Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивує тим, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти в збільшеному розмірі, перерахунок аліментів відповідно до внесених змін державною виконавчою службою не проводився, тому виникла необхідність для звернення до суду. У зв'язку із змінами у законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, позивач просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON], про що зазначено у довідці Менської міської ради Менського району Чернігівської області №3825/04-17 від 06 грудня 2017 року (а.с. 8). Згідно з рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-19). Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, та просить привести їх розмір у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не надано доказів про зміни у матеріальному чи сімейному стані сторін, які б впливали на розмір аліментів після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів про зміну матеріального стану сторін, а також розмір аліментів, які сплачує відповідач, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed