Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 15 вересня 2005 року з відповідачем зареєстрували шлюб. Після укладення шлюбу сторони проживали разом за адресою: [ADDRESS]. З початку 2017 року спільне життя між сторонами розпочало погіршуватися, що призвело до розірвання шлюбу. [INFO] у сторін народилась дитина, [PERSON] Після народження дитини відповідач переїхав проживати в іншу місцевість. З 2008 року [PERSON] не спілкується з дитиною, не проявляє ініціативи у такому спілкуванні, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не бере участі у вихованні дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не турбується про стан дитини, не сплачує коштів на утримання дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою, дідом та бабою дитини. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. З урахуванням вищезазначеного, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні представники позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, відзив на позов не подав, відповідно суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представники позивачки не заперечують проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти позову, вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS], тобто з позивачкою проживають на одній вулиці. Окрім цього є головою вуличного комітету цієї вулиці. Сторони у цій справі раніше проживали за адресою: [ADDRESS]. Сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу у них народилась дитина. Після народження дитини батько залишив сім'ю та з того часу дитину не навідує, вихованням не займається. Дитину виховує позивачка, дід та баба. Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом установлено, що у сторін є дитина, [PERSON], [INFO] (а. с. 9). [PERSON] проживає з позивачкою, дідом та бабою (а. с. 10). Згідно з характеристикою комунального закладу «Долинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 ім. А.С. Макаренка» Долинської районної ради Кіровоградської області, [PERSON] характеризується позитивно. Вихованням дитини займається мати, дід та баба. Батько не бере участі у навчанні дитини, не відвідує школу, не допомагає у підготовці дитини до школи, не відвідує шкільні заходи за участю дитини, не бере участі у позашкільному розвитку дитини (а. с. 11). Висновком органу опіки та піклування - Долинської районної державної адміністрації Кіровоградської області встановлено наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дитини [PERSON], [INFO], оскільки відповідач не бере будь-якої участі у вихованні дитини, не піклуються про неї, не займається вихованням. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до викладеного, суд уважає доведеним той факт, що відповідач у справі [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме ухиляється від виконання обов'язків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Об'єктивних причин за яких [PERSON] не виконував покладені на нього батьківські обов'язки судом не встановлено. З вищезазначеного можливо зробити висновок про те, що [PERSON] свідомо, умисно нехтував покладеними на нього батьківськими обов'язками та має бути позбавлений батьківських прав. За змістом ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з чч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено, що у відповідача [PERSON] є дитина щодо якої суд уважає є підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина сторін зважаючи на її вік, а саме те, що вона є малолітньою, навчається у школі, відповідно має незадовільне матеріальне становище, що суд враховує при визначенні розміру аліментів. Суд уважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів відповідає фактичним обставинам справи, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву пред'явлено до суду 21 грудня 2018 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, суд дійшов висновку про задоволення цього позову. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За змістом чч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлений у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, у місячному розмірі з 1 січня - 1600 грн. З огляду на вищезазначене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн, а також на користь позивачки 640 грн понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved