Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2016 року по листопад 2019 у сумі 19 896,10 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач ТОВ «НОВОБУДОВА» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до Статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особами, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт. Позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , здійснює його обслуговування та експлуатацію. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Однак, відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого в період з вересня 206 року по листопад 2019 утворилась заборгованість у сумі 19 896,10 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, однак конверт з судовою повісткою про виклик до суду повернувся до суду з відміткою «адресат відмовився». За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору кіпівлі-продажу від 23.03.2007 року ТОВ «НОВОБУДОВА» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до Статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особами, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт, тобто, здійснює його обслуговування та експлуатацію. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» №265/0/5-05 від 22.12.2005 року багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] був переданий ТОВ «НОВОБУДОВА» для експлуатації та обслуговування. Між ТОВ «НОВОБУДОВА» та [PERSON] 15.05.2007 року було укладено договір №117 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого відповідач зобов`язався вносити щомісячну оплату за спожиті житлово-комунальні послуги відповідно до визначених тарифів та розрахунків, показників лічильників не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги в період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року становить 19 896,10 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 вказує, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Постановою КМУ від 01.06.2011 за №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги», затверджено Порядок формування тарифів на житлово - комунальні послуги. Згідно ч. 3 п. 2 Порядку, тариф на послуги розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг. Проте відповідач, своєчасно не сплачувала за спожиті в період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року послуги комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг саме за період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року у сумі 19 896,10 грн., відповідно до розрахунку позивача, сформованого станом на 01.11.2019 року. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved