Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 50000, 00 грн.. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 02.12.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова була постановлена ухвала про закриття провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, а саме необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, потерпілою у даному кримінальному провадженні визнана [PERSON] . Так, [PERSON] , заявляючи клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності пояснив, що повністю визнає себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 128 КК України. Згідно обвинувального акту [PERSON] обвинувачувався в тому, що 05.09.2017 року приблизно о 10 год. 30 хв. він перебував за місцем свого мешкання, а саме у кв. [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, в ході якого [PERSON] стала намагатись потрапити до приміщення квартири, проте [PERSON] маючи перевагу у фізичній силі, почав виштовхувати колишню дружину з тамбуру, в результаті чого, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, проте легковажно розраховуючи на їх відвернення, сильно штовхнув останню, від чого [PERSON] вдарилася лівим плечем об вхідні двері квартири, яка розташована на сходовому майданчику навпроти. Внаслідок вчинення [PERSON] зазначеного кримінального правопорушення в житті позивача відбулись вимушені зміни, що полягали в істотному порушенні її звичайного порядку життя, оскільки вона вимушена була витрачати час та кошти на відновлення свого здоров`я та захист своїх прав у кримінальному провадженні. Внаслідок поведінки обвинуваченого при заподіянні їй тілесних ушкоджень, вона отримала емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності та тривоги, що тривають до теперішнього часу, в неї з`явився страх за своє життя та здоров`я, її емоційний стан погіршився, виникло безсоння та часті головні болі. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями [PERSON] та завданою [PERSON] , моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих їй моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Так, 02.12.2020 року перед судовим слуханням захисник Булавінова Ю.В. сказала йому про те, що строк притягнення до кримінальної відповідальності закінчився 06 вересня 2020 року, вона спілкувалася з прокурором і буде просити суд про закриття справи в зв`язку з закінченням строків давності притягнення мене до кримінальної відповідальності, але вона не сказала про те, що відповідач повинен визнати себе винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, чим ввела його в оману. Позивач посилається на судово-медичну експертизу №1056-А/17 від 12.09.2017 року, в якій вказано про неповний перелом ключиці без зміщення та наявні рекомендації про звернення в травматичний пункт і додерження хусткового контролю, а лікар судово-медичний експерт Дмитренко Ю.Д. у висновку уже пише про перелом ключиці без указання місця перелому. При проведенні досудового слідства захисник Булавінова Ю.В. подавала клопотання про проведення повторної експертизи, слідчий Сімонов С.С. відмовив в проведенні повторної експертизи. При зверненні потерпілої в Дзержинський райвідділ 05.09.2017 року із заявою про те що відповідач її «зіштовхнув» зі сходів і потерпіла одержала струс мозку, в рапорті чергового по Дзержинському відділу указано, що немає даних указуючих на правопорушення. В прокуратурі потерпіла пише заяву 07.09.2017 року про те, що відповідач здавлював дверима її руки та ноги, а потім схватив рукою за лице і ударив її головою об двері. Третя версія - указана в ухвалі суду, - «штовхнув» - потерпіла вдарилася об вхідні двері навпроти лівим плечем, звідси «перелом» і тілесні ушкодження середньої тяжкості. Під час слухання справи, кримінальна справа прокурором не надавалась судді, він не зміг судді показати ці брехливі покази «потерпілої» та її «свідка». Моральна, шкода яку відповідач «заподіяв» потерпілій визначена в 50 тисяч грн. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Потерпіла не надала доказів, що обґрунтовують розміри моральної шкоди: медичних довідок, чеків на придбання ліків, лікарняного аркушу або документів з травматичного пункту, або інших доказів про погіршення стану її здоров`я. Доказування потерпілої ґрунтується на припущеннях про погіршення її стану. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, згідно якого наголошує, що в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що повністю визнає себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 128 КК України, за тих обставин, що встановлені прокурором та викладені у обвинувальному акті. Опис відповідачем іншої версії вчинення правопорушення та подальших подій також не відповідає дійсності та є лише черговою спробою відповідача ввести суд в оману. Враховуючи те, що між злочинними діями [PERSON] та завданою [PERSON] , моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті спору, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2020 року клопотання [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 128 Кримінального кодексу України задоволено, [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального злочину, передбаченого частиною 1 статті 128 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строку давності, кримінальне провадження №42017221090000187 від 08.09.2017 року за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального злочину, передбаченого за частиною 1 статті 128 Кримінального кодексу України закрито (справа №638/17901/17, головуючий суддя Подус Г. С.) (а. с. 4-5). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Так, як вбачається з тексту наведеного судового рішення, суд, з посиланням на обвинувальний акт у кримінальному провадженні, встановив, що [PERSON] обвинувачується в тому, що 05.09.2017 року приблизно о 10.30 год. він перебував за місцем свого мешкання, а саме у квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 від загальної площі. В цей час, до приміщення вказаної квартири прийшла [PERSON] , з метою проведення її огляду за участю відповідного спеціаліста, але [PERSON] відмовився надати їй доступ до квартири. Далі, між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, в ході якого, [PERSON] стала намагатись потрапити до приміщення квартири, проте, [PERSON] , маючи перевагу у фізичній силі, почав виштовхувати колишню дружину з тамбуру, в результаті чого, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, проте легковажно розраховуючи на їх відвернення, сильно штовхнув останню, від чого, [PERSON] вдарилася лівим плечем об вхідні двері квартири, яка розташована на сходовому майданчику навпроти. Злочинними діями [PERSON] , які виразились у формі необережності, [PERSON] були спричинені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в області лівого плеча і правого передпліччя, хвороблива припухлість м`яких тканин потиличної області розмірами 2х2 см., перелом лівої ключиці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1056-А/17 від 12.09.2017 року у своїй сукупності відноситься за середніх за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, в діях [PERSON] вбачається склад кримінального правопорушення (нетяжкого), передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України, тобто необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження. При цьому, у вказаній ухвалі зазначено про те, що [PERSON] повністю визнає себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 128 КК України, за тих обставин, що встановлені прокурором та викладені у обвинувальному акті. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 7 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що цивільний позов потерпілої [PERSON] було залишено без розгляду, вона звернулася в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Частинами 1-3 статті 23 Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, що мали наслідком крововиливи в області лівого плеча і правого передпліччя, хвороблива припухлість м`яких тканин потиличної області розмірами 2х2 см., перелом лівої ключиці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1056-А/17 від 12.09.2017 року у своїй сукупності відноситься до середніх за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що позивач зазнала негативних наслідків у вигляді душевних страждань, які виразились у фізичному болі, адже отримані нею тілесні ушкодження змусили перенести значний фізичний біль та пережити емоційний стрес, наслідки цієї події потягли за собою нераціональне витрачення життєвого часу, унеможливили її нормальну життєву діяльність та обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вказані події безумовно стали джерелом негативних емоцій та переживань, призвели до погіршення стану здоров`я, однак суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної школи у розмірі 50000, 00 грн. надмірними, саме такий розмір моральної шкоди не знайшов підтвердження у судовому засіданні. Беззаперечно, позивачеві були спричинені моральні страждання, що змінило її нормальний життєвий ритм, а тому

Outcome: partial