Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «TAC» (надалі - третя особа), про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди. Предметом позову є стягнення 171652,94 грн. матеріальної шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Підставою позову є відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована третьою особою за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку із тим, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Крім цього, підставою позову є наявність моральної шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа пояснень суду не надала. Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 761/7369/20 встановлено, що 26 лютого 2020 року о 11 год. 05 хв. в м. Києві, по вул. О. Теліги, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «SUBARU», p. н. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] , що рухався попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault», p. н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода, та притягнуто її до адміністративної відповідальності. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ № 107626308, виданого третьою особою. Розмір страхової суми (ліміту відповідальності страховика) за полісом ОСЦПВВНТЗ становить 100 000 грн. 27 лютого 2020 року позивач звернувся до третьої особи із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] від 27 березня 2020 року, матеріальний збиток власникові «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням ПДВ 20% на запчасні частини складає 270652,94 грн., в тому числі втрата товарної вартості (ВТВ) складає 19769,78 грн. Як вбачається із змісту позовної заяви, за результатами розгляду заяви позивача про страхове відшкодування, третьою особою було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 99 000,00 грн. (страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за вирахуванням франшизи за полісом ОСЦПВВНТЗ № 107626308 у розмірі 1 000 гри. Оцінка суду. Деліктні правовідносини. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: - протиправна поведінка особи; - настання шкоди; - причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; - вина завдавача шкоди. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 761/7369/20 встановлено, що 26 лютого 2020 року о 11 год. 05 хв. в м. Києві, по вул. О. Теліги, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «SUBARU», p. н. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] , що рухався попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault», p. н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода, та притягнуто її до адміністративної відповідальності встановлено протиправну поведінку відповідача - водія [PERSON] , керуючи транспортним засобом «SUBARU», p. н. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] , що рухався попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault», p. н. [NUMBER] . Внаслідок такої протиправної поведінки [PERSON] було завдано шкоду володільцю автомобіля. Отже, встановленими є такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, настання шкоди та причинний зв`язок. Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.03.2020 у справі № 761/7369/20, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина. Отже, суд встановив підстави для деліктної відповідальності [PERSON] за завдання шкоди володільцю транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», p. н. [NUMBER] внаслідок ДТП. Страхові правовідносини. З метою захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), функціонує інститут страхування. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається із змісту позовної заяви, третьою особою здійснено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, зменшивши її 1000,00 грн. (суму франшизи). Згідно з пунктом 3 абзацу 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що третя особа як страховик у відносинах обов`язкового страхування виконав своє грошове зобов`язання за договором та законодавством, виплативши 99000,00 грн. страхового відшкодування. Предметом позову є стягнення 171652,94 грн. матеріальної шкоди, тобто різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи вказані норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку із цим суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає про те, що належний позивачеві автомобіль «Toyota Camry», р. н. [NUMBER] , був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Окрім того, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року, зазначив про те, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Camry», р. н. [NUMBER] , за внутрішнім переконанням позивача, має бути відшкодована у розмірі 10 000,00 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок участі у ДТП та пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. В зв`язку з цим позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 10000,00 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 1000,00 грн. При цьому, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Розподіл судових витрат. Відповідно до квитанції №0.0.1822707729.1 від 02 вересня 2020 року, позивачем при зверненні до суду сплачено 1816,53 грн. судового збору. Позивач також просив суд стягнути 8000,00 грн. витрат на правову допомогу, на підтвердження яких додано копії договору про надання юридичних послуг №30/02/20-ЮП/ІL від 27 лютого 2020 року, акта виконаних робіт №1 від 02 вересня 2020 року на суму 8000,00 грн., квитанції до прибуткового касового ордера від 02 вересня 2020 року на суму 8000,00 грн. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 172652,94 грн., що становить 95,05 % (172652,94 х 100 % : 181652,94), а тому судові витрати - 9330,61 грн. потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного ст.ст.11, 1194 ЦК України, ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: partial