Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила припинити її право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення 1 поверху, загальною площею 54,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Гірського, 29, та визнати право власності на це майно за [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач успадкувала 1/3 частину вказаного майна. Використовуючи своє право, вона виявила бажання видіти в натурі належну їй частку і розпорядитись нею на власний розсуд. Як виявилося в подальшому майно є неподільним, а іншими його співвласниками є [PERSON] та [PERSON] При спілкуванні з ними бажання сплатити компенсацію позивачу виявила [PERSON] У звязку із перебуванням спірного майна в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк», позивач звернулась до суду із вказаними вимогами. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали, просили їх задовольнити, під час судового засідання провели з позивачем розрахунок та сплатили вартість компенсації, яку вона просила за належну їх частку майна. Додатково пояснили, що жодним чином не було порушено права іншого співвласника [PERSON], оскільки будь-яких пропозицій по сплаті компенсації вартості спірного майна від неї не надходило. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що позивач обрала невірний спосіб захисту, бо не можна визнавати право власності за відповідачем у справі. Крім того, офіційної пропозиції з приводу сплати компенсації вартості частки від позивача до третьої особи не надходило, що є порушенням прав останньої. Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що задоволення позовних вимог не суперечить інтересам банку, як іпотекодержателя майна, оскільки зміна власника не припиняє іпотечні зобовязання, навпаки, банк зацікавлений у переході права власності від позивача, яка є людиною похилого віку і не має можливості добровільно погасити кредитну заборгованість померлого іпотекодавця. Представник третьої особи реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні в судове засідання не зявився, про розгляд справи третя особа повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 25.07.2012 року, про що в Книзі реєстрації смертей 26.07.2012 року зроблено актовий запис за №402. 29.03.2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого [PERSON] нежитлового приміщення першого поверху, площею 54.6 кв.м, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Гірського, 29, в рівних долях (по 1/3 частині) наступним спадкоємцям: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначене спадкове майно належало спадкодавцю на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24.07.2007 року у справі 2-3838/07, зареєстрованого у ХД БТІ 14.08.2007 року за № 2340. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємці зареєстрували своє право власності, про що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно містяться відповідні записи. 07.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070712П та в якості забезпечення виконання зобов'язань сторони уклали іпотечний договір №02-23-Ф070712П01475 щодо спірного майна. Згідно висновку експертного дослідження № 54/15 від 24.12.2015 року, проведеного судовим експертом [PERSON], виходячи з конструктивних особливостей планування нежитлового приміщення по вул. Гірського, 29, в м. Херсоні, відсутня технічна можливість для поділу його в натурі згідно ідеальних часток. Ринкова вартість цього приміщення складає 562926 грн. Під час розгляду справи відповідач передала позивачу в рахунок компенсації вартості її частки 7500 дол. США, про що остання написала розписку і долучила її копію до матеріалів справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У зв'язку з неможливістю надання позивачу у володіння та користування 1/3 частину спірного майна в натурі, вона має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, зокрема, від [PERSON], з якої було досягнуто домовленість щодо сплати грошової компенсації за частку в спільному частковому майні. Отже, вказане приміщення є нежитловим та є неподільним, позивач забезпечена житлом, здійснювати господарську діяльністю у вказаному нежитловому приміщенні не має бажання, в судовому засіданні вона отримала компенсацію вартості своєї частки, тому припинення її права власності на 1/3 частину спірного мана відповідає її інтересам та положенням закону. За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими. Суд не приймає до уваги доводи представника третьої особи [PERSON] відносно того, позивач обрала невірний спосіб захисту. Оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Позивач є співвласником частини майна, якою може на власний розсуд розпоряджатись, у тому числі виділити її в натурі, а в разі неможливості такого виділу, отримати відповідну компенсацію. Не є обґрунтованими і його доводи відносно того, що порушуються права іншого співвласника [PERSON], оскілки жодних доказів того, що третя особа до розгляду справи або під час судового засідання виявила бажання сплатити компенсацію позивачу за належну їй частку, суду не надано. З будь-якими самостійними вимогами щодо предмету спору третя особа не зверталась. Не підлягають також врахуванню доводи представника третьої особи стосовно того, що висновок експертного дослідження є неналежним та недопустимим доказом, оскільки висновок експертного дослідження є письмовим доказом, який підтверджує позицію сторін у справі. В разі не згоди з цим висновком представник мав право заявити клопотання про признання та проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи, яким не скористався.

Outcome: approved