Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] , власником/наймачем якої є відповідач, забезпечується послугами з централізованого опалення, які надає позивач. З 01.01.2010 року по 01.01.2016 року відповідач у повному обсязі не сплачував кошти за надані послуги позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 3190,40 грн. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, проте відповідач борг не сплатив. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3190,40 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та витрати з оплати судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в раніше поданій до суду заяві просив проводити розгляд справи в його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, а також просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач до квартири [ADDRESS] , від отримання послуг не відмовлявся. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не проводив оплату за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2010 року по 01.01.2016 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 3190,40 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] . Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 24.03.2016 року в справі № 295/2004/16-ц скасовано судовий наказ, виданий 25.02.2016 року в цивільній справі за заявою комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з [PERSON] в сумі 3190,40 грн. та 689,00 судового збору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ст. 81 ЦПК України. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ст. 162 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Із розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] слідує, що у період із 01.01.2010 року по 01.01.2016 року відповідач періодично та не в повному обсязі сплачував кошти за надані позивачем послуги, через що йому нараховано заборгованість у сумі 3190,40 грн. Оскільки в добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена, тому вимоги позивача є обґрунтованими. Поряд із тим, необхідно зауважити, що позивач звернувся з позовом до суду 04.12.2019 року щодо заборгованості за період із 01.01.2010 року по 01.01.2016 року за межами трирічного строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог. За наведених обставин суд за заявою представника відповідача застосовує до позовних вимог строк позовної давності та відмовляє в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Outcome: dismissed