Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

У грудні 2019 р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дев`ятий Вал» (далі по тексту - ОСББ «Дев`ятий Вал», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в розмірі 4 572 грн., штрафу в розмірі 2 102 грн., відшкодування матеріальних збитків в розмірі 3 555,42 грн. та моральної шкоди в розмірі 564 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. У січні 2005 р. в будинку [ADDRESS] створене ОСББ «Дев`ятий Вал», метою діяльності якого є утримання і використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів і внесків, передбачених законодавством та Статутом ОСББ. 13.11.2000 відповідач набула право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 82,30 кв.м., що розташована у вказаному будинку. Співвласники квартири [ADDRESS] , будучи членами ОСББ «Дев`ятий Вал», та маючи обов`язок сплачувати встановлені загальними зборами платежі, не здійснюють належних оплат згідно встановленого загальними зборами та погодженого всіма мешканцями кошторису. Особові рахунки співвласників цієї квартири розділені, тобто розділений і їх обов`язок по сплаті обов`язкових платежів. Незважаючи на неодноразові нагадування та направлення претензій, відповідачем не було сплачено грошову суму в розмірі 3 654,12 грн., тобто на день подання позову існує заборгованість в розмірі 4 572 грн. Також відповідач відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України має сплатити штраф, який позивач оцінює у розмірі мінімального прожиткового рівня, що становить 2102 грн. Окрім того, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань позивачу та майну інших співвласників були заподіяні збитки в розмірі 3555,42 грн. та моральна шкода, розмір якої розрахований виходячи з ймовірної кількості мешканців будинку (564) з розрахунку 1 грн. на одного мешканця. Моральна шкода полягає у моральних та фізичних навантаженнях, що обумовило порушення психоемоційної сфери, негативних психологічних переживаннях, невпевненості та тривозі з приводу майбутнього як у окремо взятого співвласника, та і загалом ОСББ. Ухвалою від 03.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідачем було подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка ухвалою суду від 21.02.2020 була залишена без задоволення. Відповідач [PERSON] позов не визнала та виклала свої заперечення проти вимог позивача у поданих до суду відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. На обґрунтування заперечень вказала, що у позовній заяві містяться суперечливі дані про розмір її заборгованості, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав нарахування заборгованості та її розміру, зокрема, не надано протоколів загальних зборів з додатками, які підтверджують встановлені тарифи. Її також не було ознайомлено з рішеннями загальних зборів. Рішенням суду від 18.12.2013 визнано незаконним рішення позивача про встановлення тарифу в розмірі 2,40 грн. за 1 кв.м. площі квартири, а її звернення з приводу перерахунку заборгованості позивач ігнорує. У позивача відсутні ремонтні та резервні фонди, до яких необхідно здійснювати відрахування. Всупереч доводам позову позивач направив відповідачу лише одну претензію з необґрунтованою сумою заборгованості. Статутом ОСББ не передбачено ані порядку сплати внесків, ані відповідальності за їх несвоєчасну оплату, а тому нараховані позивачем збитки та штраф не підлягають відшкодуванню. Позивачем не надано жодних підтверджень щодо заподіяння йому моральної шкоди, за яких обставин, та якими діями вона заподіяна, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди необґрунтовані та недоведені, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських послуг. Відповідачем також подана заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення боргу, який виник до січня 2017 р. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З позовної заяви вбачається, що 13.11.2000 [PERSON] набула право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 82,30 кв.м., розташованої у будинку [ADDRESS] . Вказана обставина відповідачем не оспорюється. У березні 2005 р. у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] відповідно до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 № 2866-ІІІ (далі - Закон № 2866-ІІІ) створене та зареєстроване ОСББ «Дев`ятий Вал». Метою створення ОСББ «Дев`ятий Вал» є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом (пункт 1 розділу ІІ Статуту ОСББ «Дев`ятий Вал»). Згідно пунктів 1, 2 розділу V Статуту ОСББ «Дев`ятий Вал» співвласник зокрема має право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Статутом об`єднання, та зобов`язаний виконувати передбачені Статутом обов`язки та рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень, дотримуватись правил користування приміщеннями, забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення, дотримуватись вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Рішеннями загальних зборів співвласників ОСББ «Дев`ятий Вал» від 03.06.2016 - 18.06.2016 (протокол № 2) був затверджений кошторис доходів та витрат об`єднання на 2016 рік, відповідно до якого розмір внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території становить 2,40 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири. З додатку до протоколу № 2 загальних зборів співвласників - листа голосування відповідача [PERSON] , вбачається, що за затвердження кошторису доходів та витрат об`єднання на 2016 р. вона не голосувала, проте вказана обставина не має значення для вирішення даної справи, оскільки рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (пункт 11 розділу ІІІ Статуту ОСББ «Дев`ятий Вал»). Як стверджує позивач, згідно рішень загальних зборів співвласників від 14.12.2016 - 29.12.2016 (протокол № 3), від 06.04.2019 - 20.04.2019 (протокол № 7) в подальші роки розмір внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території залишався незмінним і становив 2,40 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири. Суд відкидає як необґрунтовані доводи відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав нарахування заборгованості, оскільки факт затвердження рішеннями загальних зборів співвласників зазначеного у розрахунку розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території нею не спростований, доказів скасування прийнятих на зборах рішень чи визнання їх недійсними суду не надано. Є безпідставними і посилання відповідача на рішення судів у цивільній справі № 783/19586/13-ц (провадження в суді апеляційної інстанції № 22-ц/796/2982/2014), оскільки правовідносини, які були предметом дослідження у даній справі, не стосуються спірного періоду. Відповідно до звіту про фактичне виконання кошторису ОСББ «Дев`ятий Вал» за 2019 р. за рахунок внесків співвласників покриваються, зокрема, видатки на заробітну плату обслуговуючого персоналу, відрахування єдиного соціального внеску, на утримання правління та на обслуговування будинку та прибудинкової території (обслуговування та ремонт ліфтів, обслуговування хвіртки, домофонів, воріт, пожежної автоматики, вивіз сміття, електроенергія місць загального користування, банківське обслуговування, обслуговування інженерних мереж, дератизація та дезінфекція, господарчі товари, інвентар, обладнання, відеоспостереження, на ремонт будинку, на сплату податків, на благоустрій та озеленення, утримання службових квартир тощо). Судом встановлено, що з листопада 2016 р. [PERSON] взагалі не здійснює сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території. 18.08.2019 позивач направив відповідачу претензію-попередження з вимогою сплатити заборгованість протягом 7 календарних днів, однак претензія залишилась без реагування. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача по внесках на утримання будинку та прибудинкової території станом на 01.12.2019 становить 3 654,12 грн. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів)... Основні правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 № 2866-ІІІ (далі - Закон № 2866-ІІІ). Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Статтею 10 Закону № 2866-ІІІ визначено, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту тощо. Стаття 15 Закону № 2866-ІІІ покладає на співвласника обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. За приписом статті 20 Закону № 2866-ІІІ частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до статті 22 Закону № 2866-ІІІ для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналіз вищенаведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що співвласник в силу закону зобов`язаний сплачувати затверджені рішенням загальних зборів ОСББ внески і платежі на утримання спільного майна. Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом положень статей 19, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV № 1875-IV, які суд застосовує за аналогією закону, виконавець, виробникжитлово-комунальних послуг зобов`язаний щомісяця розраховувати розмір плати за надані житлово-комунальні послуги та надавати платіжний документ споживачу для сплати. Судом установлено, що позивач щомісяця надавав відповідачу рахунки на сплату комунальних послуг та інших платежів, які включали в тому числі і внесок на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 98,76 грн. Дані рахунки підлягали оплаті протягом 10 днів, але не пізніше 20 числа, однак оплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території відповідач не здійснювала. Отже ураховуючи встановлений судом факт порушення відповідачем покладених на нього законом зобов`язань по сплаті обов`язкових внесків, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, який здійснено на основі затвердженого у встановленому порядку розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території та пропорційно до загальної площі належної відповідачу частини квартири (41,15 кв.м.). Водночас відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заявлена до стягнення заборгованість виникла за період з листопада 2016 р. по листопад 2019 р. включно, а позов поданий 28.12.2019 (а не в січні 2020 р., як стверджує відповідач), тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Отже ураховуючи подання даного позову з пропущенням строків позовної давності щодо частини позовних вимог та не надання позивачем доказів поважності причин їх пропущення, суд застосовує позовну давність і визнає обґрунтованими вимоги про стягнення боргу за оплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, який утворився за період з 01.12.2016 по 30.11.2019, що згідно розрахунку становить 3 555,36 грн. (3 654,12 грн. - 98,76 грн.). У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за листопад 2016 р. в сумі 98,76 грн. суд відмовляє за спливом позовної давності. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідач [PERSON] не виконала грошове зобов`язання, а отже вона на вимогу кредитора зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з листопада 2016 р. по листопад 2019 його втрати від інфляції склали 704,56 грн., а три проценти річних за вказаний період прострочення - 213,32 грн. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Такими додатковими вимогами в даному випадку є штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України. Всупереч доводам відповідача до даних вимог застосовується не спеціальна, а загальна позовна давність у три роки. Водночас підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних суд не вбачає з огляду на наступне. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що відповідач заявила про застосування позовної давності, саме на неї покладається тягар доказування розміру вимог, заявлених поза межами строку позовної давності, однак такого розрахунку нею не надано. Оскільки у спірних правовідносинах індекс інфляції та три проценти річних нараховуються наростаючим підсумком, визначення розміру вимог, які знаходяться за межами позовної давності, потребує спеціальних знань, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості визначити її самостійно. За таких обставин суд покладає в обґрунтування свого рішення розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, наданий позивачем. Окрім заборгованості по внесках, індексу інфляції та трьох процентів річних, позивачем також заявлено вимоги про стягнення штрафу та відшкодування майнових збитків і моральної шкоди, підстав для задоволення яких судом не встановлено. Так, за положеннями статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина 1 статті 547 ЦК України). Відповідно до статті 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Зміст наведених норм цивільного закону свідчить про те, що неустойка(пеня, штраф) може нараховуватись лише в тому випадку, якщо її сплата передбачена законом або договором. Договірні відносини між сторонами відсутні, Статут ОСББ «Дев`ятий Вал» не передбачає сплату неустойки за порушення співвласником зобов`язання по сплаті внесків і на жодні положення закону, якими передбачена її сплата, позивач не послався, а відтак вимоги про стягнення штрафу є необгрунтованими. Позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання по сплаті обов`язкових внесків впродовж трьох років йому завдано реальних збитків, які ним розраховані виходячи з частки загального річного об`єму витрат об`єднання, яка припадає на відповідача. Право на відшкодування збитків та моральної шкоди, які були заподіяні порушенням зобов`язання, передбачене нормами статей 611, 612 ЦК України. За положеннями статті 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З аналізу зазначеної норми матеріального закону вбачається, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення реальних збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) реальних (підтверджених) збитків, тобто втрат майнового характеру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини порушника. Проте позивачем не надано жодних доказів наявності реальних збитків, завданих невиконанням відповідачем зобов`язання, а здійснений ним розрахунок є неправовим вільним трактуванням поняття збитків, який не має нічого спільного із законом. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для однозначного висновку, що юридична особа може претендувати на відшкодування моральної шкоди лише у випадку задоволення її диффамаційного позову про захист ділової репутації, а відтак заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах є очевидно необґрунтованим і неприйнятним з огляду на законодавство. Що стосується посилань позивача на те, що відповідач завдала моральної шкоди усім мешканцям будинку, то слід зазначити наступне. За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Такі ж норми містяться і у статтях 15, 15 ЦК України. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК України). Відтак ураховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, в тому числі і в інтересах невизначеного кола мешканців будинку, заявлені ОСББ «Дев`ятий Вал», яке не уповноважене діяти від їх імені, підстави для їх задоволення відсутні. Отже огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення закону суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСББ «Дев`ятий Вал» до [PERSON] в загальному розмірі 4 473,24 грн., що включає основну заборгованість в сумі 3 555,36 грн., індекс інфляції в сумі 704,56 грн. та три проценти річних в сумі 213,32 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 13 793,42 грн. і поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Позов задоволено на 4 473,24 грн., тобто на 32% від заявлених вимог (4 473,24 х100/13 793,42), а тому суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 574,72 грн. (4 921х32%). На підставі викладеного,

Outcome: partial