Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У грудні 2020 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 19.10.1998 року житловим відділом Каховської районної державної адміністрації Херсонської області вони є власниками квартири [ADDRESS] . В даній квартирі, крім них, зареєстрований [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2000 року. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають перешкоди в користуванні житловою площею, а саме проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується. У зв`язку з чим, позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.12.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивачі не з`явилися, заявами від 11.01.2021 року та 19.01.2021 року просили розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та виклик до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - kh.ks.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 19.10.1998 року житловим відділом Каховської районної державної адміністрації Херсонської області, квартира [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З довідки Тавричанської сільської ради №545 від 14.12.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , та має склад сім`ї чоловік [PERSON] , син [PERSON] , зареєстрований, але з 2000 року фактично не проживає. Відповідно до копій квитанції позивачі сплачують комунальні послуги. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлені законом строки та не приймає участі в утриманні житла, позивачі просять усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття його з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність відповідача [PERSON] , у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується довідкою сільської ради. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] належить право власності на 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] . Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинок (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як слідує з аналізу вказаних норм цивільного і житлового законодавства, відповідач [PERSON] , який є співвласником квартири [ADDRESS] , та тривалий час не проживає в квартирі, не може бути позбавлений права користування квартирою за позовом іншого співвласника квартири, оскільки право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому будь-які правові підстави для визнання його втратившим право користування жилим приміщенням, відсутні. Право на користування квартирою [ADDRESS] , гарантовано відповідачу ст.ст. 369, 383 ЦК України. З огляду на викладене, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , слід відмовити. Що ж до посилань позивачів з приводу того, що відповідач не надає коштів на утримання квартири, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Обов`язок по оплаті співвласником квартири житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території передбачений ст. 360 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до ст. 1191 ЦК України, позивач має право зворотньої вимоги.

Outcome: dismissed