Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

у грудні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за розпискою від 25.12.2013, яка станом на 07.12.2017 становить 26 416,33 доларів США; стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 13.01.2016, яка станом на 07.12.2017 становить 35 135,67 доларів США, стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 15.06.2016, яка станом на 07.12.2017 становить 25 093,67 доларів США; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4 400 грн. та судовий збір в сумі 8 000 грн., посилаючись на ті підстави, що 25.12.2014 [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 16 000 доларів США, які зобов'язувався повернути 25.12.2014. Відсотки за користування коштами складали 250 доларів США за місяць. 13.01.2016 відповідач позичив у позивача 26 600 доларів США, які зобов'язувався повернути до 31.12.2016. 15.06.2016 відповідач позичив у [PERSON] кошти в сумі 20 000 доларів США до 15.06.2017 з винагородою за користування в сумі 267 доларів США. На підтвердження виконання умов відповідачем було власноруч написано розписки, однак на момент подання позову до суду відповідач не виконав умови щодо повернення боргу в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість представником позивача 27.09.2018 подано заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 32). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 31), заперечень щодо предмету позову надано не було. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.12.2013 на підставі розписки [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 250 доларів США за місяць, строком до 25.12.2014 (а.с.34). 13.01.2016 на підставі розписки [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 26 600 доларів США, строком до 31.12.2016 (а.с. 36). 15.06.2016 на підставі розписки [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 267 доларів США 00 центів, строком до 15.06.2017 (а.с. 35). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У абзацах. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.199 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то водночас зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 8 000 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 400 грн 00 коп., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved