Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована відповідач, яка є його дочкою та не проживала і не проживає за місцем реєстрації. Позивач вказав, що з метою продажу належної йому квартири він звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, але вона на прохання не реагує. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у власності позивача та [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] , підтвердженням чому є копія свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської Ради народних депутатів 04.05.2000 року. Як вбачається з копії довідки КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради № 1868 від 17.09.2019 року та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області від 07.10.2019 року, місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі [ADDRESS] з 12.03.2008 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що відповідач є її сестрою та з часу її реєстрації в квартирі [ADDRESS] вона ніколи не проживала в ній. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та її фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2008 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у вказаній квартирі, яка належить на праві власності позивачу та [PERSON] , порушуються його права як власника та йому створюються перешкоди у користуванні і розпорядженні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., понесені позивачем, що підтверджено документально. Враховуючи викладене,

Outcome: approved