Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні та моральної шкоди. В позовній заяві та у судовому засіданні [PERSON] посилається на те, що з 17 квітня 2006 року по 12 грудня 2012 року він працював в ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Каскад» на посаді монтажника зв'язку 3 розряду дільниці № 7, яка знаходилася по пров. Самаркандському, 38 в м. Дніпропетровську.12 грудня 2012 року позивачем було подано заяву про звільнення за згодою сторін у зв'язку з ліквідацією дільниці як структурного підрозділу. На день звільнення та до теперішнього часу з позивачем так і не були проведені зі сторони відповідача необхідні розрахунки. Також внаслідок порушення трудових прав [PERSON] спричинено й моральну шкоду. Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» на його користь не нараховану і не виплачену заробітну плату з урахуванням компенсації та індексації, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З відомостей про роботу трудової книжки [PERSON] вбачається, що 17 квітня 2006 року відповідно до наказу № 27-пр від 17.04.2006 року позивача було прийнято на роботу до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» на посаду монтажника зв'язку-кабельщика третього розряду. 12 грудня 2012 року згідно наказу № 158-к від 12.12.2012 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Як посилається позивач у позові та у судовому засіданні звільнитися з займаної посади на підприємстві його змусили через ліквідацію дільниці, на якій він працював. При цьому, керівництво пообіцяло здійснити всі необхідні виплати тільки після продажу дільниці, однак до теперішнього часу відповідні розрахунки не були проведені, хоча сам продаж бази відбувся. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на вищевикладене, а також беручи до уваги докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення на користь [PERSON] суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації та індексації, який з представлених позивачем розрахунків складає 9 295,59 грн. Що стосується вимог щодо стягнення суми моральної шкоди, то суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову через відсутність підстав та належних підтверджень. В порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial