Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 травня 1999 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, так як у них часто виникають сварки та непорозуміння, що негативно впливає на їхню неповнолітню дитину. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне життя, примирення між ними та збереження сім'ї є неможливим. Майновий спір між сторонами відсутній. Між ними досягнуто угоду про утримання дитини та місця її проживання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позову підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та просила слухати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, вимоги позову визнав повністю, просив слухати справу в його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд визнає позовні вимоги повністю обґрунтованими з таких підстав. Судом встановлено, що 08 травня 199 року Ладижинським відділом РАЦС Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 45 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає разом із матір'ю. Сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння між подружжям. На даний час в сім'ї склалась ситуація, за якої фактично шлюбно-сімейні відносини припинились. Обоє наполягають на розірванні шлюбу. Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що кореспондується із ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, між ними відсутні взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, миритися вони не бажають, обоє наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В силу ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved