Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на підставі виконавчого листа №2-2237 від 20.06.2006 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.06.2006 року до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо сплати коштів на утримання доньки, у зв`язку з чим має заборгованість зі сплати аліментів, яка виникла за період з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року та станом на 01.06.2020 року складає 63231 грн., [PERSON] просила, на підставі ст. 196 СК України, стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 63231 грн. Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував в частині розміру пені, яку позивач просила стягнути на свою користь, вказавши, що донька з травня 2018 року проживає з ним та перебуває на його утриманні. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2020 року звільнено [PERSON] від заборгованості по аліментам на утримання доньки [PERSON] , яка утворилася за період з 01.06.2018 року по 28.11.2019 року; стягнуто з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття; звільнено [PERSON] з 28.11.2019 року від обов`язку сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки. Відповідач вказує, що відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку від 02.11.2020 року, його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 року складає 31315,26 грн., станом на 01.11.2020 року - 27727,60 грн., а відтак розрахований позивачем розмір пені значно перевищує розмір наявної заборгованості по аліментам. Крім того, відповідач зазначає, що 30.10.2018 року державним виконавцем на нього було накладено штраф у розмірі 12632,70 грн. через допущення заборгованості зі сплати аліментів, а відтак ця сума має бути вирахована із загального розміру пені, що належить до стягнення (а.с. 30-32). У відповіді на відзив позивач надав розрахунок пені за період з 01.06.2018 року по 28.11.2019 року, вказавши, що розмір пені за вказаний період значно перевищує розмір заборгованості, яка станом на 02.09.2020 року складає 31315,26 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для вирахування суми штрафу від суми, яку належить стягнути на підставі ч.1 ст. 196 СК України (а.с. 39-41). Представник третьої особи поклав вирішення питання на розсуду суду, про що надав відповідну заяву (а.с. 44). Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 13). Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 25). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-2237 від 20.06.2006 року, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.06.2006 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 30.08.2018 року на [PERSON] накладено штраф у розмірі 12632,70 грн. за наявність заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 2 роки (а.с. 7-8). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2020 року звільнено [PERSON] від заборгованості по аліментам на утримання доньки [PERSON] , яка утворилася за період з 01.06.2018 року по 28.11.2019 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття; звільнено [PERSON] з 28.11.2019 року від обов`язку сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки (а.с. 33-35). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] має заборгованість зі сплати коштів на утримання доньки у період з грудня 2016 року по 01.06.2018 року у сумі 31315,26 грн. Згідно з розрахунком, наданим державним виконавцем, станом на 01.11.2020 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складає 27727,60 грн. (а.с. 37-38). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). Відповідно до вимог ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, однак не виконав свої зобов`язання зі сплати аліментів у період з грудня 2016 року по 01 червня 2018 року, допустивши заборгованість у сумі 31315,26 грн. В той же час, відповідача звільнено від обов`язку сплатити заборгованість по аліментам, що виникла за період з 01.06.2018 року по 28.11.2019 року. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з грудня 2016 року по 01 червня 2020 року складає 187183,51 грн. Перевіривши наявний розрахунок, суд приходить до висновку про його відповідність закону та правовій позиції Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц. Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за порушення зобов`язанні зі сплати аліментів, суд керується положення частини 2 статті 196 СК України, відповідно до якого у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду заходів, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи суму заборгованості [PERSON] по аліментам за період з грудня 2016 року по 01 червня 2018 року, яка складає 31315,26 грн., та розмір визначеного державним виконавцем штрафу - 12632,70 грн., максимальній розмір пені, який підлягає стягненню з боржника, становить 18682,56 грн. (31315,26 грн. - 12632,70 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2016 року по 01 червня 2018 року у сумі 18682,56 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 01 січня 2019 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру, фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто за звернення до суду першої інстанції підлягало сплаті, виходячи з ціни позову 63231 грн., 840,80 грн. за подання позовної заяви. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 248 грн. 25 коп. ( 29,55% від 840,80 грн.).

Outcome: partial