Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просили, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод позивачам у користуванні житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що [PERSON] та [PERSON], були в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.10.2010 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON]. Зареєстровані та мешкають позивачі за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON], якому на праві власності належить житловий будинок. [PERSON] зловживає спиртними напоями та постійно вчиняє сварки та насильство в сім'ї, також [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка [PERSON] була вручена 28 грудня 2013 року. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивачі не заперечують проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-4147, спадкоємцем на цілу частку спадкового майна [PERSON], яка померла [INFO] року, є [PERSON], спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.10.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно паспорту [NUMBER], виданого Дергчівським РВ ГУ ДМС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно паспорту [NUMBER], виданого Солоницівським ВМ Дергчівського РВ ГУ МВС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом установлено, що позивачі зареєстровані та мешкають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачеві. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] припинила сімейні відносини з відповідачем, але відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР не позбавлена права користування житловим будинком [ADDRESS]. [PERSON] є донькою відповідача та відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України має право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачі втратили право користування житлом, тому їх позов підлягає задоволенню. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved