Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У вересні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що позичальник звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 18.08.2012 року, отримавши кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 15 340, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34, 80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 18.08.2012 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у анкеті - заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів банку» додані до позовної заяви. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 05.09.2019 року в розмірі 29 313, 43 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 177, 12 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 183, 19 грн., заборгованості з пені за прострочене зобов`язання у розмірі 8 231, 05 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 850, 00 грн., штраф у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штраф у розмірі 1372, 07 (процента складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 29 313, 43 грн. та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 21.02.2020 року справа передана судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосудді від 07.07.2020 р. № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Сліщенко Ю.Г. було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 12.03.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.08.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 340, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34, 80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як убачається із розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 05.09.2019 року складає 29 313, 43 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 11 177, 12 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7 183, 19 грн., заборгованість з пені за прострочене зобов`язання - 8 231, 05 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 850, 00 грн., штраф у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штраф у розмірі 1372, 07 (процента складова). Вирішуючи питання про обґрунтованість даних сум боргу та наявність правових підстав для їх стягнення, суд виходить з такого. Відповідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу ст.ст. 526, 527ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: право вимагати дострокового повернення всієї суми позики, сплата неустойки, штрафів. Згідно ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З аналізу наведених норм слідує висновок, що боржник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, а у разі порушення ним грошового зобов`язання та не повернення позикодавцю суми позики або її частини, може нести цивільну відповідальність у вигляді сплати неустойки, відшкодування збитків тощо. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, користувався кредитним лімітом, який був встановлений на платіжну карту у розмірі 15 340, 00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 29 313, 43 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Суд враховує те, що анкета - заява № б/н від 18.08.2012 року, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які містяться на офіційному веб - порталі АТ КБ «Приватбанк», або в друкованому вигляді, до яких приєднався відповідач шляхом підписання відповідної анкети-заяви, не складають між відповідачем і банком кредитний договір, оскільки не доведено, з якою саме редакцією цих Умов, правил надання банківських послуг, Тарифів, ознайомився відповідач, а також не доведено, що такі документи взагалі містили положення про істотні умови кредитування. Також названі Умови, правила надання банківських послуг, витяг з Тарифів банку, не містять підпису позивача, а отже суд не може застосувати спрощений порядок укладання кредитних договорів до цих правовідносин. Разом з тим, оскільки фактично отримана відповідачем сума кредитних коштів у вигляді використаного кредитного ліміту в розмірі 11 177, 12 грн. у добровільному порядку не повернута АТ КБ «Приватбанк», суд вважає, що позивач має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-який час, тому вищевказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача. Водночас прострочене тіло кредиту у розмірі 7 183, 19 грн. не підлягає стягненню, оскільки стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, передбачено Умовами та Правилами, які відповідач не підписував та не був ознайомлений із ними. Стверджувати, що певна частина заборгованості відповідача прострочена, є безпідставним, оскільки пільгові періоди кредитного ліміту встановлені Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які не є складовою частиною кредитного договору, тому суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості у вигляді простроченого тіла кредиту у розмірі 7 183, 19 грн. З приводу стягнення пені та штрафі за порушення кредитного договору, суд виходить з такого. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували, що відповідач був ознайомлений із розміром та порядком нарахування пені за кредитним договором, розмірами штрафів за порушення умов договору. Оскільки Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, не є складовою кредитного договору, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості з пені за прострочене зобов`язання у розмірі 8 231, 05 грн., заборгованості з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 850, 00 грн., штрафу у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина), штрафу у розмірі 1372, 07 (процента складова). Таким чином, за результатами вирішення спору суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» поточної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 177, 12 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 732, 28 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved