Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що відповідач у добровільному порядку допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює у ВП «ХАЕС» та має постійний дохід. Вказуючи на скрутне матеріальне становище, яке позивачка пов`язує зі своїм перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, остання в порядку ст.ст. 76-80, 84 Сімейного кодексу України (далі СК України) просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, а саме до [INFO] включно. 23 вересня 2019 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України немає фінансової можливості сплачувати аліменти на дружину, оскільки на його утриманні, крім спільного з позивачкою сина, на якого він сплачує аліменти за рішенням суду, перебуває ще двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких він надає кошти в добровільному порядку за домовленістю з їх матір`ю. Також відповідач вказав на те, що на його утриманні перебуває мама [PERSON] , яка проживає разом з ним та є особою з інвалідністю ІІІ групи. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в які позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити, розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності відповідача, про що зазначив у поданій заяві. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити зважаючи на таке. З рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (арк. спр. 7-8). У період шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2018 року (арк. спр. 6), та довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 10 вересня 2019 року за №7464 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (арк. спр. 9). Про те, що позивачка знаходиться на обліку Нетішинського УСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини вказують дані довідки №171 від 11 вересня 2019 року (арк. спр. 2). Позивачка, вказуючи на наявність у неї права на утримання від чоловіка та можливість останнього матеріальну допомогу, звернулась до суду з вказаним позовом за захистом такого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу утримання дружини чоловіком, який є батьком дитини, до досягнення останньою трьох років, які регулюються спеціальними нормами права, що містяться в главі 9 СК України. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, що визначено ч. 4 ст. 84 СК України. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки, суд вважає, що остання не набула права на утримання від відповідача, який є батьком дитини, до досягнення останньою трьох років. При цьому судом враховуються аргументи відповідача, наведені ним у відзиві на позов щодо відсутності у нього фінансової можливості надавати матеріальну допомогу позивачці, оскільки на його утриманні, крім спільного з відповідачкою сина, на якого він сплачує аліменти за рішенням суду, перебуває ще двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу. Так, із свідоцтв про народження [NUMBER] , виданого 14 березня 2007 року (арк. спр. 22), та серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2009 року (арк. спр. 23), судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх синів від першого шлюбу стверджується даними чеків терміналу «АТ КБ «Приватбанк» (арк. спр. 24-27) та листа голови ППО ХАЕС від 16 липня 2019 року за №053-41-1/134. Названі докази, на переконання суду, спростовують доводи позивачки щодо матеріальної спроможності відповідача надавати їй утримання, в зв`язку з чим такі судом відхиляються. Суд відхиляє також доводи відповідача щодо перебування на його утриманні мами [PERSON] , оскільки на підтвердження факту родинних стосунків та спільного проживання з останньою відповідачем не надано будь-яких доказів, які є належними та допустимими в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. 84 СК України, та на які вірно посилається, як позивачка у поданому позові, так і відповідач у відзиві на нього. За вказаних обставин та зважаючи на те, що виплата допомоги позивачці за змістом норми ст. 84 СК України пов`язана з наявністю у відповідача можливості надавати їй таку допомогу, яка у останнього за наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутня, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат та виходячи з вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивачка, в задоволенні позову якої відмовлено, була звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовними вимогами до суду.

Outcome: dismissed