Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 06 червня 2004 року, від даного шлюбу у них є малолітній син [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинено в грудні 2013 року. У подружжя відсутнє взаєморозуміння, сім'я розпалася, а тому позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. Просить також після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила не встановлювати сторонам термін на примирення, оскільки сім'ю зберегти неможливо. Представник відповідача [PERSON] під час розгляду справи не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак, вказала, що причиною фактичного припинення шлюбних відносин є неналежна поведінка позивача. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кунівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 06 червня 2004 року за актовим записом № 2. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. Сім'я розпалася, сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, намірів на відновлення сімейних стосунків не мають. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Дриглівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області від 24 грудня 2014 року № 461, довідкою виконавчого комітету Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 06 січня 2015 року № 7, свідоцтвами про одруження та про народження дитини, а також не заперечуються сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, що продовження спільного життя подружжя суперечить інтересам сторін та їхньої малолітньої дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Що стосується вимог [PERSON] про залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища, суд зазначає наступне. Так, ч. 8 ст. 235 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Однак, зазначена норма процесуального права стосується справ, що розглядаються в окремому провадженні в порядку, передбаченому Розділом IV ЦПК України. Натомість, розгляд даної цивільної справи проводиться не у окремому, а в позовному провадженні. Спір з приводу зміни прізвища між сторонами не існує, більше того, думка іншого подружжя ніяким чином не може вплинути на позицію позивача щодо зміни прізвища. Крім цього, у відповідності до положень ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зазначення у даному рішенні суду дошлюбного прізвища позивача, оскільки вказане питання вирішується у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволені, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial