Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON], який діє від імені [PERSON] за довіреністю звернувся до Святошинського районного суду м.Києва із позовними вимогами до [PERSON] якими просить звернути стягнення на частку [PERSON] у статутному капіталі ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» у розмірі 19,3525% номінальною вартістю 506391,00 грн., визнати за [PERSON] право власності на частку в статутному капіталі ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» та зобов»язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію [PERSON] як учасника ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» з часткою в розмірі 19,3525% номінальною вартістю 506391,00 грн. статутного капіталу. Свої вимоги обґрунтовує укладенням між [PERSON] та [PERSON] 24.04.2014 р. договору позики за яким відповідач зобов»язувався до 30.05.2014 р. повернути позивачу отримані від останнього грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США та 540000,00 грн., не поверненням цих грошових коштів, невиконанням відповідачем також і рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16.03.2015 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за цим договором позики у розмірі 3288065,00 грн., а також укладанням між цими ж сторонами окрім договору позики 24.04.2014 р. договору застави майнових прав за яким [PERSON] передав у заставу [PERSON] свою частку в статутному капіталі ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод». Також просить зобов»язати відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію [PERSON] як учасника ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» з часткою в розмірі 19,3525% номінальною вартістю 506391,00 грн. статутного капіталу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про місце та час судових засідань повідомлявся належним чином, заперечень по суті позовних вимог, а також клопотань щодо розгляду справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідач відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції, який повідомлявся про місце та час розгляду справи, не забезпечив явкою свого представника. Третя особа, яка повідомлялась про місце та час розгляду справи, не забезпечила явку свого представника. Директором ТДВ «БЕЛМЗ» [PERSON] до суду були надіслані письмові пояснення по суті позову та клопотання про розгляд справи за відсутністю свого представника. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує та надає пояснення щодо розміру у статутному капіталі ТДВ «БЕЛМЗ» [PERSON] - 19,3525% номінальною вартістю 506391,00 грн., яка повністю сформована і може бути передана третім особам, у тому числі [PERSON] Також повідомив, що [PERSON] неодноразово ініціювалось питання щодо надання згоди на відчуження належної йому частки на користь третіх осіб, а у даному випадку учасники товариства надали згоду на передачу частки належної [PERSON] у заставу [PERSON] . Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку розгляду. Суд при розгляді справи керується крім іншого принципом диспозитивності цивільного судочинства. Суд, заслухавши обґрунтування вимог представника позивача, з»ясувавши позицію третьої особи, перевіривши обставини доказами, вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають їх частковому задоволенню. Судом встановлено, що 24.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів за яким [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США та 540000,00 грн. із зобов»язанням останнього повернути грошові кошти у строк до 30.05.2014 р. зі сплатою 3% річних. Про отримання грошових коштів сторонами була складена розписка у якій сторонами також було зазначено і всі суттєві умови договору позики. У зв»язку із невиконанням [PERSON] умов договору позики, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16.03.2015 р. ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, позовні вимоги були задоволені, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3304949,00 грн. Рішення набрало законної сили 08 квітня 2015 р. Своїми позовними вимогами позивач просить визнати його право власності на майнові права відповідача, а саме на частку в статутному капіталі, яка була предметом договору застави. Суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно до тексту зазначеному у розписці в якій містяться всі суттєві умови договору позики, зазначено, що у разі «невозвратаденег» , слід розуміти як невиконання умов договору позики, «обвязуюсь переписати свою долю 19,6% ТДВ «БЄЛМЗ» на [PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Такими необхідними вимогами є: відсутність суперечностей з цим Кодексом, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; необхідний обсяг цивільної дієздатності особи, що вчиняє правочин; вільне виявлення волі; відповідність закону форми правочину; реальність настання наслідків за правочином. Згідно ч.1,2 ст.12 Закону України «Про заставу», у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). Статтею 13 цього Закону визначено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі . Щодо письмової форми правочину . Відповідно до ч.1 ,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Суд вважає, що досліджуваний правочин є договором застави майнових прав, оскільки містить усі суттєві умови його укладення, а саме найменування заставодавця, заставодержателя, розмір боргу, строк виконання зобов»язання, умову у разі невиконання основного договору про повернення грошового зобов»язання, опис предмета застави. Суд вважає, що указана доля в ТДВ «БЕЛМЗ» є доля [PERSON] у статутному капіталі ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод», оскільки абревіатура підприємства співпадає з його назвою, відповідає частці [PERSON] у статутному капіталі цього підприємства, а також за відсутності заперечень з цього приводу відповідача. Досліджуючи наданий суду доказ на укладення договору застави між сторонами, судом не було встановлено недодержання загальних вимог при укладанні правочину із застави майнових прав. Зокрема, договір застави укладений за відсутності суперечностей з нормами Цивільного Кодексу України, та не суперечить Закону України «Про заставу», обидві сторони були наділені цивільною дієздатністю, вільно виявляли свою волю, договір містив всі істотні умови договору застави, відповідав письмовій формі його укладення та мав на меті реальне настання наслідків. Статтею 572 ЦК України та ст.1 Закону України «Про заставу» визначено поняття застави, якою є право кредитора у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна. Статтею 2 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, яка випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу, тощо. Статтею 576 ЦК України та ст.4 Закону України «Про заставу» визначено поняття предмету застави, якою може бути будь-яке майно: річ, цінні папери, майнові права і яке може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Статтею 190 ЦК України визначено поняття майна, яким, як особливим об»єктом, вважаються: окрема річ, сукупність речей, а також майнові права, майнові обов»язки. Відповідно до ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України «Про господарські товариства», до товариства з додатковою відповідальністю застосовуються норми статей 4,11,52-64 цього Закону з урахуванням особливостей, передбачених даною статтею. Частинами 1,2 ст.53 цього Закону, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Згідно до п.4.3.4. Статуту «БЕЛМЗ», учасники мають право відчужувати належну їм частку у Статутному капіталі товариства у порядку встановленому законодавством та цим Статутом. Пунктом 5.5. Статуту ТДВ «БЕЛМЗ» передбачено, що передача частки (частини частки) Учасником третім особам можлива тільки після повного внесення ним частки і з дозволу Загальних зборів Учасників. При передачі частки (частини частки) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав і обов»язків, належних Учаснику. Таким чином, корпоративні права, виражені часткою у статутному капіталі товариства є майновими правами, які можуть бути відчужені учасником ТДВ «БЕЛМЗ» [PERSON] і, відповідно, можуть бути предметом застави. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.20 Закону України «Про заставу»,заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Судом встановлено, що відповідачем основне зобов»язання із повернення боргу не виконано, а тому позивач набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.23 Закону України «Про заставу», при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, суд задовольняє вимогу позивача щодо звернення стягнення на предмет застави яким є майнові права не шляхом визнання за ним права власності на ці майнові права, а шляхом переводу на позивача заставленого права. Що стосується вимоги про зобов»язання відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію [PERSON] як учасника ТзДВ «Бориславський експериментальний ливарно-механічний завод» слід зазначити, що суд ,

Outcome: partial