overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд визнати недієздатним [PERSON], [INFO], який є її рідним братом. Обґрунтовуючи подану заяву заявниця зазначила, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, останній перебуває на обліку в ПНД Печерського району м. Києва. Посилаючись на те, що внаслідок хвороби [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, просила суд ухвалити рішення про визнання [PERSON] недієздатним та призначити її опікуном останнього. В судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, направили суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є рідним братом заявниці та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 3 від 02 січня 2014 року [PERSON] виявляє ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (травматико-інфекційно-судинно-інтокси каційного) генезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (згідно з МКХ-10, шифр F 07.9), яке ускладнене алкоголізацією. Наявні у [PERSON] психічні розлади істотно впливають на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними, обмежуючи цю здатність. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи те, що згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, у [PERSON] наявні психічні розлади, які істотно впливають на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними, обмежуючи цю здатність, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] обмежено дієздатним. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/01-57/В-06 від 14 січня 2014 року, як органу опіки та піклування, Печерська РДА в м. Києві просить суд призначити [PERSON], [INFO] піклувальником свого брата [PERSON], [INFO]. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON], за станом здоров`я може бути піклувальником, характеризується позитивно, тому суд вважає можливим задовольнити подання про призначення її піклувальником [PERSON]

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй, документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК №004758 від 25.09.1997 року, виданого Вознесенською селищною радою народних депутатів, яким оформлено право приватної власності на земельну ділянку площею 0,04 гектарів, що розташовані на території СВТ «Южний», [ADDRESS], оскільки в тексті невірно зазначено прізвище, ім'я та по-батькові власника, що перешкоджає заявнику належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку. Заявник у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності вимоги заяви підтримала. Вивчивши доводи заяви, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, заявник є власником земельної ділянки площею 0,04 гектарів, що розташована на території СВТ «Южний», [ADDRESS], відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК №004758 від 25.09.1997 року, виданого Вознесенською селищною радою народних депутатів, копія якого наявна в матеріалах справи. 23 вересня 2013 року у заявника виникла необхідність оформити право власності на вищевказану земельну ділянку, а також на розташований на її території садовий будинок, у зв'язку з чим остання звернулася із відповідними заявами до Державного реєстратора прав на нерухоме майно. Проте, у відповідь [PERSON] отримала рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Так, з рішення держаного реєстратора №6657917та №6658550 від 10.10.2013 року вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-МК №004758 від 25.09.1997 року, виданий Вознесенською селищною радою народних депутатів, видано на ім'я [PERSON], а із відповідною заявою про визнання права власності, згідно паспортних даних особи, звернулася [PERSON]. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність невідповідностей в написанні прізвища та ім'я по-батькові заявниці у зазначеному правовстановлюючому документі та приймає до уваги, що такі невідповідності чинять перешкоди для можливості вільно розпоряджатися вказаною земельною ділянкою з допоміжними господарськими прибудовами, що розташовані на її території. У відповідності до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд встановлює факт належності правовстановлюючого документу особі, ім'я якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За викладеного, суд вважає, що факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК №004758 від 25.09.1997 року, виданого Вознесенською селищною радою народних депутатів, яким закріплюється право приватної власності на земельну ділянку площею 0,04 гектарів, що розташована на території СВТ «Южний», [ADDRESS], є підтвердженим. Таким чином вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] в якій просила розірвати шлюб, зареєстрований 27 квітня 2012 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за № 154. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені та відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та місця проживання дитини не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засідання позов визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ст.ст. 110-112,114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їхньої дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України, відповідачу слід залишити прізвище - [PERSON] . У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн., щомісячно, до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Вислухавши посилання відповідача, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, з 1997 року сторони проживали однією сім'єю, шлюб не зареєстровано, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] який в теперішній час проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], проте, як зазначала в заяві позивач, матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дитини не надає, участі у вихованні та фізичному розвитку дитини не приймає. Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько неповнолітнього [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину, проте матеріальної допомоги, для задоволення її розумних та фізичних потреб в достатньому обсязі не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між позивачем і відповідачем досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з часу пред'явлення вимог - 17.10.2013 року, до повноліття дитини. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], який в подальшому уточнила та просила суд стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2013 року до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбних стосунках починаючи з 23.02.2002 року та на даний момент позивачем подано заяву до Центрального районного суду м. Миколаєва про розірвання шлюбу, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис №2487. Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проте матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дитини не надає. Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач як батько неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину, проте матеріальної допомоги, достатньої для задоволення її розумних потреб, добровільно не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між позивачем і відповідачем досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати, що була узгоджена сторонами - 23.12.2013 року, до повноліття дитини. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідачки є її дітьми. З 2008 року вона живе окремо від дітей. Дочки за нею не доглядають, допомоги не надають. Позивачка власного житла не має, пенсіонерка, хворіє, отримує невелику пенсію, якої недостатньо для задоволення її потреб. Інших доходів позивачка не має, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідачки матеріальної допомоги на її утримання не надають, у зв'язку з чим вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Просила стягнути з відповідачок аліменти на своє утримання в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця довічно. 13 березня 2014 року позивачка в судовому засіданні змінила вимоги, просила стягнути з відповідачок аліменти на свою користь в розмірі 500 грн. з кожної щомісячно. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що не має можливості надавати матеріальну допомогу матері, оскільки сама не працює у зв'язку з хворобою очей та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про згоду на виплату аліментів на утримання матері у розмірі 500 грн. щомісячно. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір'ю повнолітніх дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с. 8, 39). Позивачка вказує, що живе сама, хворіє, власного житла не має, у зв'язку з чим вимушена орендувати житло, однак їй не вистачає пенсії на всі потреби. З матеріалів справи вбачається, що на день розгляду справи [PERSON] виповнилося 66 роки, що підтверджується паспортом громадянина України, та є особою пенсійного віку, що підтверджується відповідним посвідченням. (а.с. 2-4, 29). Згідно ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Розглядаючи позов, суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. Так, позивачка є пенсіонеркою, не працює, додаткового доходу не має, відповідачка [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, згодна надавати позивачці матеріальну допомогу, відповідачка [PERSON] не працює, доходів не має, страждає на захворювання очей. (а.с.40, 32). За таких обставин, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі на користь та утримання матері з [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісяця, оскільки вона позов визнала та згодна платити саме цю суму на утримання матері, а з [PERSON] - 300 грн. щомісяця, оскільки вона офіційно не працює, страждає на захворювання очей, діагноз: травматичний мідріаз правого ока, помутніння рогівки, подвивих хрусталіка, хоріоретинальна дистрофія правого ока.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У жовтні 2013 року Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що [PERSON] 20 грудня 2012 року уклала кредитний договір № R53100373631В з ПАТ «ВТБ БАНК» та отримала кредит в сумі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% на рік, з кінцевим терміном повернення до 20.12.2015 року. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі та згідно з п.3.4 Кредитного договору повернення кредиту та процентів відбувається щомісячно відповідно Графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Проте, відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 72 708,54 грн., що складається: з заборгованості за сумою кредиту - 42 059,34 грн., суми простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 7279,21 грн., суми прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції - 7159,90 грн., суми непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 28.08.2013 р. до 26.09.2013 р. - 1012,98 грн., суми нарахованої комісії за обслуговування кредиту за період з 01.08.2013 р. до 31.08.2013 р. - 845,00 грн., суми простроченої комісії за обслуговування кредиту а період з 01.01.2013 р. до 31.07.2013 р. - 5915,00 грн., пені за прострочення кредиту згідно з кредитним договором - 4164,30 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків згідно з кредитним договором - 4132,16 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту згідно ст.625 ЦК України - 70,49 грн., трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків згідно ст.625 ЦК України - 70,16 грн. Рішенням Жданівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2013 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі позивач - Банк просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального законів. Зокрема вказує, що відповідно до п.п. 5.2.2 Кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з дати відправлення позивальнику відповідного повідомлення Банку з вимогою дострокового повернення кредиту або інші строки, передбачені умовами цього Договору. Як вбачається з даного підпункту, якщо Банк вирішив вимагати дострокового повернення заборгованості в позасудовому порядку відповідно до умов Кредитного договору, то в такому разі,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У жовтні 2013 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 20 вересня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Сторони поживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є постійні сімейні сварки та відсутність взаєморозуміння; різні погляди на життя. Вважає, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. На підставі викладеного просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відпові - дачем [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, шлюб розірвати, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що в справі є належні докази. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне: Сторони по справі одружилися 20 вересня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений актовий запис № 4; місцем реєстрації шлюбу є виконавчий комітет Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 13 вересня 2013 року , яке було видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області. Шлюбні відносини сторони фактично припинили. Причиною розпаду сім»ї є несумісність характерів, різні погляди на життя та на ведення домашнього господарства. Спільне господарство між сторонами не ведеться, проживають окремо. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2011 року, від даного шлюбу дітей не має. Вказувала, що одруження з відповідачем видалося невдалим. Між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення сімейного господарства. У зв'язку цим сторони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу, суперечить її інтересам. Спору щодо розподілу майна сторони на даний час не мають. Позивач у судове засідання не з'явилась. Надіслала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити його з підстав наведених в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин. Про день та час розгляду була повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони по справі зареєстрували шлюб 10.12.2011 року, від даного шлюбу дітей не мають. Одруження з відповідачем видалося невдалим. Між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення сімейного господарства. У зв'язку цим сторони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, неповнолітніх дітей, що має істотне значення. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved