 12.06.2017, 30.06.2017, 13.07.2017, 18.08.2017, 13.09.2017. Позивач [PERSON] у всі вищезазначені судові засідання не зявлялась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями, проте, конверти повертались на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Згідно з частиною першою статті 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, зокрема, й позивача, представника позивача, так як на них поширюється порядок цивільного судочинства, а, значить, й обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов'язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі. Порядок доставки поштових відправлень регламентований Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженого\~постановою КМ України від 5 березня 2009 р. №270\~(далі - Правила), згідно з п. 2 яких адресатом є фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, прізвище, ім'я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні в спеціально призначеному для цього місці; одержувачем - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом; повідомлення про вручення поштового відправлення - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача. Відповідно до п. 91 Правил поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Згідно з п. 92 Правил підлягають доставці додому, зокрема, рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів. Пунктом 116 Правил встановлено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, після чого повертаються відправнику. Зазначене свідчить, що позивач не з'являлась до поштового відділення для отримання поштових відправлень, надісланих судом, та не цікавилась їх наявністю. Проте, враховуючи, що у судових засіданнях приймав участь представник позивача адвокат [PERSON], який особисто повідомлявся судом про дату, час та місце кожного судового засідання, а також отримував в суді судові повістки, тому позивач [PERSON] в порядку частини пятої статті 76 ЦПК України вважається такою, що отримувала судові повістки, та, відповідно була належним чином повідомлена про дату, час та місце судових засідань. У судове засідання, що було призначене на 13.09.2017, позивач також не зявилась, надіслала на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи з підстав її неповідомлення належним чином про дату та час судового засідання, а також у звязку із неможливістю взяття участі у судовому засіданні, оскільки перебуває на лікуванні, про що надала суду медичну довідку. В цей же час, суд, з урахуванням положень статті 169 ЦПК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для відкладення судового засідання, а також ураховуючи, що представник позивача [PERSON], який був уповноважений [PERSON] брати участь у судових засідання за довіреністю від 16.05.2017 (том № 6 арк. справи 130) особисто отримав в суді судову повістку на судове засідання, призначене на 13.09.2017, дійшов висновку про те, що позивач була належним чином повідомлена про дату, час та місце цього судового засідання, та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для відкладення судового засідання вважав за можливе закінчити розгляд даної цивільної справи за відсутності позивача, враховуючи ті докази та пояснення, що були надані її представником у судових засіданнях, до яких він зявлявся. Представник позивача адвокат [PERSON], будучі присутнім у судових засіданнях, що відбулись 31.05.2017, 30.06.2017 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов. У судові засідання, які відбулись 24.04.2017, 12.06.2017, 13.07.2017, 18.08.2017, 13.09.2017, представник позивача не зявлявся з різних причин. У судове засідання, що було призначене на 13.09.2017 представник позивача знов не зявився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просив відкласти судове засідання, призначене на 13.09.2017 з підстав його знаходження у відрядженні. На підтвердження поважності причин неявки надав копію наказу № 31 від 7 вересня 2017 р. директора ТОВ Адвокатська компанія «ПРАКТІС» про направлення його у відрядження до м. Києва з 11.09.2017 по 15.09.2017. В цей же час, останнім не було надано відповідного посвідчення про відрядження за встановленою законом формою, проїзних документів, які б підтверджували його відсутність у м. Запоріжжі. Поряд із цим, клопотання про відкладення розгляду справи було особисто здано представником через канцелярію суду 13.09.2017 о 09:13 год., що, на переконання суду, посвідчувало його присутність у день судового засідання в приміщенні суду. Крім того, враховуючи наявність в матеріалах справи договору на юридичне обслуговування від 15.05.2017 № 09/17-сю, укладеного між позивачем та ТОВ Адвокатська компанія «ПРАКТІС», наявність довіреності на представництво інтересів, у т.ч. у судових засіданнях, видану від імені [PERSON] юрисконсульту [PERSON], суд дійшов висновку, що у судове засідання мав змогу зявитися інший представник позивача та взяти у ньому участь. Враховуючи те, що судом було заслухано пояснення представника позивача [PERSON] по суті справи, в його присутності досліджені всі письмові докази, наявні у справі, а також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника позивача. Третя особа [PERSON] у судові засідання з розгляду даної справи не зявлялась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями, проте, конверти повертались на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що третя особа не з'являлась до поштового відділення для отримання поштових відправлень, надісланих судом, та не цікавилась їх наявністю. Причини неявки у судове засідання третя особа суду не повідомляла, жодних заяв та клопотань не надсилала. Крім того, згідно з наявною у матеріалах справи угодою № 300 від 04.11.2010, представником третьої особи [PERSON] є також адвокат [PERSON], який раніше приймав участь у судових засіданнях (том № 1 арк. справи 176). З урахуванням викладеного, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи. Крім того, суд, постановивши ухвалу на місці про можливість закінчення розгляду справи за відсутності позивача та її представника, третьої особи, також враховував, що дана цивільна справа перебуває на розгляді суду з 2009 р., розглядалася судами різних інстанцій, після скасування попередніх рішень перебувала в провадженні суду біля півроку, а тому судом повинні вживатися заходи для її розгляду у найкоротший термін. Проте, позивач та представник позивача, який водночас є представником і третьої особи, явно зловживаючи своїми процесуальними правами, всіляко затягували розгляд справи, не зявляючись у судові засідання з різних причин, у т.ч. без зазначення поважності причин неявки, а також подаючи апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження від 15 жовтня 2009 р. в частині недотримання правил підсудності. Так, 11.07.2017, безпосередньо перед судовим засіданням, що було призначене на 13.07.2017, позивачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 15 жовтня 2009 р., яка залишалась судом апеляційної інстанції без руху та у відкритті апеляційного провадження в подальшому було відмовлено ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.08.2017. Зазначені обставини призвели до необхідності відкладення судового засідання, призначеного на 18.08.2017. Справа була повернута до суду першої інстанції після її апеляційного розгляду лише 04.09.2017, а вже 07.09.2017 позивач знов подала апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 15 жовтня 2009 р. Враховуючи, що чергове судове засідання у справі було призначене на 13.09.2017, суд з урахуванням всіх вищезазначених обставин, відсутності передбачених процесуальним законом підстав для відкладення судового засідання, а також того, що представником позивача були надані особисті пояснення по суті справи, в його присутності відбулося дослідження доказів у справі, останньому було надано можливість заявити клопотання та подати докази, реалізувати інші процесуальні права, вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, третьої особи. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судових засіданнях заперечували проти задоволення позову [PERSON] Надали письмові заперечення проти позову, в яких зазначали, що відповідно до відомостей Державного реєстру патентів України на винаходи, власником патенту за № 92466 від 10.11.2010 є ТОВ «Богадар», а тому права [PERSON] жодним чином не були порушені, а вона не мала права звертатися до суду із позовом в силу вимог ст.ст. 34, 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Також, позивач відповідно до вимог законодавства не повідомляла належним чином відповідача про подачу нею заявки на винахід, що свідчить про відсутність підстав для застосування тимчасової правової охорони. Крім того, вважали необґрунтованими висновки експертизи № 3807/11-12/997/12-34 від 27.02.2012, якими позивач обґрунтовує розмір збитків, оскільки експерти виходили з обставин дійсності патенту на корисну модель № 37676 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла». Проте, рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26.12.2011, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.04.2012, деклараційний патент України № 37676 визнано недійсним. Враховуючи це, а також, що відомості про патент № 92466 було опубліковано 10.11.2010, то експертиза повинна була розраховувати збитки за період з 10.11.2010 по лютий 2011 р., тобто лише за 4 місяці. У період 2008-2011 р.р. діяльність ТОВ «Квас Бевериджиз» була збитковою, а тому в результаті діяльності підприємства не могли бути завдані збитки позивачеві. Висновки експертизи не базуються на вимогах Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» щодо компенсації порушеного права на винахід та корисну модель. Також вважали безпідставними нарахування інфляційних втрат та 3% річних з урахуванням правових позицій Верховного Суду України (постанови від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, від 24.10.2012 у справі № 6-29787св12). Вказували на порушення позивачем порядку реєстрації патенту, т.я. [PERSON] з 1966 р. по 2008 р. працювала на підприємстві ЗАТ «БАН», і заявку на одержання патенту на винахід позивач подала під час перебування у трудових відносинах, отже, винахід є службовим. Просили у позові [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, судового експерта, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За вимогами частин першої та другої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовні вимоги [PERSON] з урахуванням доводів її позову та заяв про зміну підстави позову, збільшення позовних вимог (том № 1 арк. справи 34, 240242, том № 2 арк. справи 1416, том № 4 арк. справи 1317) ґрунтуються на порушенні відповідачем її майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель (деклараційний патент № 37675 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла») та на винахід (патент № 92466 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла»), формули яких є аналогічними. При цьому, підставами позову позивач визначила такі: 1) порушення відповідачем у період з 03.09.2008 по 03.03.2011 виключного права власника використовувати винахід (корисну модель), оскільки позивач не укладала з відповідачем договору на використання винаходу (корисної моделі); 2) використання винаходу з 26.08.2008 (дати публікації відомостей про заявку на патент на винахід) у період тимчасової правової охорони. Правовими підставами позову позивач визначила положення ст.ст. 21, 28 та ч.ч. 1, 2 ст. 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі»; крім того, зазначаючи вимоги про стягнення збитків, які позивач понесла внаслідок вищезазначених дій відповідача, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просила також стягнути на її користь інфляційні втрати та 3% річних від встановленої суми збитків. Як випливає з матеріалів справи, деклараційний патент на корисну модель № 37676 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла» був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 10 грудня 2008 р. (дата публікації відомостей про видачу патенту на корисну модель 10 грудня 2008 р., бюлетень № 23). Патент на винахід № 92466 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла» був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи 10 листопада 2010 р. (дата публікації відомостей про заявку за патентом на винахід 26 серпня 2008 р., бюлетень № 16; дата публікації відомостей про видачу патенту на винахід 10 листопада 2010 р., бюлетень № 21). У долучених до матеріалів справи копіях вказаних патентів з відповідних бюлетенів містилась інформація про винахідників та власників патентів [PERSON] та [PERSON] Проте, рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2011 р. у справі за позовом ТОВ «Квас Бевериджиз», закритого акціонерного товариства «БАН» до Державної служби інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним деклараційного патенту України № 37676 на корисну модель «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла», зазначений патент України на корисну модель визнано недійсним повністю (том № 3 арк. справи 2936). Рішення суду було залишено без змін апеляційною інстанцією та набрало законної сили 19 квітня 2012 р. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» патент або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту. Тому, суд доходить висновку, що позивач не отримала права на охорону прав за деклараційним патентом України № 37676 на корисну модель «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла». Проте, протягом спірного періоду з 03.09.2008 по 03.03.2011 був дійсним патент на винахід № 92466 «Спосіб виробництва концентрату квасного сусла», дійсність якого підтверджена також і рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БАН» до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Богадар», третя особа ТОВ «Квас Бевериджиз» про визнання недійсним патенту № 92466, яким у позові відмовлено. Відповідно до патенту № 92466 винахід відноситься до технології виробництва вихідної сировини для безалкогольних напоїв бродіння, а саме для хлібного квасу, і може бути використаний у безалкогольній галузі харчової промисловості. За приписами статті 420 ЦК України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки. Закон України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» регулює відносини, повязані із набуттям, здійсненням та захистом прав інтелектуальної власності на винаходи. Відповідно до статті 464 ЦК України і ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Згідно з абз. 4, 5 ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» використанням винаходу (корисної моделі) визнається: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях. За приписами абз. 8 ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй. З висновків комплексної експертизи від 27 лютого 2012 р. № 3807/11-12/994/12-34 встановлено, що ТОВ «Квас Бевериджиз» при виробництві концентрату квасного сусла для виготовлення квасу торгівельної марки «Ярило» використана кожна ознака винаходу, що включена до незалежного пункту формули за патентом № 92466; застосування солодженої сировини або ферментних препаратів групи a-амілази призводить до ідентичного результату, а саме оцукрювання розвареної сировини (том № 3 арк. справи 111). У цій частині висновок експертизи сторонами не спростовувався. Також судом не встановлено підстав для визнання висновку експертизи у цій частині таким, що є неповним, недостовірним або таким, що не відповідає іншим фактичним обставинам справи. Поряд із цим, згідно зі ст. 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені ст. 28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику патенту заподіяні збитки. Вимагати поновлення порушених прав власника патенту може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію. Таким чином, правом на стягнення збитків у разі використання патенту без згоди власника наділений лише власник такого патенту, а не його винахідник. Згідно з відомостями з Державного реєстру патентів України на винаходи, власником патенту № 92466 є ТОВ «Богадар» (том № 6 арк. справи 3839). [PERSON] та [PERSON] зазначені у Реєстрі як винахідники. При цьому, позивачем на обґрунтування позову на підтвердження обставин власності на патент були надані саме копії бюлетеню, у якому було розміщено інформацію про видачу цього патенту станом на час вчинення публікації. Однак, позивачем не доведено відповідними належними та допустимим доказами, що у спірний період саме вона була власником патенту. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими відповідними доказами посилання [PERSON] на порушення відповідачем у період з 03.09.2008 по 03.03.2011 виключного права власника використовувати винахід, як на підставу для стягнення збитків на її користь. Також, суд погоджується із запереченнями відповідача у тій частині, що навіть за умови підтвердження позивачем права власності на патент № 92466 у спірний період, про заподіяння збитків можливо було б стверджувати лише починаючи з 10.11.2010 (дата публікації відомостей про видачу патенту на винахід), оскільки в силу ч. 1 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» права, що випливають із патенту діють від дати публікації відомостей про його видачу. Проте, у позовній заяві (з урахуванням змін та збільшення позовних вимог) на ці обставини [PERSON] не посилалася та як підставу позову не визначала. Стосовно посилань [PERSON] на використання відповідачем винаходу з 26.08.2008 (дати публікації відомостей про заявку на патент на винахід) у період тимчасової правової охорони, то за вимогами частин першоїтретьої статті 21 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» опубліковані згідно з частиною шістнадцятою статті 16 цього Закону відомості про заявку на патент на винахід надають заявнику тимчасову правову охорону в обсязі формули винаходу, з урахуванням якої вони опубліковані. Заявник має право на одержання компенсації за завдані йому після публікації відомостей про заявку збитки від особи, яка дійсно знала чи одержала письмове повідомлення українською мовою з зазначенням номера заявки про те, що відомості про заявку на винахід, який нею використовується без дозволу заявника, опубліковані. Зазначена компенсація може бути одержана заявником тільки після одержання ним патенту. Дія тимчасової правової охорони припиняється від дати публікації в офіційному бюлетені відомостей про видачу патенту на винахід чи повідомлення про припинення діловодства щодо заявки. Виходячи зі змісту наведених норм права, періодом, у який могла бути застосована тимчасова правова охорона в обсязі формули винаходу, є період з 26.08.2008 (дати публікації відомостей про заявку на патент на винахід) по 10.11.2010 (дата публікації відомостей про видачу патенту на винахід). Поряд із цим, суд встановив, що позивачем не було додержано умови частини другої статті 21 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» для отримання компенсації за завдані їй після публікації відомостей про заявку збитки, оскільки нею не було доведено здійснення письмового повідомлення відповідача українською мовою з зазначенням номера заявки про те, що відомості про заявку на винахід, який нею використовується без дозволу заявника, опубліковані. Надане позивачем повідомлення від 18.09.2008 (том № 3 арк. справи 17), адресоване ТОВ «Квас Бевериджис», судом до уваги не приймається, оскільки воно не містить даних про отримання його саме відповідачем. Підпис на цьому повідомленні від імені [PERSON] («інспектор ОК»), датований 18.09.2008, не може бути врахований судом як доказ отримання цього повідомлення саме ТОВ «Квас Бевериджис», оскільки згідно з наданими суду довідкою ТОВ «Квас Бевериджис» № 194 від 03.05.2012, [PERSON] працювала у відповідача на посаді інспектора відділу кадрів з 05.09.2008 по 25.11.2010 (том № 4 арк. справи 196), проте 18.09.2008 перебувала на лікарняному, що підтверджено відповідними табелем обліку робочого часу та листком непрацездатності (том № 4 арк. справи 198199). Крім того, відсутні докази того, що [PERSON] була уповноважена представляти інтереси ТОВ «Квас «Бевериджис» перед третіми особами. Також, відсутні докази, що [PERSON] навіть у разі отримання нею цього повідомлення, довела його до відома відповідної уповноваженої особи ТОВ «Квас Бевериджис». Зазначене підтверджується довідкою ТОВ «Квас Бевериджис» № 193 від 03.05.2012, за якою уповноважені особи товариства не отримували повідомлення [PERSON] та [PERSON] від 18.09.2008 та це повідомлення не було зареєстроване в журналі реєстрації вхідної кореспонденції товариства (том № 4 арк. справи 197). При цьому, суд також враховує положення частини другої статті 59 ЦПК України, за якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, обставини здійснення позивачем письмового повідомлення відповідача українською мовою з зазначенням номера заявки про те, що відомості про заявку на винахід, який нею використовується без дозволу заявника, опубліковані, повинні були бути підтверджені відповідними письмовими доказами (а не показаннями свідка [PERSON], на допиті якої наполягав представник позивача, у чому судом було відмовлено). Проте, жодного письмового доказу (як-то рекомендоване повідомлення про вручення відправлення, відмітка про отримання повідомлення із зазначенням вхідного номеру та підпису уповноваженої на те посадової особи тощо) позивачем не було надано. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими підстави позову [PERSON] в частині посилання на статтю 21 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Оскільки судом встановлено відсутність визначених Законом України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» правових підстав для стягнення збитків з відповідача на користь позивача за обставинами, викладеними у позові, тому судом не береться до уваги висновок комплексної експертизи від 27 лютого 2012 р. № 3807/11-12/994/12-34 у частині визначення розміру збитків, заподіяних власникам патенту № 92466, за якими розмір збитків, завданих власникам патенту № 37676 та/чи винаходу, захищеного патентом № 92466 за період з 2009 року по 2011 рік на підставі наявних в матеріалах справи документів складає 58 542 700 грн., в тому числі: розмір збитків за 2009 рік складає 5 460 600 грн., з розкладом по місяцям; розмір збитків за 2010 рік складає 50 496 600 грн. з розкладом по місяцям; розмір збитків за 2011 рік складає 2 585 500 грн., з розкладом по місяцям (том № 3 арк. справи 311). Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 р., якою були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, з приводу висновку комплексної експертизи у цій частині звернуто увагу на таке. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені ст. 28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику патенту заподіяні збитки. Вимагати поновлення порушених прав власника патенту може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію. Як вбачається зі ст. 35 цього Закону, захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв'язку з застосуванням цього Закону. Суди відповідно до їх компетенції розв'язують, зокрема, спори про: авторство на винахід (корисну модель); встановлення факту використання винаходу (корисної моделі); встановлення власника патенту; порушення прав власника патенту; укладання та виконання ліцензійних договорів; право попереднього користування; компенсації. Разом з тим, корисні моделі не визнаються творами в розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права», а аналіз сфери дії закону свідчить про те, що він не поширюється на корисні моделі. Оскільки виплата компенсації, передбаченої ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», є способом захисту майнових та особистих немайнових прав субєктів авторського права, застосування цього способу захисту є неможливим у випадках порушень прав інтелектуальної власності інших субєктів. Отже, чинне законодавство України містить спеціальні приписи щодо правового регулювання та захисту права інтелектуальної власності на корисні моделі та відповідно до норми вказаного Закону звернутися із позовом про захист прав на корисну модель може власник патенту, а компенсація, про яку йдеться у ст. 35 Закону, не є компенсацією у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки його дія не поширюється на захист прав інтелектуальної власності на корисні моделі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що суди попередніх інстанцій на вказане вище уваги не звернули та стягнувши з відповідача збитки у встановленому висновком комплексної експертизи від 27 лютого 2012 року № 3807/11-12/994/12-34 розмірі 58 542 700 грн., не перевірили методику здійснення таких розрахунків та посилалися на загальні норми законодавства з інтелектуальної власності, не врахувавши, що розрахунок таких збитків має виконуватися відповідно до вимог Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» (том № 6 арк. справи 7477). Згідно з частиною четвертою статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Тобто судом касаційної інстанції встановлено, що звернутися із позовом про захист прав на корисну модель може власник патенту, а компенсація, про яку йдеться у ст. 35 Закону, не є компенсацією у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки його дія не поширюється на захист прав інтелектуальної власності на корисні моделі, та те, що розрахунок збитків позивача, викладений у висновку комплексної експертизи від 27 лютого 2012 р. № 3807/11-12/994/12-34, зроблений не у відповідності з вимогами Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Також, з метою зясування методики здійснення розрахунків, судом допитано експерта [PERSON], якою і було розраховано розмір збитків при проведенні комплексної експертизи. У судовому засіданні експерт пояснила, що розрахунок здійснювався на підстави тих документів, які були наявні в матеріалах справи, виходячи з інформації з термінових звітів про виробництво промислової продукції (товарів, послуг) за видами за 20082010 р.р. про кількість виготовленої продукції з використанням патентів. Поряд із цим, наразі відсутній нормативно-правовий акт, який би регламентував розрахунок збитків у разі використання патенту без згоди власника, а є лише рекомендована література, яка була зазначена експертом у висновку. Також, експерт посилалася на вимоги Національного стандарту № 4, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1185 від 03.10.2007, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, які б дозволяли використати інший метод розрахунку. Зауважила, що на підставі наявних у справі документів відсутня можливість здійснити інший розрахунок збитків, ніж наведений у висновку комплексної експертизи. Крім того, вивчивши зміст висновку експертизи у наведеній частині, суд встановив, що у ньому експерт послалася на ст.ст. 22, 1166 ЦК України, які не передбачають порядку розрахунку збитків у разі використання патенту без згоди власника, а визначають правові підстави для відшкодування збитків та шкоди. Також експерт при розрахунку збитків виходила з чинності патенту на корисну модель № 37676, що був визнаний судом недійсним. У судовому засіданні експерт пояснила, що до її компетенції не входила перевірка чинності патенту. За вказаних вище обставин, судом не може бути взятий до уваги висновок комплексної експертизи у частині розрахунку суми збитків. Також, суд вважає необґрунтованими посилання [PERSON] на статтю 625 ЦК України в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вказана норма визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Наведений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки компенсація, передбачена ст.ст. 21, 34 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», не є грошовим зобовязанням у розумінні Цивільного кодексу України, а тому у даному випадку ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягає. На ці обставини також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08 лютого 2017 року, якою були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі. Що стосується заперечень відповідача проти позову у частині посилань на порушення порядку реєстрації патенту № 92466, то ці обставини виходять за межі судового розгляду справи з урахуванням визначених позивачем предмету та підстави позову, а також не впливають на висновок суду по суті заявлених [PERSON] позовних вимог. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed