Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У вересні\~2019\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до Акціонерного товариства\~«Дніпровський завод\~з ремонту\~та будівництва\~пасажирських вагонів»\~про поновлення\~на роботі,\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу та\~стягнення моральної\~шкоди.\~В обґрунтування\~позову посилається\~на те,\~що вона\~працювала у Акціонерномуго товаристві «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» на посаді бухгалтера з 19.12.1985 року. Наказом №617 від 20.05.2019 року позивача було звільнено з посади з 21.08.2019 року у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, на підставі п.1 ст. 140 КЗпП України. Підставою звільнення в Наказі зазначено Наказ про попередження про наступне вивільнення, наказ №213 від 20.05.2019 року. Відповідно до п.2 ст. 49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одначасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки у відповідності з ч. 1, 2\~ст. 42 КЗпП України\~при скорочені чисельності або штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишені на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також іншим категоріям працівників. Позивач вважає, що має переваги на залишення на роботі в порівнянні з іншими працівниками, оскільки має більше 33 років безперервного стажу на данному підприємстві на посаді бухгалтера. Крім того, позивач проживає разом зі своєм чоловіком, який вже тривалий час не має самостійного заробітку через тяжкий стан здоров`я. Вважає, що неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 100\~000 грн. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивача просить: визнати незаконним та скасувати наказ керівництва АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» №617 від 21 серпня 2019 року про звільнення позивача з займаної посади; поновити позивача на посаді бухгалтера складального цеху пасажирських вагонів з 21 серпня 2019 року; у випадку неможливості поновити позивача на посаді, провести перестановку (перегрупування) працівників та перевести позивача на іншу посаду з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21 серпня 2019 року по день поновлення [PERSON] на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. Ухвалою від 23 вересня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, надавши відзив на позовну заяву, в якому крім іншого зазначив, що позивачем не надано відповідних доказів щодо зазначених обставин позовної заяви. Крім того, відповідачем виконані всіх необхідні дії, які передбачені чинним законодавством України щодо звільнення позивача з займаної посади на підтвердження цього до відзиву надані всі необхідні документи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Статтею 3 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавством України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до\~ст.42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Статтею 43 КЗпП України\~встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1\~ст.40 КЗпП України\~може бути лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації. Статтею 49-2 КЗпП України\~встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. В\~Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~зазначено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п.1 ч.1 ст.40\~КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору - у справах про звільнення, безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» та займала посаду бухгалтера складального цеху пасажирських вагонів. Наказом № 53 від 20.01.2019 на підприємстві були затверджені нові організаційні структури на підприємстві та новий штатний розклад. 15.04.2019 керівництво АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» листом від 15.04.2019 повідомило Профспілковий комітет про наступне масове звільнення працівників, відповідно до ст. 49-4 КЗпП України, ч.3 ст.22 Закону №1045 «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації АТ «ДНІПРОВАГОНРЕМБУД», що підтверджується листом від 16.10.2019 Голови профкому АТ «ДНІПРОВАГОНРЕМБУД» наявного в матеріалах справи. Відповідно до Наказу №213 від 20.05.2019 підприємством з АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» було прийнято скоротити з 20.05.2019 штатні одиниці та ліквідувати структурні одиниці, а саме: складальний цех пасажирських вагонів, які входять до складу, в якому працювала [PERSON] . Відповідно до Наказу №243 від 10.06.2019 на виконання наказу №213 від 20.05.2019 на вказаному підприємстві була затверджена нова організаційна структура. Відповідно до якої на підприємстві Складальний цех пасажирських вагонів з дільницями, які входили до його складу вже були відсутні. Наказов №478 від 16.10.2019 затверджено новий штатний розклад та організаційна структура підприємства, відповідно до яких на підприємстві Складальний цех пасажирських вагонів з дільницями, які входили до його складу відсутні. 11.06.2019 керівництво АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» в особі начальника відділу по роботі з персоналом Дронова О.О. оголосив [PERSON] повідомлення про наступне вивільнення після закінчення двох місяців з моменту вручення позивачу вказаного попередження. [PERSON] відмовилася від ознайомлення та підпису на попередженні про наступне вивільнення працівників, що підтверджується Актом про відмову від підпису від 11.06.2019, наявного в матеріалах справи. Відповідно до Наказу №617 від 21.08.2019 [PERSON] було звільнено з займаної посади за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Вказане підтверджується також записом в трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] . Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч.2\~ст. 40 КЗпП України\~визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Судом встановлено, що Наказом керівництва АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» №338 від 28.12.2018 «Про створення робочої групи для підготовки до скорочення штату працівників», було створено робочу групу, яку уповноважено затвердити список посад та професій, які підлягають скороченню, провести аналіз осіб, які працюють на посадах та за професіями, які підлягають скороченню. Протоколом №7 від 15.04.2019 засідння робочої комісії з підготовки до скорочення штату працівників, було затверджено список посад і професій, які підлягають скороченню. До списку якого входила посада [PERSON] та всіх інших осіб складального цеху пасажирських вагонів та всіх його дільниць, які входять до його складу. В порядку ч.1 ст. 42 КЗпП України, Робоча група здійснила аналіз кваліфікації та продуктивності праці працівників посад бухгалтерії АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів», які працюють на посадах та за професіями, які підлягають скороченню. Робоча група здійснила порівняльний аналіз, в результаті якого [PERSON] отримала один з самих низьких результатів кваліфікації та продуктивності праці, тобто її показники по відношенню до інших робітників є значно нижчими, а тому посада [PERSON] була запропонована до скорочення. Протоколом засідання робочої групи з підготовки до скорочення штату працівників №9 від 17.05.2019 затверджено остаточний проект наказу «Про скорочення штату». За наведениї обставин, суд вважає, що відповідач проаналізував та перевірив кваліфікацію працівників, оформив відповідними документами та підготував список і наказ про скорочення штату працівників. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст.40\~КЗпП\~може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. З огляду на зазначене, судом відзначається, що обов`язок відповідача як роботодавця щодо попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше чим за два місяці до звільнення, відповідачем було виконано у встановлені чинним законодавством, а саме ч.1ст.49-2\~КЗпП України, строки. З огляду на викладене вище та оцінивши зібрані у справі докази на предмет їх належності та допустимості, приймаючи до уваги, що у відповідача АТ «Дніпровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи з посади бухгалтера складального цеху пасажирських вагонів у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п.1 ч.1\~ст.40 КЗпП України\~відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для задоволення позову позивача [PERSON] . Крім того, за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст.ст.40,\~42,\~43,\~49-2 КЗпП України\~відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення та до фактичного часу поновлення та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Стаття 81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed