Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що його покійний батько, [PERSON], мав у своїй власності житловий будинок в с. Глибоке по вул. Мічуріна, 24, Бориспільського району Київської області. За час свого життя [PERSON] склав заповіт, що заповідає у власність своєму сину, позивачу, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право. Свідоцтва на право власності на житловий будинок батько не отримував. Позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за заповітом з проханням визнати за ним право власності на житловий будинок по вул. Мічуріна, 24 в с. Глибоке Бориспільського району Київської області, після смерті його батька, [PERSON] Бориспільською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, але нотаріус усно відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Причиною такої відмови стала відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими спорудами. Представник позивача у судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява у якій він просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 11 серпня 2016 року помер [PERSON], який являвся батьком позивача та який мав у своїй власності житловий будинок в с. Глибоке по вул. Мічуріна, 24 Бориспільського району Київської області. Довідкою Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області підтверджується, що померлий [PERSON] був зареєстрований по день смерті і проживав в даному будинку (а.с.6, 16). За час свого життя [PERSON] склав заповіт, що заповідає у власність своєму сину [PERSON] все своє\~майно,\~де б\~воно не\~було і\~з чого\~б воно\~не складалося\~і взагалі\~все те,\~що йому\~буде належати\~на день\~смерті і\~на що\~він за\~законом буде\~мати право.Свідоцтва на право власності на житловий будинок [PERSON] не отримував (а.с.7). Дана обставина робить неможливим подальше оформлення на імя спадкоємця спадкового майна, а саме жилого будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул. Мічуріна, 24. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства від 31 січня 1966 року і втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №55, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини повязані із виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Виписка з по господарської книги №224 від 25.02.2019 р. видана Виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області підтверджує те, що на день смерті [PERSON] відповідно погосподарської книги №1 за ним значився житловий будинок №24 по вул. Мічуріна в с. Глибоке, 1964 року забудови, який розміщений на неприватизованій земельній ділянці, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, особовий рахунок №59-1. Разом з [PERSON] на день його смерті у будинку був зареєстрований його син [PERSON] Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] у шестимісячний строк прийняв спадщину. Статтею 182 ЦК України\~передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9\~постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна. Судом також встановлено, що інших спадкоємців крім позивача немає. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на набуття права власності на житловий будинок, після смерті його батька [PERSON], а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не зміг його отримати з незалежних від нього причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. Згідно\~ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємця власником зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, який сплатив їх при поданні позову. На підставі викладеного та ст. ст.\~328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, ч. 5 ст. 1268, 1297, ЦК України,

Outcome: approved