Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином - [PERSON], [INFO], визначити наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], особисте спілкування: -спільний відпочинок з 17 год. 00 хв. п'ятниці до 17 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька. -спільний відпочинок: рівну частину канікул дитина проводить з батьком. -необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, мобільного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. -у разі якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; -в день побачення батька з сином, він має право забирати сина з дому/садка/школи особисто та зобов'язати [PERSON], за два дні до дня його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Ухвалою суду від 25.02.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтави ради. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Акцент -Банк». В дане судове засідання 23 вересня 2016 року позивач [PERSON] та його представник позивача - адвокат Буряк Д.М. не з'явились, надали на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківської районної ради у м. Полтаві в судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, та просила відмовити в їх задоволенні за безпідставністю та недоведеністю. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачки, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що в період з 2011 року до початку 2015 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, від даного шлюбу мають дитину - сина - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.2014 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6). Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11.06.2015 року стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] , щомісячно, у розмірі 25% від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду, тобто з 11.03.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.54). В обгрунтування позовних вимог позивачем та його представником в судовому засіданні вказувалось про те, що з серпня місяця 2015 року він припинив шлюбні стосунки з відповідачкою, та станом на даний час внаслідок розірвання стосунків із відповідачкою, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю та бабусею. Син постійно проживає з [PERSON] у [ADDRESS] та матір'ю останньої. Так, судом встановлено, що квартира, в якій проживає позивач [PERSON] у [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Поряд з цим, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідачка [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та своєю матір'ю [PERSON] ( а.с.158). Таким чином, судом беззаперечно встановлено та не заперечувалось сторонами, що неповнолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю - відповідачкою по справі умови проживання як батька так і матері є задовільними. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Такі ж положення містяться в ч.3 ст.11, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства». Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, аналізуючи вказані вище норми, які регулюють спірні відносини, свідчить про те, що при вирішенні спорів даного характеру судом необхідно приймати до уваги ту обставину, що батько чи мати дитини, яка проживає окремо від дитини і відносини подружжя припинені, повинні приймати участь у вихованні, розвитку та становленні дитини фактично, а не виявляти лише намір участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] вказувалось про те, що після того, як він припинив стосункиз відповідачкою по справі, остання на думку позивача усілякими способами перешкоджає йому в спілкуванні з сином, що проявляється в тому, що останні півроку він майже кожного дня телефонував до [PERSON] з метою домовитися про час, коли він міг би побачитися з сином, але у відповідь позивач чув на свою адресу погрози та те, що він ніколи не побачиться з дитиною. При цьому, позивачем та його представником в судовому засіданні наголошувалось на тому, що відповідачка навіть жодного разу не відчинила дверей квартири, де проживає вона з дитиною, коли [PERSON] приходив, щоб поспілкуватися з дитиною, тому вказані дії відповідачки змусили останнього звернутися з вказаним позовом. При цьому, позивачем в позові та в ході судового розгляду та його представником наголошувалось на тому, що він звертався до Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради з заявою про визначення способу участі його, як батька у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON], [INFO], без присутності матері [PERSON], забирати сина кожного тижня з 17 год. 00 хв. п'ятниці до 17 год. 00 хв. неділі, а також в канікулярний період протягом 1,5 місяця на рік, але позивачу було відмовлено, з підстав, що мати дитини [PERSON] в категоричній формі заперечувала проти визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, в зв'язку з чим Органом опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради було рекомендовано звернутися до суду з вказаним спором для вирішення питання в судовому порядку. Так, судом встановлено, що у жовтні 2015 року позивач звертався до Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради з питанням визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO] ( а.с.7). При цьому, [PERSON] до даної заяви надавалась характеристика за місцем роботи ПП [PERSON], де зазначено, що позивач працює продавцем непродовольчих товарів, за якою останній характеризується позитивно та довідку про заробітні плату, в якій вказано, що загальна сума доходу [PERSON] з 01.03.2015 року по 31.08.2015 року за винятком аліментів становить 11 797,418 грн.(а.с.8). Будь - яких інших документів позивачем до Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради останнім не надавалось. При цьому, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме листом Подільської районної у м. Полтаві ради від 22.03.2016 року за № 02-23/243, направленим на адресу адвоката Стороженко С.В., в якому вказано, що 10.11.2015 року в службі у справах дітей проведено було бесіду з [PERSON] щодо заяви [PERSON] та з метою з'ясування думки відносно визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Під час бесіди та у письмовій заяві [PERSON] в категоричній формі заперечувала проти спілкування [PERSON] з сином [PERSON], у зв'язку з агресивною поведінкою батька відносно неї та в присутності сина, тому зважаючи на дану обставину Органом опіки рішення не приймалось ( а.с.70). Поряд з цим, стороною позивача наголошувалось на тому, що однією з основних підстав для задоволення позовних вимог, що в свою чергу на думку останніх виступає гарантією забезпечення участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, є Акт обстеження житлово - побутових умов від 04.12.2015 року, складений завідуючою сектором з питань опіки та піклування Октябрської районної у м. Полтаві ради Дяченко В.В. та провідним спеціалістом служби у справах дітей Білоус Ю.С.. Таким чином, судом встановлено, що ні позивачем [PERSON], ні його представником не було надано суду інших належних та допустимих доказів по справі на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON]. Згідно ст.ст. 150, 151 СК України, визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 4 Конвенції «Про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 року, дитина її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини, якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Згідно Декларації ООН прав дитини (1959 року), визначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі аналізу принципів закріплених в Декларації ООН прав дитини суд приходить до висновку, про те, що з боку батьків повинен проявлятися спільний інтерес до дитини, її розвитку та при цьому, останні несуть повну, рівну відповідальність, як моральну так і матеріальну, участь у вихованні дитини кожного з батьків повинна бути активною та дієвою, як наслідок формування у свідомості дитини поняття, що в неї є батько та мати, а не пасивною в формі позиції: «в мене є дитина, і я її батько чи мати». При цьому, норми закону спрямовані на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішенні спорів з даного питання визначено найвищий інтерес дитини. Судом встановлено, що дитина - [PERSON], [INFO], є вихованцем Полтавського дошкільного навчального закладу (я-с) №11 «Малятко» з 22.09.2014 року за адресою 36030, вул. Деповська,1, м. Полтава. За час перебування дитини в дошкільному закладі батько участі у вихованні дитини не приймає, жодного разу батьківські збори не відвідував та не спілкувався з педагогічним колективом ( а.с.58). Згідно психолого - педагогічної характеристики на [PERSON], [INFO], останній є вихованцем ПДНЗ (я-с) №11 «Малятко» з 22.09.2014 року за адресою м. Полтава, вул. Деповська,1. На даний момент відвідує ясельну групу. Під час адаптаційного періоду мама хлопчика [PERSON] зверталась до практичного психолога закладу з проблемною поведінкою дитини. Перебуваючи у дошкільному закладі у [PERSON] спостерігалися слідуючі характеристики у поведінці: вільно тримався у дитячому колективі. Хлопчик прагнув спілкування з дорослими і дітьми, але через мовленнєві недоліки цей процес ускладнювався. Часто не міг підтримувати гру з однолітками, створював конфліктні ситуації. Дитина характеризується, як імпульсивний, інколи проявляв агресивність у стосунках з однолітками, хоча така поведінка являється не усвідомленою, та без злих намірів. Соціально - побутові навички недостатньо сформовані. На даний час у хлопчика спостерігаються слідуючі характеристики в поведінці та особистісному розвитку дитини: апетит хороший, засипання повільне, довготривале. [PERSON] є дружелюбним хлопчиком. Охоче іде на контакт з дорослими та дітьми. Виконує прохання дорослого. Адекватна емоційна реакція на схвалення і осуд. Під час занять уважно слухає педагога, виконує завдання та приймає допомогу вихователя при необхідності. Надає перевагу заняттям з малювання, ліплення, аплікації. В діяльності, яка його зацікавлює, темп виконання швидкий. Розвиток дитини відповідає молодшому дошкільному віку: самостійно одягається та роздягається, вміє користуватися столовими приборами, навички самообслуговування відповідають вікові. Рахує до п'яти, самостійно розрізняє форму круг. Інші геометричні фігури (трикутник, квадрат, прямокутник) за допомогою педагога. Самостійно може вказати більше - менше. Називає тварин, транспорт, але узагальненнями не користується. Ряд величин складає з допомогою педагога. Моторика відповідає віковим нормам. Мова не чітка. Любить гратися: машинками, мозаїкою, складати пазли ( а.с.57). В судовому засіданні відповідачкою [PERSON] вказувалось про те, що за період спільного проживання її з позивачем [PERSON] дитина була свідком насилля по відношенню до його матері, сварок, погроз. При цьому, відповідачкою вказувалось про те, що позивачем в обгрунтування позовних вимог надавались неправдиві дані, що нею чинились перешкоди щодо побачень [PERSON] з сином, оскільки безпосередньо нею надавалась позивачу можливість бачитись з дитиною кожного тижня у період з січня 2015 року по серпень 2015 року, але поведінка позивача в даних зустрічах з дитиною мала агресивний характер, провокувала сварки і бійки, що тягло за собою звернення до правоохоронних органів та негативно впливало на стан здоров'я малолітньої дитини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відносно позивача [PERSON] неодноразово вирішувалося питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення сварок та конфліктів з відповідачкою [PERSON], так: - 09.11.2014 року [PERSON] зверталась до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з приводу того, що [PERSON] в цей день влаштував сварку погрожував фізичною розправою, просила провести профілактичну бесіду з [PERSON], про що складено висновок по повідомленню від 12.11.2014 року та лист відповідь від 14.11.2014 року ( а.с.59,60); - 14.11.2014 року [PERSON] зверталась до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з підстав, що [PERSON] постійно протягом чотирьох останніх місяців висловлював погрози на адресу [PERSON] та вчиняв сварки, про що складено висновок по факту повідомлення від 25.11.2014 року та лист відповідь від 26.11.2014 року ( а.с.53); - 25.07.2015 року [PERSON] зверталась до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з підстав, що [PERSON] в цей день близько 21 год. 00 хв. влаштував сварку , але до приїзду працівників міліції конфлікт було залагоджено, про що складено висновок по факту повідомлення від 25.07.2015 року та лист - відповідь від 27.07.2015 року; 11.03.2015 року була надана відповідь Виконавчого комітету Октябрської у м. Полтаві ради про направлення листа до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про вчинення [PERSON]насильства сім'ї, в результаті агресивних та протиправних дій, останнього [PERSON] була вимішена відвідувати психолога, що підтверджується довідкою від 02.03.2016 року. Обставини вчинення протиправний дій відносно [PERSON] в присутності малолітньої дитини підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON]. Судом також становлено, що 18.02.2015 року відповідачка [PERSON] зверталась до Полтавського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з приводу, щодо протиправний дій [PERSON] щодо вчинення насильства, погроз, принижень, образ нецензурними словами в присутності неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.71). При цьому, згідно листа начальника Національної поліції України ГУ НП в Полтавській області Октябрського відділу поліції № 6384/115/101/01-2016, від 16.03.2016 року, вказано, що протягом 2015 року [PERSON] зверталась з заявми щодо неправомірних дій [PERSON] до відділів поліції у м. Полтаві, а саме 18.03.2015 року за вх..№ 2773 - звернення [PERSON], 1991 року народження, за фактом погроз по телефону невідомого громадянина, котре мало місце 15.03.2015 року о 11 год. 00 хв. за адресою [ADDRESS]; 23.03.2015 року - [PERSON] просила провести потрібні заходи відносно колишнього чоловіка [PERSON], який постійно вчиняє з нею сварки; 25.07.2015 року зверталась [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], 25.07.2015 року, про те, що її колишній чоловік - [PERSON] намагається силоміць забрати їхню спільну дитину; 14.11.2014 - заява [PERSON] про те, що її колишній співмешканець [PERSON] - постійно вчиняє сварки; 24.02.2015 року - звернення [PERSON], яка проживає у [ADDRESS] про те, що [PERSON] вчиняє неправомірні дії ( а.с.102). Так, в ході судового розгляду позивачем [PERSON] не було спростовано встановлені вище судом факти та при цьому, в ході судового розгляду справи не було надано останнім належних та допустимих доказів на предмет того, що він, як батько дитини, незважаючи на те, що він з його матір'ю не проживає є в житті [PERSON], як батько, який турбується про нього, цікавиться тим, який дитячий дошкільний заклад дитина відвідує, яку має успішність, які має здібності, який має стан здоров'я. При цьому, [PERSON] не надано суду жодних доказів про те, що останній приймає участь саме у вихованні дитини. При цьому, в ході судового розгляду справи стороною позивача не було спростовано встановлені вище судом факти та не було надано реабілітуючих доказів своєї протизаконної поведінки по відношенню до відповідачки [PERSON] за місцем її проживання з дитиною. В свою чергу позивачем [PERSON] в ході судового розгляду справи, як спосіб захисту в даному процесі, було обрано позицію звинувачення відповідачки в тому, що остання чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною, в зв'язку з чим він не має можливості приймати участь у вихованні сина [PERSON], що по своїй природі є взаємовиключним, оскільки стороною позивача не було спростовано того факту, що відповідачкою надавалась можливість спілкуватися батьку з дитиною в ході якої батько вчиняв на очах дитини сварки та висловлював погрози і намагався силоміць забрати дитину. Більше того, позивачем [PERSON] не заперечувався той факт, що всі протиправні дії відносно матері дитини вчинялися ним в стані алкогольного сп'яніння. Посилання [PERSON] про наявність таких заборон з боку [PERSON] у словесній формі судом не приймаються до уваги, оскільки є надуманими і такими, що суперечать фактичним обставинам та зібраним матеріалам справи. Більше того, наявність будь-яких усних заборон з боку матері не позбавляло останнього можливості спілкуватися з сином в рамках дитячого дошкільного закладу, цікавитися його життям, успіхами, здоров'ям та прихильностями, відвідувати дитячий садок, спілкуватися з вихователями, підтримувати та допомагати йому. Інших фактичних обставин, за яких [PERSON] чинила перешкоди батькові у вихованні сина останнім не зазначено та будь-яких доказів на їх існування стороною позивача суду не надано взагалі. Протягом усього розгляду справи стороною позивача не було наведено фактичних обставин, які б реально існували, про те, що позивач проводив час разом з сином - [PERSON], де б дитина, враховуючи її вік та надмірну вразливість, могла поділитися, як з батьком, своїми переживаннями, подіями в своєму житті, та головне довіритися йому, як батьку та судом встановлено, що не мали місця їх зустрічі, які б враховували інтереси та розвиток дитини, щоб це було цікаво та пізнавально для дитини. При цьому, [PERSON] так і не було наведено суду доказів на спростування встановлених вище обставин, що він, як батько, ніяким чином не цікавився навчанням, успішністю та розвитком дитини, оскільки жодного разу не відвідував дошкільний заклад, який відвідує його син. Більш того, як встановлено судом, під час провадження даної справи в суді позивачем ніяким чином не ініціювалося питання перед матір'ю дитини щодо його побачень з сином та його участі у вихованні останнього, що вказує про самоусунення позивача [PERSON] від виконання ним батьківських обов'язків. Дані висновки суду підтверджуються пасивною поведінкою позивача і в ході судового розгляду даної справи, котра виразилася в неявці в судові засідання останнього та ненадання суду підтверджуючих документів щодо поважності причини його неявки. Більше того, в матеріалах цивільної справи наявний висновок № 119 від 09.08.2016 року Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], які мають основоположну роль при вирішенні питання про вирішення спорів, щодо участі батьків у вихованні дитини , яким визначено порядок участі батька [PERSON] - у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]: 1,3 субота та неділя місяця, 2-3 години в присутності матері, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, враховуючи стан здоров'я дитини, не порушуючи звичайного розпорядку для дитини. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України) участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з даним висновком та ставиться до нього критично, оскільки він є таким, що порушує інтереси дитини та не може прийматись судом, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки, зважаючи на положення ст. 19 СК України, дана категорія справ відноситься до тих, де участь Органу опіки та піклування має обов'язковий характер та висновок в даній категорії справі має бути вмотивованим та обґрунтованим, але всупереч цьому даним органом формально оцінено ситуацію, яка є предметом даного розгляду. При складанні даного висновку Органом опіки та піклування досліджено лише ті матеріали, які надавались [PERSON], при цьому, думка матері дитини не була прийнята до уваги, та ряд документів, які були надані останньою. Крім того, поведінка представників Органу опіки та піклування Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради є такою, яка суперечить функціям та обов'язкам діяльності даного органу, який повинен стояти на захисті інтересів дитини. Більше того, нехтуючи положення ст. 19 СК України, яка визначає обов'язкову участь представника органу при розгляді спорів даної категорії та, враховуючи складність даної ситуації, яка склалась між сторонами, Орган опіки та піклування, перебуваючи в статусі третьої особи на стороні відповідача, при вирішенні спору покладався на розсуд суду, що є неприпустимим та таким, що суперечить практиці чинного законодавства та Європейським нормам, що вкотре свідчить про не з'ясування органом опіки при складанні вказаних вище висновків дійсних обставин, які, як встановлено судом, батько дитини [PERSON] не є присутнім у життя дитини, який не приймає участі у його житті, і по суті, надаючи висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON], по суті призведе до тяжкої моральної травми для дитини. Крім того, даний висновок щодо форми участі батька у вихованні дитини є формальним за своїм змістом і декларативним, він не містить врахування особливостей, притаманних малолітній дитині. Таким чином, наведені вище обставини та факти вкотре свідчать про те, що [PERSON], як батько [PERSON], відсутній в його житті та розвитку, оскільки з боку останнього відсутнє бажання спілкуватися та нести моральну та матеріальну відповідальність покладену на батьків, котре б виражалося в конкретних та реальних діях, і вчинках, та подіях. Більше того, зібрані в ході судового розгляду справи докази свідчать про те, що перебування малолітньої дитини - [PERSON] з його батьком [PERSON] є небезпечним для його життя та психоемоційного стану, оскільки батько, який повинен всилювати в дитину захист та опіку навпаки асоціюється в дитини фактором небезпеки, котре виражається в з постійних конфліктах та сварках, які останній вчиняє по відношенню до матері відповідачки [PERSON]. Тому, зважаючи на чинні норми національного сімейного законодавства та європейські норми, які регулюють та захищають право дитини, суд приходить до висновку, що саме перебування малолітньої дитини - [PERSON] з [PERSON] є таким, щоставить під сумнів безпеку малолітньої дитини. Таким чином, об'єктивний аналіз встановлених судом обставин та фактів свідчить про те, що [PERSON] наразі не приймає участі у вихованні та житті дитини, суд приходить до висновку, що останній не цікавився життям та здоров'ям дитини, , що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed