Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 28 грудня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис № 1700. В обґрунтування позову зазначала, що 28 грудня 1994 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, у зв`язку з чим між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги. Подружніх відносин сторони не підтримують більш ніж понад один рік на день подачі позову, з вересня 2019 року спільного господарства вони не ведуть, подальше збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами склалися неприязні стосунки, які негативно впливають на кожного із них, їхній шлюб носить формальний характер. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутність сторони позивача, позов підтримують, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти його задоволення не заперечує, просив суд розглянути справу у його відсутність, час на примирення не надавати, оскільки з 18 серпня 2019 року сторони проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 28 грудня 1994 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва, актовий запис № 1700. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з 18 серпня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільне господарство вони не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved