Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди, компансації витрат на правову допомогу, зазначивши, що вона перебуває у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» з 01.05.2003 року по теперішній час. У звязку з тим, що відповідач з грудня 2014 року по теперішній час не розрахувався з нею у ПАТ «Азовзагальмаш» утворилась заборгованість перед нею з виплати заробітної плати в розмірі 19856,99 грн. В звязку з викладеним просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 19856,99 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 1851,39 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., оскільки вважає, що діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода, бо було грубо порушено її право на отримання заробітної плати, а також витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн. Надалі позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог, де просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за період з січня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 21266,98 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з затримкою їх виплати у розмірі 1492,90 грн., в іншій частині вимог просила залишити без змін, задовольнити. Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Разом з тим, надав суду заперечення на позов, де визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 21266,98 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку в розмірі 1492,90 грн. Позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди та компенсації витрат на правову допомогу не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації, моральної шкоди та компенсації витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш», з 05.01.2003 року по теперішній час, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки від 11.01.2015 р. № 238/600 , заборгованість по заробітній платі перед позивачкою з урахуванням обов'язкових податків та інших утримань складає 21266,98 грн., розрахунок з позивачкою не проведений по теперішній час. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачкою заборгованість по заробітній платі в розмірі 21266,98 гривень з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо вимог позивачки про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з затримкою їх виплати, то суд керується наступними положеннями. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати. Так, згідно розрахунку відповідача розмір компенсації складає 1492,90 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, оскільки вона перебувала у скрутному матеріальному становищі, через невиплату відповідачем зароблених нею коштів, все це потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя , між тим, розмір визначений позивачкою у 1000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 350,00 грн. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 292,32 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію. Перевіряючи обґрунтованість нарахованих та сплачених позивачем витрат на правову допомогу адвокату суд зауважує, що в акті прийому передачі серед наданих послуг значиться складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи та проведення розрахунку середнього заробітку. При цьому вартість вказаних послуг згідно акту загалом становить 146,16 грн. Проте позивачкою не надано доказів виконання адвокатом вказаних видів робіт (послуг), не представлено доказів звернення із адвокатським запитом до відповідача та не додано до позову отриманих від відповідача відомостей на адвокатський запит, розрахунку середнього заробітку. Згідно вимог статті 11, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, зменшивши їх на 146,16 грн., як фактично не надані та недоведені. У звязку із цим розмір фактично понесених та доведених витрат на адвоката становить 146,16 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 192,92 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 744,12 грн.

Outcome: partial