Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

у грудні 2019 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 6721 грн 61 коп. та стягнути судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] (картковий рахунок № [NUMBER] ), відкритому на ім`я [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» у лютому 2019 р. позивачем помилково та безпідставно перераховано на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі на загальну суму 6721 грн 61 коп., оскільки будь які правочини чи інші належні підстави, передбачені ст. 11 ЦК України для перерахування відповідачу коштів відсутні, а віддати у відповідача немає законних підстав для звернення вказаних коштів, що належать позивачу на свою користь. 28.12.2019 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін (а.с. 20). 26.05.2020 представником відповідача по справі подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що рахунок № [NUMBER] не є картковим, а є поточним, також позивач посилаючись на виписку з рахунку № [NUMBER] (картковий рахунок № [NUMBER] ) не надає саму виписку або засвідчену копію тому доказі в на підтвердження перерахування коштів відповідачу позовна заява не містить, а також відповідач стверджує, що з рахунку позивача їй кошти не надходило, крім цього позивач надає доказів того, що гроші було перераховано помилково та безпідставно, проте жодних обґрунтувань в чому саме полягає помилковість дій позивача , а також доказів на підтвердження зазначених обставин позовна заява не містить, таким чином ствердження позивача про помилковість дій позивача при перерахуванні коштів та про заволодіння коштами з боку відповідача є взаємовиключними, окрім вищезазначених позовних вимог відповідач також заперечує проти стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі орієнтованого переліку робіт у розмірі 15000 грн 00 коп., оскільки позивач не наведено розрахунку суми витрат на правничу допомогу, зазначена сума є неспівмірною ціною позову та складністю справи (а.с 47-49, 62-66). 18.02.2021 ухвалою суду витребувано у АТ КБ «Приватбанк» наступну інформацію: чи перерахувалися кошти з рахунку [NUMBER] [PERSON] на рахунок [PERSON] згідно дублікату квитанції № Р24А565073593А86573, код квитанції Р24АР24А565073593А86573 від 22.02.2019 року, час формування та проведення документу 18:45, підпис банку ЕЦП [NUMBER] у розмірі 3183 грн 92 коп.; чи перерахувалися кошти з рахунку [NUMBER] [PERSON] на рахунок [PERSON] згідно дублікату квитанції №Р24А560010229А29001, код квитанції Р24АР24А560010229А29001 від 14.02.2019 року, час формування та проведення документу 17:31, підпис банку ЕЦП [NUMBER] у розмірі 3 537 грн 69 коп. (а.с. 110, 111). 26.02.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. задоволено клопотання представника відповідача від 25.02.2021 про відвід судді Коваль О.А. від розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, а справу передано для повторного розподілу між суддями Святошинського районного суду (а.с. 129). Розпорядженням керівника апарату від 26.02.2021 на підставі ухвали суду від 26.02.2021 та п.п. 19, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу справу призначено до потворного автоматизованого розподілу справи (а.с. 131, 132). 01.03.2021 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва справу прийнято до свого провадження та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 133). У ході розгляду справи судові засідання призначалися у режимі відео конференції зв`язку на підставі ухвал від 29.03.2021 (а.с. 148) та від 14.04.2021 (а.с. 177). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 182). Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно дублікатів квитанцій №P24A560010229A29001 від 14.02.2019 та №ЗР24АР24А565073593А86573 від 22.02.2019 [PERSON] перерахувала [PERSON] 3537 грн 69 коп. та 3183 грн 92 коп. (а.с. 5, 6). Відповідно до інформації наданої АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що згідно дублікату квитанції №P24A560010229A29001, код квитанції №Р24АР24А565073593А86573 від 22.02.2019 було здійснено переказ коштів з картки [NUMBER] [PERSON] на карту ПриватБанк через Приват24 отримувач [PERSON] карта [NUMBER] у розмірі 3183 грн 92 коп. Також згідно дубліката квитанції №ЗР24АР24А565073593А86573 код квитанції Р24АР24А560010229А29001 від 14.02.2019 було здійснено переказ коштів з картки [NUMBER] [PERSON] на карту ПриватБанк через Приват24 отримувач [PERSON] карта [NUMBER] у розмірі 3537 грн 69 коп. (а.с. 140). 02.12.2019 [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] вимогу про повернення грошей на загальну суму 6688 грн 00 коп., які безпідставно було перераховано на її картковий рахунок (а.с. 8-11). У подальшому 12.12.2019 [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] уточнення до вимоги щодо суми грошових коштів у розмірі 6721 грн 61 коп. (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ; мобільний платіжний інструмент - електронний платіжний засіб, реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача; платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором; платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система; та користувач платіжної системи (далі - користувач) - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи. Згідно п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна система (крім внутрішньобанківської платіжної системи) діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Внутрішньобанківська платіжна система діє відповідно до внутрішніх документів банку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунка платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання. Тобто, користувач електронного платіжного засобу, в даному випадку позивач, самостійно ініціювала та здійснила переказ грошових коштів, використовуючи дані платіжної картки через Приват24, проте не звернулася до банку із заявою про поверенння грошових коштів. Ст. 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для встановлення безпідставності набуття майна відповідачем, обов`язково мають бути наступні обставини: в який спосіб спірні кошти вибули з володіння позивача; чи здійснювала позивач перерахування коштів особисто; чи були дії позивача по перерахуванню коштів добровільним та усвідомленим; яка мета перерахування коштів позивачем відповідачу; у чому полягає помилковість дій позивача по перерахуванню коштів; чи проявила позивач достатньо ступінь обережності та обачливості, аби не припуститися помилки; коли позивач дізналася про помилковість перерахування коштів, які дії вчинила задля виправлення помилки; чому якщо перше перерахування 14.02.2019 було помилковим, позивач через вісім днів, 22.02.219 знову перераховувала кошти відповідачу; чому позивач звернулася з вимогою про повернення коштів лише через десять місяців після перерахування; чи здійснювалися відповідачем дії, направлення на заволодіння коштами позивача, якщо так, то які. Проте матеріали справи не містять доказів, у чому саме полягає безпідставність набуття та переказ вказаних коштів, а отже позивачем не доведено у чому саме полягає набуття або збереження відповідачем грошових коштів без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження своєї позиції. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позву, оскільки доводи позивача спростовуються матеріалами справи та ніякими доказами об`єктивно не підтверджуються. Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат, зокрема правової допомоги у орієнтовно у розмірі 15000 грн 00 коп. слід зазначити наступне. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, суд зазначає таке. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, проте у матеріалах справи такий відсутній. Ціна позову складає 6721 грн 61 коп., а вимога щодо стягнення судових витрат, зокрема пов`язаних із наданням правової допомоги складає 15000 грн 00 коп., що є неспівмірною та значно перевищує ціну позову. Крім цього з матеріалів справи вбачається, що правова допомога, надавалася позивачу адвокатом Колесником Костянтином Анатолійовичем на підставі довіреності від 16.03.2018, яка дійсна до 16.03.2021 та копії ордеру серії КВ №441175 (а.с. 15, 17). Будь яких інших доказів надання правової допомоги позивачем не долучено до матеріалів справи, а тому вказана вимога не підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed