Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач добровільно залишив спірне житло, обрав собі інше місце мешкання, житловим приміщенням не користуються з серпня 2013 року, вивіз свої речі, у зв'язку з чим позивач вважає, що він втратив право користування спірним приміщенням. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, додатково пояснили суду, що відповідач був змушений виїхати з будинку через напруженні відносини з позивачем, яка в подальшому змінила вхідні двері і замки та чинила перешкоди в користуванні спірною квартирою. У судовому засіданні відповідач пред'явив зустрічний позов до [PERSON], який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК України, судом прийнято до спільного розгляду з первинним позовом. В зустрічному позові заявлено вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача за зустрічним позовом до спірної квартири та шляхом зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, не зважаючи на те, що наймачем спірного житла є [PERSON] [PERSON] та його представник вимоги зустрічного позову підтримали повністю, просили їх задовольнити. [PERSON] та її представник вимоги зустрічного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували з тих підстав, що позивач за зустрічним позовом втратив право користування житловим приміщенням, а тому не може бути вселений. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Херсонській області № 12 від 18.11.2008 року, рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 195 від 21.04.2009 року та ордеру на жиле приміщення № 22 від 21.05.2009 року [PERSON] та його члену його сім'ї - дружині [PERSON], з метою поліпшення житлово-побутових умов співробітника пенітенціарної служби, в порядку черги було надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] З 22.05.2009 року сторони зареєстровані в спірній квартирі. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно показань свідків, допитаних у судовому засіданні, письмових доказів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що сторони у справі перебувають у неприязних відносинах по відношенню один до одного, кожен з них має іншу сім'ю, про непорозуміння між ними свідчать неодноразові звернення до органів міліції. Через напруженість відносин в серпні 2013 року [PERSON] виїхав зі спірної квартири та вивіз свої речі, у тому числі частину меблів. В подальшому [PERSON] в листопаді 2013 року змінено вхідні двері та замки без надання відповідачу ключів від них. Частина комунальних послуг була оплачена [PERSON] Зазначені обставини визнаються і не заперечуються сторонами. Отже, на час розгляду справи між сторонами існує спір щодо порядку користування спірною квартирою, до якої [PERSON] позбавлений доступу. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно вимог ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частинами 1 та 2 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно вимог ч. 1 та 2 ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Члени сім'ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній, вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов'язки за договором найму цього приміщення. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом [PERSON] був змушений залишити спірне житлове приміщення у зв'язку з неможливістю спільного проживання з [PERSON] через напруженість відносин та в зв'язку із перешкоджанням останньої в цьому (заміна вхідних дверей), тому суд вважає причини його відсутності поважними. Доводи позивача за первісним позовом відносно того, що двері були замінені у зв'язку з просіданням та пошкодженням старих дверей, не мають значення для вирішення справи, оскільки доводять лише можливу причину таких дій, однак не спростовують доводів [PERSON] щодо відсутності у нього ключів від нових вхідних дверей, а відтак і доступу до житлового приміщення квартири. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання відповідача за первісним позовом таким, що втратив право користування спірною квартирою. Отже, вимоги первісного позову не підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи те, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні житлом, вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved