Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся із позовом до відділу Державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції про визнання права власності та зняття арешту. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що на виконанні у державного виконавця відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції Кравчука С.О. перебувають виконавчі провадження ВП №35916162 та ВП №35916415, зведені в одне провадження ВП №38156750 по цивільній справі № 2-629/11 щодо виконання рішень Старокостянтинівського районного суду від 27.12.2011 року та 13.02.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту в сумі 75 807 доларів США, що еквівалентно 601 908,77 гривень, судового збору в сумі 1700 гривень та 120 гривень - витрат на ІТЗ судового процесу; а також простроченої заборгованості по процентах в сумі 18 188, 23 доларів США, що еквівалентно 144 414,55 гривень, та пені в сумі 20 000 гривень. З метою забезпечення та своєчасного виконання зазначених судових рішень 27.06.2013 року державний виконавець Кравчук С.О. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до постанови арешт накладений на все майно, що належить [PERSON], як боржнику у зазначеній цивільній справі. Того ж дня державним виконавцем складено Акт опису й арешту майна, яким описано та арештовано - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 227,5 кв. м. земельну ділянку пл. 1000 кв. м., що знаходиться за тією ж адресою. Тоді ж державний виконавець склав ще один Акт опису й арешту майна, яким описав та арештував земельну ділянку пл. 1089 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час проведення опису й арешту другої земельної ділянки державний виконавець не врахував той факт, що [PERSON] не являється її власником. 06 травня 2005 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності земельної ділянки площею 1089 кв. м., № 107519, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, 04 червня 2013 року укладено посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], Договір дарування земельної ділянки між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належне їй на праві приватної майно, а саме - земельну ділянку площею 1089 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, [ADDRESS]. Крім того, 04.06.2013 року був виготовлений Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №4365649, згідно якого власником земельної ділянки площею 0,1089 га є [PERSON] Тому, позивач вважає, що на момент складання державним виконавцем Кравчуком С.О. Акту опису й арешту земельної ділянки площею 1089 кв. м., вона належала йому, а тому не є майном боржника - [PERSON] Крім того, в процесі опису й арешту майна державний виконавець не зробив запитів та не провів жодних інших процесуальних дій щодо встановлення законних власників описаного й арештованого майна, не перевірив, чи дійсно вищезазначене майно належить [PERSON], а тому Акт опису й арешту майна від 27.06.2013 року вважає незаконним та протиправним. В ході проведення подальших виконавчих дій відділом ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції відповідними постановами від 17.07.2013 року було призначено експертів - суб'єктів оціночної діяльності для проведення оцінки описаного та арештованого майна (житлового будинку пл. 227,5 кв. м. та земельних ділянок пл. 1000 кв. м. і пл. 1089 кв. м.). 26.07.2013 року державний виконавець виніс постанови про призначення рецензентів з метою надання письмового висновку та звіту про оцінку майна боржника, в тому числі моєї земельної ділянки. Лише після звернення 06.08.2013 року до відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, [PERSON] стало відомо, що під арештом перебуває не лише належні їй будинок та земельна ділянка пл. 1000 кв. м., але й земельна ділянка пл. 1089 кв. м., яка їй зовсім не належить, оскільки є власністю позивача. Не погоджуючись із зробленими оцінками та проведеними рецензіями свого майна, вважаючи, що вони є незаконними та безпідставними, [PERSON] звернулась до Старокостянтинівського районного суду з позовом щодо оскарження дій державного виконавця, зобов'язання скасувати висновки про вартість майна, зобов'язання скасувати рецензії на звіти про оцінку майна. В ході судового засідання [PERSON] та [PERSON] зверталась увага на те, що арешт на земельну ділянку пл. 1089 кв. м. державним виконавцем накладений безпідставно, оскільки вона не являється майном боржника, а є власністю [PERSON], тобто позивача. Проте, всупереч пред'явленим в судовому процесі доказам щодо належності зазначеної земельної ділянки [PERSON], Старокостянтинівський районний суд рішенням від 25.10.2013 року відмовив [PERSON] в задоволенні позову. У зв'язку з тим, що висновки про вартість майна та рецензії на звіти про оцінку майна не були скасовані судом, позивач вважає, що є всі підстави для того, щоб в подальшому реалізувати описане та арештоване майно на прилюдних торгах, включаючи й його земельну ділянку, яка помилково була віднесена до об'єктів арешту, з метою у виконання рішень Старокостянтинівського районного суду від 27.12.2011 року та 13.02.2012 року. В грудні 2013 року ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та скасування його державної реєстрації. На обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що 21 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2642008/5пв. Відповідно до договору поруки №2642008/1пв від 21 травня 2008 року, укладеному між ВАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] виступив поручителем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним до №2642008/5пв від 21 травня 2008 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 травня 2008 р Банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, посвідчений нотаріально, відповідно до п.2.1 якого, предметом іпотеки є: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та земельна ділянка, площею 1000 м.кв., що знаходиться за тією ж адресою: та належить також [PERSON] і праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. 26.09.2011 року Старокостянтинівським районним судом прийнято рішення та 13.02.2013 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області прийнято додаткове рішення про стягнення солідарно з [PERSON] [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 93995,38 доларів США та 20 000,00 гривень, та судових витрат у сумі гривень. В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було арештовано все майно боржника, а саме вказане вище домоволодіння та земельну ділянку площею 1000 м.кв. та земельну ділянку, площею 1089 м.кв. Однак, усупереч накладеному арешту, 04.06.2013 року [PERSON], від імені якого за дорученням діяла [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування земельної ділянки площею 1089 кв.м. Як вважає Банк, даний договір є недійсним із тих підстав, що на момент його вчинення [PERSON] не мала права його відчужувати, оскільки воно перебувало в арешті та на ньому була заборона його відчужувати. В судовому засіданні представник позивача-відповідача підтримала первісний позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні, зустрічний позов не визнала. Представник відповідача, відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав. Представник позивача, ПАТ АБ «Укргазбанк» надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, проти позову [PERSON] заперечують, свій позов підтримують у повному обсязі. Третя сторона, приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею дійсно 04.06.2013 року було посвідчено Договір дарування земельної ділянки між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належне їй на праві приватної майно, а саме - земельну ділянку площею 1089 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, [ADDRESS]. При цьому нею було отримано усі передбачені законом витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Державного земельного кадастру, надано звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки і тому перешкод у посвідчені договору дарування між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] вона не вбачали. Представник реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначивши у письмових поясненнях, що рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції від 30 травня 2013 року № 2732057 про державну реєстрацію права власності є правомірним та відповідає вимогам закону, оскільки не було підстав для відмови [PERSON] в державній реєстрації права власності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов необхідно задоволити у повному обсязі. Судом об'єктивно встановлено, що на виконанні у державного виконавця відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції Кравчука С.О. перебувають виконавчі провадження ВП №35916162 та ВП №35916415, по цивільній справі № 2-629/11 щодо виконання рішень Старокостянтинівського районного суду від 27.12.2011 року та 13.02.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту в сумі 75 807 доларів США, що еквівалентно 601 908,77 гривень, судового збору в сумі 1700 гривень та 120 гривень - витрат на ІТЗ судового процесу; а також простроченої заборгованості по процентах в сумі 18 188, 23 доларів США, що еквівалентно 144 414,55 гривень, та пені в сумі 20 000 гривень. З метою забезпечення та своєчасного виконання зазначених судових рішень 27.06.2013 року державний виконавець Кравчук С.О. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до постанови арешт накладений на все майно, що належить [PERSON], як боржнику у зазначеній цивільній справі. Того ж дня державним виконавцем складено Акт опису й арешту майна, яким описано та арештовано - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 227,5 кв. м. земельну ділянку пл. 1000 кв. м., що знаходиться за тією ж адресою, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №38156750. 04 червня 2013 року укладено посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], Договір дарування земельної ділянки між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належне їй на праві приватної майно, а саме - земельну ділянку площею 1089 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, [ADDRESS]. Крім того, 04.06.2013 року був виготовлений Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №4365649, згідно якого власником земельної ділянки площею 0,1089 га є [PERSON] Проте 15.12.2011 року постановою відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції, державний виконавець Луцюк А.С. було винесено постанові про накладення арешту на все майно яке належить [PERSON] і відомості про неї було внесено до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в рамках виконання виконавчого провадження, стягувач [PERSON] Як було встановлено в судовому засіданні, з чим і погодились сторони, згадане виконавче провадження було повністю виконане, проте постанова відділу ДВС Старокостянтинівського районного управління юстиції, державний виконавець Луцюк А.С., від 15.12.2011 року постанова скасована не була і вимоги про її скасування сторонами не заявлялась. Як свідчить інформаційна довідка, з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна до згаданого реєстру були внесено відомості про забороно відчуження усього нерухомого майна [PERSON] згідно постанови відділу ДВС Старокостянтинова, від 15.12.2011 року і на час формування витягу 18.10.2013 року вона не скасована. Згідно із роз'ясненнями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено правочином. Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, з'ясуванню підлягає, чи було порушено вимоги ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину, зокрема на дату укладення договору. Так в судовому засіданні встановлено, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не є стороною оскаржуваного договору дарування, проте згаданий договір порушують їх право на відшкодування заборгованості по кредиту Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності із ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. При цьому, недійсність правочину позивач обґрунтовує порушенням сторонами при укладенні договору дарування положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме тим, що на підставі спірного договору дарування подаровано майно, на яке, згідно постанови від 15.12.2011 року накладено арешт і це суперечить закону, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний правочин є недійсним з підстав, передбачених статтею 234 ЦК України, оскільки [PERSON], незаконно відчужила земельну ділянку пл. 1089 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], уклавши спірний договір, маючи намір приховати майно від можливого його використання для відшкодування на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Враховуючи усе вище викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, а тому з позивача-відповідача [PERSON] на користь ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» підлягають стягненню понесені ним судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved