Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У вересні 2019 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду надійшла вищевказана позовна заява. Позов вмотивований тим, що 01 серпня 2009 року сторони у справі уклали шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 17.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Діти проживають з матір`ю. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, позивачка самостійно не має можливості утримувати дітей, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою судді від 20 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала поданий позов та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Суд заслухавши сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 01.08.2009 року по 17.05.2019 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказана обставина підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.10.2010 року та серія [NUMBER] від 13 лютого 2013 року, що містяться в матеріалах справи (а.с.7-8). Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин [PERSON] зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а фактично піклуванням дітей займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх спільних дітей. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 вищевказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб а тому позовні вимоги слід задовольнити. З урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду справи та вимог ст. 182-184 СК України суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Розмір аліментів необхідно встановити в розмірі 1/3 частки його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 768,40 грн. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved