Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» із вимогою сплатити на його користь грошові кошти у розмірі 8\~604\~227,23 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПАРТЕХНОТРЕЙД» та Публічним акціонерним товариством «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 03-1/15, відповідно до умов якого ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» зобовязувалося надати Відповідачу поворотну фінансову допомогу в розмірі 34\~240\~790,62 грн. (тридцять чотири мільйони двісті сорок тисяч сімсот девяносто гривень 62 коп.). Відповідно до п. 2.2. Договору, поворотна фінансова допомога надана Відповідачеві на строк до 03 лютого 2016 року на безпроцентній основі. Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» зобовязувалося переказати суму фінансової поворотної допомоги, що зазначена в п. 1.1. Договору, на поточний рахунок Відповідача. Сторони також домовилися, що дана фінансова допомога може надаватися окремими траншами. ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» свої зобовязання за Договором виконало належним чином, що підтверджується наданими позивачем доказами: Платіжним дорученням № 51 від 11.12.2015 р., на суму 3000000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 50 від 11.12.2015 р., на суму 1300000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 52 від 14.12.2015 р., на суму 2900000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 55 від 14.12.2015 р., на суму 2930000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 53 від 14.12.2015 р., на суму 3000000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 56 від 14.12.2015 р., на суму 3110000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 57 від 15.12.2015 р., на суму 2950000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 58 від 15.12.2015 р., на суму 6000000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 59 від 15.12.2015 р., на суму 6160000,00 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Платіжним дорученням № 60 від 16.12.2015 р., на суму 2890790,62 грн., призначеним на перерахування поворотної фінансової допомоги згідно договору № 03-1/15 від 03.12.2015 р. Зазначені вище обставини також підтверджуються Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.2015 р. по 25.05.2016 р., що підписаний з обох сторін ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» та Відповідачем. Згідно даних, що містяться в Акті, станом на 25.05.2016 року заборгованість Відповідача на користь ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» становить 34\~240\~790,62 грн. Відповідно до п. 3.2.1. Договору, Відповідач зобовязаний повернути суму фактично наданої поворотної фінансової допомоги в строки, що зазначені в п. 2.2. Договору. 17 грудня 2015 року між ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» та [PERSON], було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/15, відповідно до якого ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» передало Позивачеві право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів» на частину зобовязань, що виникла після першого, другого та третього траншів, що були перераховані ТОВ «СПАРТЕХНОТРЕЙД» на користь Відповідача на підставі платіжного доручення № 51 від 11.12.2015 р., що становить 3\~000\~000,00 грн., платіжного доручення № 50 від 11.12.2015 р., на суму 1300000,00 грн., та платіжного доручення № 52 від 14.12.2015 р., на суму 2900000,00 грн., на загальну суму 7\~200\~000,00 грн., що виникли за Договором поворотної фінансової допомоги № 03-1/15 від 03 грудня 2015 року. Станом на день подачі даної Позовної заяви, Відповідач взяті на себе зобовязання за Договором не виконав, поворотну фінансову допомогу в розмірі 34 240 790,62 грн. не повернув, жодної відповіді або пояснень з приводу даних вимог не надав, у звязку з чим Позивач, який набув права вимоги на підставі Договору про відступлення права вимоги № 17/15, вважає за потрібне скористатися передбаченим законодавством України правом на звернення до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, передача права вимоги являє собою заміну кредитора в зобов'язанні шляхом передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, за підсумками укладання угоди до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦКУ, - заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Грошовим вважається будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов'язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов'язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов'язання. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу «Загальні положення про зобов'язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Щодо розміру пені, що Відповідач повинен сплатити на користь Позивача, вважаємо за необхідне застосовувати норми ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Так, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже, сума основного боргу Відповідача перед Позивачем складає 34\~240\~790,62 грн. За неналежне виконання своїх зобовязань за Договором Відповідач повинен також сплатити на користь Позивача наступні штрафні санкції: пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення; інфляційні нарахування; 3%-річних від суми основного боргу за весь період прострочення. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що спростовують позовні вимоги. На підставі наведеного та

Outcome: approved