Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Київська міська державна адміністрація про встановлення фактів та визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 1948 року між [PERSON] та Житловим управлінням виконкому Подільської райради, на підставі рішення від 22 листопада 1947 року № 618 було виділення ділянки під забудову, було укладено договір на право забудови житлового будинку. В 1993 році на підставі розпорядження представника Президента України № 368 від 28.04.1993 року, будинок [ADDRESS], який складається з трьох квартир та на праві особистої власності належить [PERSON] прийнято в експлуатацію. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на будинок 6 по провулку Пуща-Водицькому в м. Києві, на який за життя він не встиг зареєструвати право власності. Позивачка вказала, що на час смерті у покійного було восьмеро дітей, які були спадкоємцями за законом, однак з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, оскільки дійшли згоди між собою і в будинку фактично залишилися проживати троє з них - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] не отримував. Вказала, що після смерті свого чоловіка, вона разом з донькою продовжують проживати у [ADDRESS]. Посилаючись на те, що [PERSON] позбавлена можливості зареєструвати належним чином право власності на спірне майно, просила встановити факт володіння на праві приватної власності за життя [PERSON] жилим будинком [ADDRESS], встановити факт прийняття спадщини, що складалася з квартири [ADDRESS] за [PERSON], встановити факт прийняття спадщини та визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивачка пояснила, що вона разом зі своєю сім'єю проживає у [ADDRESS], тривалий час веде там господарство та фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] Однак зазначає, що вона позбавлена можливості зареєструвати належним чином право власності на спірне майно, оскільки за свого життя ще [PERSON] на даний будинок не встиг зареєструвати право власності. Відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутність та позов задовольнити (а.с. 71, 119). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що оскільки право власності [PERSON] не було зареєстровано у встановленому законом порядку, то воно у нього і не виникло, а тому спірний будинок не може входити до складу спадщини. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання права власності на спірний будинок, оскільки в даному випадку права позивача не порушуються, і вона може оформити своє право власності в органах нотаріату. Представники Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представників та на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с. 59-61). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки, представника відповідача [PERSON], третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 13 травня 1948 року між [PERSON] та Житловим управлінням виконкому Подільської райради, на підставі рішення від 22 листопада 1947 року № 618 було виділення ділянки під забудову, було укладено договір на право забудови житлового будинку (а.с. 14). У 1993 році на підставі розпорядження представника Президента України № 368 від 28.04.1993 року, будинок [ADDRESS], який складається з трьох квартир, загальною площею 273 кв. м. та на праві особистої власності належить [PERSON] прийнято в експлуатацію (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 19), після його смерті відкрилася спадщина на будинку 6 по провулку Пуща-Водицькому в м. Києві. Як пояснили у судовому засіданні сторони, за свого життя [PERSON] не встиг зареєструвати право власності у БТІ на спірний будинок у встановленому порядку. Судом встановлено, що на час смерті у покійного було восьмеро дітей, які були спадкоємцями за законом (а.с. 15-16). Сторони пояснювали, що у строки передбачені ЦК України, вони не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON], оскільки дійшли згоди між собою і в будинку фактично залишилися проживати троє з дітей, а саме - в квартирі № 1 - дочка покійного [PERSON] з сім'єю, в квартирі № 2 - син покійного [PERSON] з сім'єю, в квартирі № 3 - син покійного [PERSON] з сім'єю. За домовленістю між ними було розділено особові рахунки та кожен платив за площу, яку займав. [INFO] помер [PERSON], [INFO] помер [PERSON] (а.с. 20-21). [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 22). Позивачка у судовому засіданні пояснила, що після смерті свого чоловіка вона з донькою [PERSON] продовжують проживати в [ADDRESS], однак позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на дану нерухомість. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ст.ст. 331, 334 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Право володіння на праві приватної власності за життя [PERSON] жилим будинком [ADDRESS] підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок (а.с.6-11), розпорядженням Подільської районної державної адміністрації м. Києва № 368 від 28.04.93 р. «Про прийняття буд. 6 по провулку Пущеводицькому в експлуатаціяю (а.с. 12), довідкою характеристикою від 19.02.1996 року (а.с.13), договором про право на забудову (а.с. 14). Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення вимоги щодо встановлення факту володіння на праві приватної власності за життя [PERSON] жилим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], встановлення факту прийняття спадщини та визнання право власності на кв. № 3 по зазначеній адресі задоволенню не підлягають виходячи з наступного. ЦК України розрізняє як об'єкти права власності квартиру та житловий будинок. Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, як об'єкт нерухомості зареєстрований, такий він і має вид. Реєстрація об'єкту нерухомого майна здійснюється на підставі документів, що свідчать про його введення в експлуатацію та технічних паспортів. Як вбачається з технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок № 6 по провулку Пуща-Водицькому у м. Києві та розпорядження про прийняття будинку в експлуатацію, в них зазначається як об'єкт нерухомості - будинок, загальною площею 273 кв.м. (а.с. 6-12). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно роз'яснень у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно врахувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Таким чином, не можна визнати право на квартиру в будинку, якщо в документах зазначений об'єкт нерухомості - будинок, а тільки можливо визнати право власності на частку у будинку. Крім того, зі змісту ст. 1297 ЦК України убачається, що у спадкоємців які прийняли спадщину в складі якої є нерухоме майно виникає обов'язок звернутись до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину, оскільки право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, яка здійснюється на основі такого свідоцтва. У п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №205, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Відповідно до роз'яснень у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На час звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом нотаріус не виносив постанови про відмову позивачці у видачі свідоцтва про право на спадкування, а тому суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial