Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У грудні 2019 року позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути 3 % річних за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/4038/74/65421 від 05.12.2007 р. за період з 06.03.2014 р. по 23.09.2019 р в розмірі 13604,47 дол. США. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.12.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступнико якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/4038/74/65421, за яким відповідачу було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 108812,00 дол. США, строком до 05.12.2023 р., зі сплатою 14,25 % річних. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014 р. у справі №761/32095/13 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/4038/74/64421від 05 грудня 2007р. у розмірі 138101, 24 дол. США, що за курсом НБУ на час звернення з позовом складає 1103843, 21 грн, судовий збір у розмірі 3441,00 грн. Відповідач рішення суду не виконав, заборгованість не погасив, в зв`язку з цим за період з 06.03.2014 р. по 23.09.2019 р. згідно ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних в розмірі 13604,47 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 332392,82 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. (а.с. 86-87) У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2007р. між відповідачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1 цього договору відповідачу було надано кредит у розмірі 108812,0 дол. США, строком з 05 грудня 2007р. по 05 грудня 2023 р. із сплатою відсотків за користування кредитною лінією у розмірі 14,25% річних. (а.с. 8-10) 29 травня, 09 листопада 2009р., між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 і № 2 до кредитного договору, відповідно до яких було зменшено відсоткову ставку за користування кредитом до 13,25 % річних і змінено умови погашення кредиту. (а.с. 18, 21-22) Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014 р. у справі №761/32095/13 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/4038/74/64421від 05 грудня 2007р. у розмірі 138101, 24 дол. США, що за курсом НБУ на час звернення з позовом складає 1103843, 21 грн, судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 30-31) Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 06.03.2014 по 23.09.2019 р. відповідачу нараховано 3 % річних в розмірі 13604,00 дол. США. (а.с. 6-7) Так, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014 р. у справі №761/32095/13 не погасив, в зв`язку з цим за період з 06.03.2014 р. по 23.09.2019 р. з нього підлягають стягненню - 3 % річних в розмірі 13604,47 дол. США. Тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4985,89 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: approved