Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

у грудні 2017 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначив, що з 1988 року він працював на комунальному підприємстві « Дніпротепломережі» , яке згодом було реорганізоване в Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на посаді оператора котельної 3-го розряду Лівобережного теплового району. У зв»язку з припиненням експлуатації котельні по просп.. Мануйлівському 29 у м. Дніпрі, позивач 31.10.2017 року звернувся до директора підприємства із заявою про працевлаштування , оскільки з наказом про скорочення штату позивача не ознайомили. від усної пропозиції щодо переведення на тимчасову роботу в котельну по вул.. Артеківська, 24 позивач відмовився зважаючи на зміну трудового договору та небезпечні умови праці. Позивач зазначає, що 21.11.2017 року у відділі кадрів підприємства його було ознайомлено з наказом про скорочення, повного переліку вакантних посад у письмовому вигляді запропоновано не було, тому на звороті наказу про скорочення дав письмову згоду на переведення на роботу в котельну по вул.. Артеківська, 24 оператором котельні. Позивач також вказує, що під загрозою звільнення за невиконання розпорядження він був змушений вийти на роботу, проте 28.11.2017 року подав заяву про вимушене звільнення на підставі п.3 ст. 38 КзпП України у звязку із зміною трудового договору з постійної праці на тимчасову із небезпечними умовами праці. Після ознайомлення 21.11.17 року з наказом про скорочення штату та надання згоди на переведення на вакантну посаду слюсаря КВПіА, замість наказу про відповідне переведення , 22 .11.17 року позивачу було вручено розпорядження №23/п про примусове переведення в котельну по вул.. Артеківська, 24 для заміщення відсутнього працівника. 30.11.2017 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України з повним розрахунком. Позивач вважає, що звільнення з роботи є незаконним, оскільки позивачу було запропоновано роботу з небезпечними умовами праці, а також запропоновано переведення з постійної роботи на тимчасову, що стало підставою для відмови від запропонованої роботи. Крім того, позивачу не були запропоновані інші посади операторів котельні в Лівобережному тепловому районі, які були вільними на час скорочення цієї посади. Зважаючи на викладене вище, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати незаконним переведення на тимчасову роботу на посаду у котельну по вул.. Артеківська, 24 у м. Дніпрі з порушенням трудового договору і відмови у працевлаштуванні при скороченні штату працівників; поновити на роботі на посаді оператора котельної 3-го розряду Лівобережного теплового району підприємства «Теплоенерго» з урахуванням згоди на переведення при скороченні штату працівників на одну з вакансій, що були наявними станом до 22 січня 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2018 по день розгляду справи. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач працював на посаді оператора котельної 3-го розряду Лівобережного теплового району КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради з 14.09.2016 року. На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №831 від 14.11.2017 року та наказу директора КП «Теплоенерго» дніпровської міської ради було припинено експлуатацію котельні по вул.. Мануйлівській, 29 та виконано її консервацію, у зв»язку з чим було видано наказ про скорочення штатного розпису №621, яким з 22.01.2018 року скорочено робітників ТР «Лівобережний» КП «Теплоенерго», у тому числі 5 од. операторів котельні 3 розряду з годинними тарифними ставками згідно штатного розпису та 3 од. оператора котельні 3 розряду з годинними тарифними ставками згідно штатного розпису. 21.11.2017 року начальник відділу кадрів КП «Теплоенерго» ознайомила позивача з наказом про скорочення , а також з переліком всіх наявних вакантних посад, від яких [PERSON] к.Г. відмовився. Після припинення експлуатації та консервації котельні, розташованої по вул. Мануйлівській, 29 у м. Дніпрі начальником Лівобережного теплового району [PERSON] було додатково запропоновано позивачі вільні у зазначеному періоді вакантні посади, а саме: оператора котельні 3 розряду по вул.. Батумській, 21д; по вул.. Березинська, проте позивач відмовився від вказаних вакансій. Що стосується вакансії слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики на КП «Теплоенерго» то вона була вільною, проте ця вакансія є тимчасовою на час опалювального періоду 2017-2018 року. Крім того у [PERSON] відсутнє посвідчення на право обслуговування та ремонту КВПтаА, навчання він не проходив. 22.11.2017 року згідно Наказу №619 від 15.11.2017 року «Про припинення консервації та експлуатації котельні за адресою просп.. Мануйлівський, 29», а також для заміщення відсутнього працівника оператора котельні , начальником Лівобережного теплового району було видане розпорядження про переміщення [PERSON] оператора 3 розряду до котельні по вул.. Артеківська, 24 та цього ж дня позивач приступив до роботи, з ним був проведений первинний інструктаж майстром котельні по вул.. Артеківській, 24 та для проходження стажування , теоретичного та практичного навчання небезпечним умовам роботи і питання пожежної безпеки позивач був закріплений за майстром [PERSON] 28 .11.2017 року від позивача надійшла заява про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Представник відповідача зазначає, що через безвідповідальне ставлення [PERSON] про звільнення не повідомив начальника підприємства, будь-якого упередженого ставлення з боку керівництва КП «Теплоенеро» до позивача не було, як і загрози про застосування дисциплінарного стягнення, про які в позові вказує позивач. Зважаючи на безпідставність заявленого позову, представник відповідача просить позов залишити без задоволення. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач був прийнятий на роботу на посаду оператора 3-го розряду Лівобережного теплового району КП «Теплоенерго». Дніпровської міської ради, згідно наказу №282к від 13.09.2016 року. На підставі рішення виконавчого комітету дніпровської міської ради №831 від 14.11.2017 року «Про визначення виконання послуг із централізованого опалення житлових будинків по просп.. Мануйлівському, 21,23, 25 та вул.. Ближній, 33», наказу директора КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради №619 від 15.11.2017 року було припинено експлуатацію котельні за адресою: м. Дніпро, , просп.. Мануйлівський, 29 та виконано її консервацію, зобов»язано начальника ВОП та ЗП огородник Л.В. скоротити штатний розклад по котельні, розташованої по просп.. Мануйлівський, 29 у м. Дніпрі та начальника відділу кадрів зобовязано провести скорочення штатного персоналу. Наказом КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради № 619 від 15.11.2017 року «Про скорочення штатного розпису» з 22.01.2018 року в штатному розписі робітників ТР «Лівобережний» КП «Теплоенерго» скорочено : 5 од. операторів котельні 3 розряду з годинними тарифними ставками згідно штатного розпису; 3од. оператора котельні ( на опалювальний період) 3 розряду з годинними тарифними ставками згідно штатного розпису; 1 од. апаратника хімводоочищення 2 розряду з годинною тарифною ставкою згідно штатного розпису. 21.11.2017 року позивача було ознайомлено з наказом про скорочення штату, а також переліком вакантних посад, а саме: оператора котельні 2 розряду на час опалювального періоду 2017-2018 роки; оператора котельні 3 розряду на час опалювального періоду 2017-2018 р; слюсаря з КВПіа 5 розряду на час опалювального періоду 2017-2018 р; електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування на час опалювального періоду 2017-2018 р 5 розряду т.р. №1; слюсаря - ремонтника на час опалювального періоду 2017-2018 р.р.№5; слюсаря-ремонтника на час опалювального періоду 2017-2018р.р.. т.р. №1; прибиральника виробничих приміщень на час опалювального періоду 2017-2018 р.р. , проте позивач від вказаних вакансій відмовився. 28.11.2017 року [PERSON] приступив до тимчасової роботи для заміщення відсутнього працівника оператора котельні у звязку з чим начальником Лівобережного теплового району було видане розпорядження про переміщення [PERSON] оператора 3 розряду до котельні по вул.. Артеківська, 24 м. Дніпро. Того ж дня, 28.11.2017 року позивач подав заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КзпП України у звязку з порушенням працедавцем КЗпП України, а саме: зміною трудового договору з постійної праці на тимчасову та з небезпечними умовами праці. Наказом №496к від 30.11.2017 року позивача було звільнено з роботи за ч.3 ст. 38 КзпП України. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У частині другій статті 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. З матеріалів справи убачається, що розпорядженням №23 /л від 22.11.2017 року по Лівобережному тепловому району внесено зміни до розпорядження №23л/від 22.11.2017 року по Лівобережному тепловому району та замінено слово «перевести» на перемістити [PERSON] оператора котельні 3 розряду на котельню за адресою вул.. Артеківська, 24, згідно наказу №619 від 15.11.2017 року «Про припинення експлуатації та консервацію котельні за адресою: просп. Мануйлівський, 29». Суд вважає, що розпорядження про переміщення [PERSON] з оператора котельні 3 розряду по прав. Мануйлівському, 29 на котельню за адресою вул.. Артеківська, 24, видано з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відбулась зміна істотних умов праці: а саме: зміна трудового договору з постійної праці на тимчасову роботу з небезпечними умовами праці. . Відповідно до п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду садами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у звязку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за два місяці про наступне звільнення. Статтею 42 КЗпП України встановлено, що за рівних умов продуктивності праці та кваліфікації переважне право залишитися на роботі мають: 1) сімейні за наявності двох і більше утриманців; 2) особи, у сімї яких немає інших працівників із самостійним заробітком; працівників із тривалим безперервним стажем роботі на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівники, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; 5) учасники бойових дій, інваліди війни та особи. на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII; 6) автори винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівники, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особи з числа депортованих з України протягом пяти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівники з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову службу) , - протягом двох років із дня звільнення їх із служби. Суд вважає, що при звільненні позивача з посади у звязку із скороченням штату відповідачем не було дотримано ст. 49-2 КзпП України, яка передбачає одночасне попередження працівника про звільнення пропозицію про надання йому іншої роботи. І тільки у випадку відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, проводиться звільнення. З матеріалів справи убачається, що на час попередження позивача про скорочення чисельності працівників, у тому числі в проміжок часу до його звільнення, в тепловому районі «Лівобережний» підприємства КП «Теплоенерго» були наявні посади оператора котельні III розряду (а.с. 249) та слюсаря КВПіА на роботу на постійній основі, проте позивачу вони запропоновані не були, у звязку з чим позивач змушений був в подальшому звільнитися з посади за ч.3 ст. 38 КзпП України. Матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача з усіма вакантними посадами на підприємстві, які існували на час звільнення. Повідомлення особи в усій формі про вакантні посади суперечить чинному законодавству України. Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням норм КЗпП України, суд вважає, що позивача слід поновити на роботі на посаді оператора котельні 3-го розряду Лівобережного теплового району підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 року по 12.06.2018 року у розмірі 14\~743, 92 грн, виходячи з наступного: : 213, 68 грн (середньоденна заробітна плата) х 69 (кількість робочих днів за період з з 01.03.2018 року по 12.06.2018 року=14\~743, 92 грн).

Outcome: partial