overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 29 квітня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області (актовий запис №77). Зазначає, що від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння, постійні сварки та несумісність характерів, вони припинили подружні стосунки і проживають окремо, тому просить даний шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить розірвати шлюб та не надавати строк на примирення. Відповідач [PERSON] в підготовче зсідання також не з»явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову, у якій просить шлюб розірвати, строк на примирення не надавати. Оскільки сторони в судове засідання не з»явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 29 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області (актовий запис №77). Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 50\~000 грн., штраф в розмірі 5\~000 грн., суму індексу інфляції в розмірі 45\~126 грн. 66 коп., 3% річних в розмірі 4\~380 грн. 82 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 24 вересня 2014 року вона надала у позику [PERSON] 50\~000 грн., на підтвердження отримання коштів відповідачем складено розписку. З метою підтвердження отримання [PERSON] позики та обумовлення строку її повернення, між сторонами у справі укладено договір позики від 23 жовтня 2014 року, пунктом 2 якого передбачено, що строк повернення грошових коштів становить не пізніше 31 грудня 2014 року. Однак, після спливу строку, передбаченого п. 2 договору позики, відповідач коштів не повернув, у звязку з чим [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року зазначену справу передано на розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. 25 липня 2018 року справа надійшла до Новоград-Волинського міськрайонного суду (а.с. 33) та ухвалою судді від 30 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі й призначено справу до розгляду (а.с. 38). В судове засідання позивач не прибув, на адресу суду надійшла заява представника позивача, у якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 66). Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав (а.с. 25, 45, 51, 58, 62, 65, ). За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У грудні 2017року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту юридичного факту, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1993 року, належить квартира [ADDRESS] корпус 5 в місті Одесі. Вказувала, що у вказаному свідоцтві допущено описку при написанні прізвища заявника, а саме: зазначено «Артемова» замість правильного «Артьомова». На теперішній час заявник позбавлена можливості реалізувати свої права власника зазначеної квартири, через розбіжності в написанні прізвища, у звязку з чим просила ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] корпус 5 в місті Одесі - свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року за №728 на імя - [PERSON]. Заявник надала через канцелярію суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року за №728, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] корпус 5 в місті Одесі. Право власності заявника на зазначену квартиру було зареєстровано 25 березня 1993року в КП БТІ Одеської міської ради в реєстраційній книзі 7 пр, стр. 70, р. № 36, що підтверджується копією відповіді КП БТІ ОМР від 25 квітня 2017 року. Відповідно до копії паспорту заявника серії КЕ 501070, виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 грудня 1996року, вірне прізвище заявника: «Артьомова». Таким чином [PERSON] позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки у свідоцтві про право власності на житло від 12 лютого 1993 року її прізвище зазначено як «Артемова», замість вірного «Артьомова». Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд може встановити факт належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає можливим задовольнити подану заяву.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

У грудні 2017року [PERSON] звернулась\~до Малиновського районного суду м. Одеси \~із уточненою в подальшому заявою про призначення опікуна [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] є інвалідом дитинства другої групи, потребує стороннього догляду. Зазначала, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2002року його було визнано недієздатним. Стверджувала, що розпорядженням Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №283 від 24 березня 2003 року опікуном [PERSON] було призначено її сестру [PERSON]. 16 жовтня 2017року [PERSON] померла. На підставі викладеного, заявниця просила суд ухвалити рішення, яким призначити [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO]. Заявниця та її представник у судовому засіданні заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2002року було визнано [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який проживає в [INFO]. Розпорядженням Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №283 від 24 березня 2003 року опікуном [PERSON] було призначено її сестру [PERSON]. 16 жовтня 2017року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Крім того, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду із поданням про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою, у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В силу ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Крім того, враховуючи зазначені вище обставини, а також наявність позитивних рекомендацій органу опіки та піклування, суд, на підставі ч.1 ст.60 ЦК України, вважає доцільним призначити заявницю опікуном над недієздатним [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 19.11.2003 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв'язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 19.11.2003 року між громадянами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 767. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що позивач бажає розірвати шлюб, проти чого відповідач не заперечує, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки позивач наполягає на припинені шлюбних відносин, чого відповідач не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам однієї з сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON]. У своєму позові просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 640 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 07 березня 1981 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв'язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Крім того, не заперечував щодо покладення судових витрат на позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, разом з тим заперечив проти задоволення позову в частині вимоги про стягнення судового збору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 07 березня 1981 року між громадянами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 957. Судом встановлено, що позивач бажає розірвати шлюб, проти чого відповідач не заперечує, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки позивач наполягає на припинені шлюбних відносин, чого відповідач не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам однієї з сторін. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Враховуючи викладене, те що визнання [PERSON] вимог [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що причиною звернення до суду з даним позовом є те,що сімейне життя з відповідачем не склалось, між ними відсутнє взаєморозуміння та любов один до одного, вони припинили сімейно\~шлюбні відносини з 2015 року, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. [PERSON] після розірвання шлюбу не буде змінювати прізвище. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та дату засідання була повідомлена належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.12.2014року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №222202, актовий запис 276. Сторони остаточно припинили сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, не пов'язані спільним побутом, проживають окремо. Спору про майно сторони не заявили. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При встановлених обставинах суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу не можливе, воно суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Згідно ст.114, ст.115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною [PERSON] трирічного вікув розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів). В обґрунтування пред'явлених позовних вимог вказала, що з 07 жовтня 2011 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В даний час вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач не надає, офіційно працює. Вважає, що відповідач зобов'язаний та у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у встановленому законом розмірі. Просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Подала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги у розмірі 1/6 частини свого заробітку (доходу) визнав. Судом встановлено, що з 07 жовтня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER]), неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ) які мешкають разом з позивачкою та знаходяться на утриманні позивачки. В даний час позивачка не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач не надає, офіційно працює. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною віку трьох років. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини добровільно не надає, є працездатним, працює, аліменти на дітей виплачує, інших утриманців не має. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання непрацездатної дружини до досягнення сином [PERSON] трирічного вікуу розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді: земельної ділянки площею 5, 0013 га., що розташована за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 1, 1971 га., що розташована за адресою: [ADDRESS]; житлового будинку , що розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги є вона та доньки покійного [PERSON] та [PERSON], - відповідачі у справі. Вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримала лише свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено з тих підстав, що на зазначений будинок відсутні правовстановлюючі документи. З наведених підстав позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач позов підтримала, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідачі позов визнали повністю і просили розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] Позивач була дружиною спадкодавця і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. Позивач своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено з тих підстав, що на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Право власності на вказаний будинок спадкодавець, за життя зареєструвати не встиг. З наведених підстав суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved