Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позову, в якому зазначив, що із 01 вересня 2007 року він перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через протилежність характерів, поглядів на шлюб та відсутність взаєморозуміння. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, так як він суперечить його інтересам та носить лише формальний характер. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] з`явився 13 січня 2021 року подав до канцелярії суду заяву про розгляд даної справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 23 лютого 2021 року на електронну адресу суду направила листа про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального законодавства України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 01 вересня 2007 року, про що виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 34. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За змістом положень частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки заявники наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 420 грн. 40 коп. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved