Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Леваневського, буд. 81. В обґрунтування позову зазначила, що у 2005 році вона придбала від свого батька [PERSON] згідно договору дарування ? частину домоволодіння № 81, загальна житлова площа 25 кв.м., що знаходиться у м. Дніпро, по вул. Леваневського, 81, що було засвідчено приватним нотаріусом [PERSON] З цього моменту вона стала постійно проживати за вищевказаною адресою. Користуючись можливістю, вона також проживала у другій частині дому, який у 1943 році згідно рішення народного суду 1-го участка Крсногвардійського району м. Дніпропетровська від 24.07.1956 року був придбаний [PERSON] та [PERSON] по домашній угоді. З моменту реєстрації, яку позивач отримала 28 листопада 2008 року, вона стала постійно проживати в домоволодінні № 81 по вулиці Леваневського у м. Дніпрі. Зазначає, що її батьки за свого життя не звертались до нотаріуса щодо узаконення домоволодіння, тому що не мали інших спадкоємців, крім позивача, та не вважали необхідним вчиняти будь-яких юридичних дій. Тому, позивач, користуючись своїм правом єдиного спадкоємця, стала проживати та користуватись другою половиною домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, яке вона за час проживання у ньому та до теперішнього часу утримувала в належному стані, придатному для проживання в ньому її та її дитини. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державною реєстрації. Вважає, що н6абула право на домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Леваневського, буд. 81. Ухвалою суду від 19 грудня 2016 року для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON]. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували. У попередніх судових засіданнях позивач додатково пояснила, що у 1999 році батько позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] придбали ? частину домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі по домашній угоді, усно, у [PERSON] На підтвердження домашньої угоди [PERSON] надала [PERSON] доручення на свій розсуд продавати належну їй частину будинку. Інша частина вказаного домоволодіння належала [PERSON]. У 2003 році померла [PERSON], після чого спадщину на ? частину вищезазначеного домоволодіння прийняла [PERSON], яку остання згодом продала батьку позивача [PERSON], а він в свою чергу подарував позивачу вищевказану частину домоволодіння. З цього часу будинок фактично став належати повністю позивачу, яким вона відкрито та безперервно володіє та доглядає за ним. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У попередніх судових засіданнях суду пояснила, що [PERSON] є її матірю, яка померла у 2003 році. [PERSON], який був чоловіком її матері [PERSON], після смерті залишив заповіт на імя [PERSON] на ? частину домоволодіння по вул. Леваневського у м. Дніпрі. Будинок був поділений на двох власників. Після смерті [PERSON] вона як спадкоємець прийняла спадщину на ? частину вищезазначеного домоволодіння, після чого продала вказану частину домоволодіння батьку позивача. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні 25.01.2017 року у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона дружить з позивачем з 2009 року. Вона проживає поруч з позивачем, іноді ходять один до одного в гості. Будинок № 81 по вул. Леваневського, в якому проживає позивач, знаходиться в придатному для проживання стані. При цьому, позивачем утримується весь будинок в цілому, позивач ним користується безперервно та відкрито як власник. Допитана в судовому засіданні 25.01.2017 року в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона з 1987 року є главою квартального комітету № 7, який обслуговує в тому числі будинок № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі. Позивач зверталась до неї з питань отримання різноманітних довідок. Приблизно з 2000 року позивач постійно проживає у вищезазначеному домоволодінні, яким користується відкрито та безперервно. Допитаний в судовому засіданні 25.01.2017 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що підтримує дружні відносини з позивачем приблизно 15 років, ходять один до одного в гості. Будинок № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, в якому проживає позивач, є охайним, позивач за ним доглядає. З 2000 року позивач користується вказаним будинком відкрито, як власник. Вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням народного суду 1-го участка Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 24 липня 1956 року, між [PERSON] та [PERSON] було розділено домоволодіння № 99 по вул. Леваневського у м. Дніпрі на дві ізольовані квартири (а.с. 7-8). [PERSON], який був чоловіком [PERSON], помер та після смерті залишив заповіт на імя [PERSON] на ? частину домоволодіння по вул. Леваневського у м. Дніпрі, в результаті чого [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 09.01.1991року № 2-67, набула право власності на ? частину вищевказаного домоволодіння, що підтверджується договором довічного утримання від 13.05.1993 року (а.с. 23). Пізніше нумерацію будинків по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську було змінено, внаслідок чого адреса спірного домоволодіння була змінена з: м. Дніпропетровськ, вул. Леваневського, б. 99 на м. Дніпропетровськ, вул. Леваневського, б. 81. Вказаний факт підтверджується листом КП «ДМБТІ» ДОР від 26.04.2017 року № 5415, згідно якого встановлено, що у інвентаризаційній справі на домоволодіння по вул. Леваневського, 81 у м. Дніпрі (колишня адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Леваневського, 99) міститься відмітка від 25.10.1990 року щодо зміни адреси на підставі довідки РКХ № 1/294 від 22.10.1990 року (а.с. 89). 20 травня 1992 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 1-1835, згідно якого [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] (а.с. 9). 13 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого у м. Дніпропетровську по вул. Леваневського, 81 (а.с. 23). 14 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частини домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 6453, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар ? частину домоволодіння № 81, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Леваневського (а.с. 49). 24 жовтня 2005 року [PERSON], на підставі договору дарування № ВСІ № 406410 від 14 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 6453, було зареєстровано право власності на нерухоме майно - ? частина домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8724051 від 24 жовтня 2005 року (а.с. 6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 60306231 від 31 травня 2016 року [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі (а.с. 4). Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро» № 624 від 19 січня 2017 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леваневського, буд. 81, за [PERSON] ? частина, на підставі договору дарування від 14 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 6453, зареєстрованого в Реєстрі прав власності за реєстровим № 10628640; на іншу ? частину домоволодіння станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права власності КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась (а.с. 48). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 60303088 від 31 травня 2016 року у Реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Реєстрі іпотек відсутні відомості про майно за параметрами запиту відносно [PERSON] (а.с. 5). Таким чином, судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить ? частина домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, розташована на земельній ділянці площею 383 кв.м. Крім того, судом встановлено, що у 1999 році батько позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] придбали у [PERSON] ? частину домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі по домашній угоді, усно. На підтвердження придбання вказаного домоволодіння 22 вересня 1999 року [PERSON] було видано доручення на імя [PERSON], посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1591, на продаж за суму і на умовах на свій розсуд належної їй частини будинку з відповідними надвірними будівлям, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Вирішуючи питання про наявність законних підстав для набуття права власності на ? частину домоволодіння суд виходить з насутпного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність. Згідно\~положень ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно розяснень наданих у п. 9 Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі Постанова ВССУ № 5 від 07.02.2014 року) при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Під час судового розгляду встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить ? частина домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, а іншою ? частиною вказаного домоволодіння позивач заволоділа добросовісно та користувалася на протязі тривалого часу, з 2000 року. Крім того, оцінюючи показання свідків суд вважає встановленим той факт, що позивач відкрито користується домоволодінням № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі в цілому, а не його частиною, що є очевидним для інших осіб. Факт знаходження майна у володінні позивача вона не приховує, ставиться до всього домоволодіння в цілому як до власного, доглядає за будинком, підтримує його в придатному для проживання стані, вживає необхідних заходів для утримання його в належному стані. Позивач проживає у вищезазначеному домоволодінні безперервно більше десяти років, а саме з 2000 року. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що наявні усі підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на ? частину домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі. Однак, у звязку з тим, що позивачу на праві приватної власності вже належить ? частина домоволодіння № 81 по вул. Леваневського у м. Дніпрі, підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на зазначене домоволодіння в цілому не має, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 344 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial