Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту належності на праві власності будинку померлій особі та визнання права власності на будинок у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на одноповерховий житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належав [PERSON] на праві власності, в ньому вона проживала все своє життя до дня смерті. За життя мати позивача отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку де побудований вищезазначений будинок з господарськими будівлями, але державну реєстрацію права власності на будинок з господарськими будівлями не здійснила. Все своє майно [PERSON] заповіла онуці [PERSON] , яка у встановлений законом строк надала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Також, заяву про відмову від спадщини надав і брат позивача [PERSON] . Інших спадкоємців, в тому числі тих, хто має право на обов`язкову долю в спадщині, немає. Разом з цим, при зверненні до Шосткинської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому, позивач просить суд встановити факт належності на праві власності [PERSON] , яка померла\~ [INFO] , на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літера «А-1»( загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м), сіней\~ літера «а», веранди\~ літера «а1», сараю літера «Б», сараю\~ літера «В», ґанку літера «Г», сараю літера «Д», погрібу «ПГ», туалету літера «Т», хвіртки літера «№1», хвіртки літера «№2», хвіртка літера «№3», хвіртки літера«№4», воріт літера «№5», воріт літера «№6», огорожі літера «№7», огорожі літера «№8», огорожі літера «№9»\~ та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після\~ померлої [PERSON] право власності на вищезазначене майно. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Перевіривши та дослідивши матеріали справи і письмові докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Судом встановлені наступні обставини, відповідні їм правовідносини та надано їм таку оцінку. З наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] [INFO] померла в с. Івот Шосткинського району, Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 9/. Згідно з довідок Івотської сільської ради від 19 листопада 2018 року №388 та № 389, на підставі запису в погосподарській книзі № 2 від 01.01.2016 на 2016-2020 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 01-0106-3, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] , яка була сама зареєстрована та проживала до дня смерті у даному будинку /а.с. 15, 16/ Згідно з технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок літера «А-1»( загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, 1952 року побудови), сіни\~ літера «а», веранда\~ літера «а1», сарай літера «Б», сарай\~ літера «В», ґанок літера «Г», сарай літера «Д», погріб «ПГ», туалет літера «Т», хвіртка літера «№1», хвіртка літера «№2», хвіртка літера «№3», хвіртка літера «№4», ворота літера «№5», ворота літера «№6», огорожа літера «№7», огорожа літера «№8», огорожа літера «№9», які були побудовані в період з 1952 по 1990 роки\~ /а.с. 18 - 27/. Вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями, згідно з висновком експертного дослідження 051218-5, становить 64534 грн. /а.с. 21/ Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 га, яка розташована на території [ADDRESS] ради по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с.17/. За життя 13 грудня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала все своє майно своїй онуці [PERSON] . Заповіт посвідчено 13 грудня 2004 року секретарем виконавчого комітету Івотської сільської ради Сумської області, реєстр. № 316 /а.с. 10/. 14 грудня 2017 року [PERSON] , надала заяву до Шосткинської районної державної нотаріальної контори про відмову від спадщини. Також, 29 серпня 2017 до Шосткинської районної державної нотаріальної контори надав заяву про відмову від спадщини [PERSON] /а.с.10,11/. На запит суду Шосткинська районна державна нотаріальна контора повідомила, що після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №262 за 2018 рік. Спадкоємицею за законом є її дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Інші спадкоємці для прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались /а.с. 47/. Постановою державного нотаріуса Шосткинської районної державної нотаріальної контори від 07 грудня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно померлої [INFO] \~ [PERSON] - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Відповідно до законодавства колишнього СРСР, чинного на момент побудови будинку, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року (наказ втратив чинність 13.12.1995), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Як зазначено в пункті 6 зазначеної Інструкції, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам і селищам міського типу, але не приєднані до них. Пунктом 20 Інструкції було визначено порядок реєстрації у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, зокрема: при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Отже, законодавством, що діяло на час побудови будинку та господарських будівль не було передбачено реєстрації права власності на нерухоме майно. Тобто момент виникнення права власності на будинки, споруди не залежав від державної реєстрації. І належним доказом, що підтверджує право власності [PERSON] на будинок з господарськими будівлями є запис в погосподарській книзі. На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлій [INFO] [PERSON] за життя належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1, ч.5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, з викладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивач правомірно претендує як єдиний спадкоємець за законом на визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування після померлої матері [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що в нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Тобто, зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку . Відповідно до положень п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця, що свідчить про неможливість отримання ним свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке його право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, проаналізувавши норми чинного законодавства, досліджені докази та встановлені у справі обставини, а також враховуючи, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку за необхідне захистити право позивача шляхом його визнання та встановлення факту, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved