Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, який в подальшому було уточнено заявою від 28 вересня 2017 року, до [PERSON] про визначення розміру заборгованості по аліментам в розмірі 79073,95 грн. та стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну виплату аліментів у розмірі 79073,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого заборгованість по сплаті аліментів за період з 28 листопада 2014 року по 31 листопада 2016 року складає 79073,95 грн. Крім того, посилаючись на ч.1 ст.196 СК України вважає, що відповідач повинен сплатити їй пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 79073,95 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказував на той факт, що пеня утворилась за відсутності вини відповідача, що повністю виключає підстави для її стягнення. Так, органами ДВС втрачено оригінал виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача, постанов про відкриття виконавчого провадження за новим місцем роботи відповідача надіслано не було. Таким чином, відповідач не вчиняв жодних дій щодо запобігання стягнення аліментів у примусового порядку. Також, вказує на те, що позивач невірно визначив розмір пені та розмір заборгованості по аліментам, посилаючись на правову позицію ВСУ, сформовану по справі №6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року. Крім того, вказував на те, що відповідач у період виникнення заборгованості добровільно частково надавав кошти на утримання дитини. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], до його повноліття, у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку, наданої відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заборгованість по аліментним платежам за вищезазначеним виконавчим листом, станом на 25 березня 2016 року, становить 20766,51 грн., який розраховуюся державним виконавцем за період з 28 листопада 2014 року по 25 березня 2016 року. У судовому засіданні відповідачем було визнано, що аліменти за вищезазначеним рішенням суду в повному обсязі виплачено не було, втім між сторонами вбачається спір з-приводу розміру заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо визначення розміру заборгованості по аліментам суд керується наступним: Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України). Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як вбачається з розрахунків, наданих позивачкою, заробітна плата відповідача складає 352820,11 грн., інші нарахування - 80278,04 грн., розмір аліментів, що підлягав сплаті - 144214,41 грн., сума фактично сплачених аліментів - 74119,72 грн., борг по аліментам - 79073,95 грн., пеня за весь час прострочення - 707952,42 грн. Втім, перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку про їх неправильність. Так, загальна сума заробітної плати складає 322056,11 грн., а тому розмір аліментів, що підлягав сплаті, складає 134111,38 грн. (322056,11 грн. + 80278,04 грн.)/3. Так, враховуючи суму фактично сплачених аліментів, суд приходить до висновку про те, що сума заборгованості по аліментам складає 59991,66 грн. (134111,38 грн. - 74119,72 грн.) При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про часткове погашення заборгованості по аліментам, оскільки вони документально підтверджені не були. Стосовно стягнення пені в наслідок несплати аліментів у загальному розмірі 79073 грн. 95 коп., суд керується наступним. Як вбачається з матеріалів уточненої позовної заяви, позивач просить стягнути на її користь пеню у розмірі 79073 грн. 95 коп. Відповідач у судовому засіданні визнав розрахунок розміру пені за аліментами, наданий позивачкою, помилковим та зазначив, що неустойку потрібно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та від 16 березня 2016 року у справі N 6-300цс16 (Постанова N 6-300цс16), відповідно до якого за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правова позиція у справі № 572/1762/15-ц, викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року вказує на те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Тобто, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому у вищезазначеній постанові ВС зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постанові ВСУ від 01 липня 2015 року справі N 6-94цс15 (Постанова N 6-94цс15) та наступних постановах. Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висвітленої у постановах ВСУ від 01 липня 2015 року (справа N 6-94цс15). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положення постанови Верхового Суду № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року. Відповідно до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, враховуючи той факт, що неустойка зі сплати аліментів за період з 28 листопада 2014 року по 29 грудня 2016 року не може бути більше суми заборгованості по сплаті аліментів, пеня підлягає зменшенню до 59991,66 грн. Крім того, суд приймає до уваги, те що у відповідача на утриманні є також діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких витрачаються значні кошти, дружина відповідача знаходиться у безоплатній відпустці по догляду за дитиною, відповідач перебуває на диспансерному обліку у кардіолога та потребує постійного лікування. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тому, суд, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 196 СК України та обставин справи, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої неустойки (пені) з 59991,66 грн. до 25000 грн., що буде справедливим по відношенню до обох сторін. Таким чином, оскільки відповідач є повнолітнім, працездатним чоловіком, про існування обов'язку щодо сплати аліментів знав, частково сплачував аліменти, але щомісячно та в повному обсязі його не виконував, доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості суду не надав, має інших утриманців, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача частково задовольнити та визначити розмір заборгованості по аліментах на дитину [PERSON], що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 599991,66 грн. та стягнути неустойку за прострочення спати аліментів у розмірі 25000 грн. Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому,

Outcome: partial