Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] суму передплати (авансу), переданого на виконання зобов`язання по укладанню договору купівлі-продажу житлового будинку в розмірі 56000,00 грн., суму судового збору в розмірі 840,00 грн. та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову посилалася на те, що на сайті продажу нерухомого майна OLХ нею було знайдено житловий будинок. Домовившись про продаж частини житлового будинку відповідачка [PERSON] попросила передати в якості передплати в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу частини житлового будинку суму еквівалентну 2000 доларів США. Зазначена сума була передана відповідачці та підписано попередній договір, після підписання якого позивачці стало відомо, що співвласник зазначеного житлового будинку заперечує проти продажу частини зазначеного будинку і має намір сам придбати ј частину вказаного житлового будинку, а також є недоліки і розбіжності у площі частини житлового будинку та площі земельної ділянки, вказаній в оголошенні про продаж та в правовстановлюючих документах на житловий будинок. [PERSON] відмовилася від укладання договору купівлі-продажу цього будинку, про що повідомила відповідачку та просила повернути їй передані грошові кошти в розмірі 56000,00 грн., однак, на вимогу повернути передані кошти [PERSON] повідомила, що грошей в неї вже не має і повернути вона їх зможе тільки після того, як продасть свою частину будинку. 14 січня 2021 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення передплати (авансу), переданого на виконання зобов`язання по укладанню договору купівлі-продажу житлового будинку. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.06.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження ј житлового будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Чепурна Н.В. надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Бачіашвілі М.О. надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності відповідача, рішення просила прийняти за наявними у справі документами, проти задоволення позовних вимог заперечувала, в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що року позивачка разом із дочкою прийшли за оголошенням для огляду будинку. Після огляду будинку позивачка наполягала на укладенні договору про зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу. Зазначений договір було укладено, але через декілька днів [PERSON] повідомила, що відмовляється укладати договір купівлі-продажу будинку. Вважає, що інформація щодо наміру співвласника придбати частину будинку, що належить [PERSON] не відповідає дійсності, а позивачка не надала суду належних та допустимих доказів порушення умов договору з боку продавця, оскільки саме вона безпідставно відмовилася виконувати свої вимоги за договором про зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу. Вважає, що підстави для повернення завдатку в розмірі 56000,00 грн. за договором про зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу будинку відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 09.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про зобов`язання сторін укласти договір купівлі-продажу (а.с.9). Відповідно до п. 2.8. зазначеного договору [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 56000,00 грн (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1208, [PERSON] є спадкоємицею ј частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно загальна площа житлового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 92,2 кв. м, житлова площа складає 53,9 кв.м., а площа земельної ділянки складає 600 кв.м. (а.с. 7). В оголошенні зазначена загальна площа будинку 44 кв.м., а площа земельної ділянки - 2 сотки (а.с. 10). З аналізу вказаних документів, суд приходить до висновку, що зазначені в оголошенні розміри земельної ділянки та частини житлового будинку не відповідають розмірам, зазначеним в правовстановлюючих документах. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Нормами ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, попередній договір повинен підлягати нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, попередній договір не був нотаріально посвідченим, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати передані кошти завдатком. В такому випадку, такі кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України - є авансом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, на думку суду, відповідачем не було спростовано доводів позивача щодо того, що саме з його вини та його навмисними діями не було укладено договору купівлі - продажу. Таким чином, суд вважає, що оскільки договір купівлі - продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами у справі укладений не був, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд зазначає наступне. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження здійснених витрат на правничу допомогу адвоката позивачкою надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1054256, квитанцію б/н про сплату послуг адвоката в сумі 4000 грн. та акт виконаних робіт від 24.12.2020 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в заявленому нею розмірі 4000,00 грн., що буде належною і пропорційною компенсацією послуг адвоката в спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 840 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved