Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа Восьма Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року третьою особою долучено Головне управління юстиції у м. Києві. Позивач зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON], у зв'язку із чим у встановлений строк він звернувся із заявою про прийняття спадщини 16.06.2006 року до Восьмої Київської державної нотаріальної контори на підставі заповіту померлого спадкодавця, (а.с.10) складеного від 11.04.1995 року на квартиру [ADDRESS], яка належала його матері на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року. (а.с.19) При оформленні документів нотаріусом було встановлено, що квартира подарована матір'ю [PERSON], яким згодом відчужена [PERSON], який продав квартиру [PERSON]. За його позовом рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2012 року визнано недійсним договір дарування та витребувано від [PERSON] спірну квартиру із незаконного володіння. Касаційна скарга представника [PERSON] залишена без задоволення, а судові рішення без зміни. Після постановлених судових рішень на звернення представника позивача щодо державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] на підставі наданих копій документів рішенням Державного реєстратора відмовлено у реєстрації нерухомого майна за відсутності особи, яка має права власника (а.с.15) На звернення до нотаріуса йому було роз'яснено, що видача свідоцтва на квартиру за заповітом зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів неможливо, тому він може звернутись до суду за захистом права. (а.с.43) Посилаючись на неможливість вирішення питання реєстрації нерухомого майна за померлою [INFO] року його матір'ю [PERSON], позивач просив визнати в порядку спадкування за заповітом, складеним його матір'ю [PERSON] 11.04.1995 року, право власності на спадкове нерухоме майно двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа 51,6 кв.м., яка належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року. У поясненнях представника Київради, посилаючись на заповіт від 11.04.1995 року [PERSON], у якому спадкоємцем належної їй квартири [ADDRESS], загальна площа 51,6 кв.м. вона визначила позивача та об'єктивні обставини справи, підтверджені нотаріальною справою, які призвели до неможливості отримання спадкоємцем права на майно, відповідач просив суд винести рішення згідно із законом та звільнити Київраду від повернення судових витрат за відсутності коштів у бюджеті. У зв'язку із неявкою інших осіб, позивач заявив клопотання про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи № 110, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], мати [PERSON], у зв'язку із чим у встановлений строк він звернувся із заявою про прийняття спадщини 16.06.2006 року до Восьмої Київської державної нотаріальної контори на підставі заповіту померлого спадкодавця,(а.с.10) складеного від 11.04.1995 року на квартиру [ADDRESS], яка належала його матері на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року. (а.с.19) При оформленні документів нотаріусом було встановлено, що його матір'ю квартира подарована [PERSON], яким згодом відчужена [PERSON], який продав квартиру [PERSON] За позовом [PERSON] до суду у справі про визнання недійсними договорів про відчуження квартири останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2012 року, визнано недійсним договір дарування та витребувано від [PERSON] спірну квартиру із незаконного володіння. Касаційна скарга представника [PERSON] залишена без задоволення, а судові рішення без зміни. На звернення представника позивача до Державного реєстратора прав на нерухоме майно рішенням Державного реєстратора відмовлено у державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] на підставі наданих копій документів за відсутності особи, яка має права власника (а.с.15) На звернення до нотаріуса йому було роз'яснено, що видача свідоцтва на квартиру за заповітом зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів неможливо, тому він може звернутись до суду за захистом права. (а.с.43) Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа 51,6 кв.м, яка належала матері позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року(а.с.19), позивач посилається на відмову органів державної реєстраційної служби на оформлення його права власності на квартиру квартири [ADDRESS], загальна площа 51,6 кв.м., що належала його матері [PERSON], яка склала заповіт на нього як спадкоємця, але він позбавлений можливості зареєструвати право власності за ним у порядку спадкування за відсутності за обставин, що склалися надати відповідний правовстановлюючий документ, зареєстрований Державним реєстратором. У процесі розгляду справи судом витребувано копію спадкової справи № 110 до майна померлої 23 січня 2006 року [PERSON]. Досліджуючи зібрані матеріали, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, встановив наступне. Згідно із Витягом зі Спадкового реєстру від 16.06.2006 року, наданого Восьмою київською державною нотаріальною конторою відкрита нотаріальна справа за заповітом [PERSON]. За даними матеріалами заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] надійшла до нотаріальної контори і була зареєстрована нотаріусом 16 червня 2006 року . Як засвідчено у свідоцтві про смерть виданому Відділом реєстрації смертей у м. Києві від 24.01.2006 року [PERSON] померла [INFO] року. Копією свідоцтва про народження [PERSON] підтверджено, що його мати є [PERSON]. Згідно із заповітом вчиненим 11 квітня 1995 року [PERSON] заповідала квартиру [ADDRESS], у якій вона проживала, як власник на підставі свідоцтва про право власності від 24 березня 1993 року, виданого за Розпорядженням органу приватизації від 20 березня 1993 року за № 955. Зареєстрована квартира органом КМБТІ 13 квітня 1993 року із записом у реєстрову книгу за № 4414. Як вбачається із спадкової справи запити до КМБТІ були направлений 16.06.2006 року. (а.сп.спр.14), 17.03.2009 року(а.с.19). Із долучених до справ судових рішень слідує, що останнім Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року, яке набрало чинності 24.04.2012 року (а.сп.спр.33-40) визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] від 17 жовтня 1999 року. Витребувано у [PERSON] із незаконного володіння зазначену квартиру. Постановою Верховного Суду України від 23 січня 2013 року, яким переглядалась справа та відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] (а.сп.спр.40) та викладені висновки з посиланням: - на ст.ст. 387,п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України щодо права витребування майна від особи, яка незаконно ним заволоділа, - на ст. 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, що спадщина належить спадкоємці незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, - ст. 396 ЦК України встановила, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, Таким чином, оскільки спірна квартира була відчужена від імені [PERSON] поза її волею, о вона мала право домагатися відновлення її права на квартиру. Прийнявши в установленому порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речове право на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно набув право на захист своїх прав на квартиру. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає у нього з часу державної реєстрації його права власності на квартиру за ч. 2 ст. 1299 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що на запит до КМБТІ направлений 28.09.2013 року про надання інформації щодо квартири [ADDRESS], 01.10.2013 року надійшла довідка, що квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2007 року. Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 цього ж Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено у статті 1233 Кодексу заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається із матеріалів справи позивачем була прийнята спадщина, до спадкового майна померлої належала квартира [ADDRESS] згідно із копією Свідоцтва про право власності, достовірність якого підтверджена вищенаведеними судовими рішеннями Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. За положеннями п.7 ст. 16 Закону України (далі-Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі особистої заяви власника майна. Отже, копія документу на право власності на спадкову квартиру на ім'я померлої [PERSON] не надає можливості позивачу зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування: «Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності». Таким чином, зібрані у даній справі докази у їх сукупності, суд визнає достатніми для вирішення справи з врахуванням пояснень сторін, якими не оспорюються зазначені факти, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа 51,6 кв.м., яка належала [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року. З огляду на викладене та на підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1268, ЦК України та

Outcome: approved