Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У грудні 2013р. [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0988га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтовування заявленого позову позивач вказує, що 10.08.1998 р. він придбав у [PERSON], за договором купівлі-продажу, посвідченого 10.08.1998р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] р.№ 2493, земельну ділянку, площею 0,0988 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зареєстрованого у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.08.1998р. за реєстровим № 3267. 10.08.1998 року, під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, він здійснив повний розрахунок з відповідачем, що підтверджується п.2 цього договору, згідно з яким продаж земельної ділянки був здійснений за 1000 грн., які одержані продавцем від покупця в день підписання угоди. На день укладання угоди від 10.08.1998 року спірна земельна ділянка, належала відповідачу [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Жовтневою районною Радою народних депутатів, згідно рішення 16 сесії 21 скликання Жовтневої районної Ради народних депутатів Миколаївської області від 20.11.1992 року № 14, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 621 від 12.03.1993 року. Згідно з п.6 договору купівлі-продажу від 10.08.1998 року ця угода є підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на землю. Далі зазначав, що в силу своєї юридичної необізнаності ним не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку - Державного акту на право приватної власності на землю. На теперішній час ним у встановленому законом порядку оформлена технічна документація для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Згідно з витягом з технічної документації від 23.07.2013 року нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 135395,52 грн. У відповідності до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0988 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], кадастровий № 4810136600:05:024:0019. Згідно з витягом із Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності- приватна. Оскільки на теперішній час йому відмовлено управлінням Держземагенства у видачі правовстановлюючого документу на землю, він вимушений звернутися до суду. Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, однак звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник позивача позов підтримала на підставах, викладених у заяві, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, однак направив заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував. Представники третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.2 розділу 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. А пунктом 10 вказаного Закону визначено, що документи, якими було засвідчено право власності або право користування земельною ділянкою, і які видані до вступу в силу цього Закону, є дійсними. У відповідності до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за № 1051, на підставі якого 01.01.2013 року втратила силу Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки і на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди» від 09.09.2009 року за № 1021, здійснення державної реєстрації майнових та інших прав, внесення записів про відмову державної реєстрації прав не відноситься до кола повноважень територіальних органів Дежземагенства, а можливо у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» на органи державної реєстрації прав, а саме Державну реєстраційну службу України та їх територіальних органів. З положень ст. 126 ЗК України вбачається, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється на підставі вимог, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження». У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку здійснюється після реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Із п.10 ст. 79-1 ЗК України вбачається, що після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі здійснюється державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку. Згідно з ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав є публічною та здійснюється органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Державна реєстраційна служба України). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.10.2013 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управляння юстиції Миколаївської області позивачу було відмовлено в державній реєстрації прав власності на земельну ділянку, площею 0,0988га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку- Державного акту на право приватної власності на землю, при цьому йому було рекомендовано вирішити це питання у судовому порядку. Тому позивач звернувся до суду з таким позовом. Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» вбачається, що державна реєстрація здійснюється на підставі таких документів, а саме: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданих на підставі вимог цього Закону ; свідоцтва про право власності , виданого органами приватизації наймачам жилих приміщень у державному і комунальному жилому фонді; державних актів про право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, які набули законної сили; інших документів, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно , пред'явлених органу державної реєстрації прав сумісно з заявою. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого 10.08.1998р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 2493 від 10.08.1998р., зареєстрованого у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.08.1998р. за р.№ 3267, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0988га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 10.08.1998 року, під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, він здійсним повний розрахунок з відповідачем, що підтверджується п.2 цього договору, згідно якого продаж земельної ділянки був здійснений за 1000грн., і гроші були одержані продавцем від покупця в день підписання угоди. На день укладання угоди від 10.08.1998 року спірна земельна ділянка, належала відповідачу [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Жовтневою районною Радою народних депутатів, згідно рішення 16 сесії 21 скликання Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області від 20.11.1992 року № 14, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 621 від 12.03.1993 року. Згідно п.6 договору купівлі-продажу від 10.08.1998 року ця угода є підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на землю. Як встановлено судом, позивачем не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку- Державного акту на право приватної власності на землю, однак на теперішній час, ним у встановленому законом порядку оформлена технічна документація для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. У відповідності до витягу з копії Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4800399492013 від 10.09.2013р. земельна ділянка, площею 0,0988га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON], кадастровий № 4810136600:05:024:0019. Згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 10.09.2013р. спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності- приватна. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved