Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати виконавчий напис нотаріуса №4420 від 27.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 27.12.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 4420, за яким з нього на користь відповідача стягнуто суму заборгованості у розмірі 50 579,75 грн за кредитним договором №DNH4KP50670347 від 13.08.2006 року, а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 700 грн. Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог законодавства, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, крім того зауважує на порушення встановленого законом строку, в межах якого нотаріус може вчинити виконавчий напис. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01.04.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує вимоги, та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KP50670347 від 13.08.2006 року отримав кредит в сумі 2 468,69 грн зі сплатою відсотків в розмірі 25,08% річних на залишок заборгованості, з кінцевим терміном повернення 13.08.2007 року. Свої зобов`язання за договором не виконав, тому банк звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Щодо безспірності заборгованості зауважив, що нотаріусу було надано банківські виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про неповернення боргу. Крім того, зауважив, що боржнику цінним листом було направлено претензію щодо сплати заборгованості, яка не була виконана боржником. 08.04.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній фактично дублює аргументи, викладені ним в позові. Третя особа не скористалась своїм правом надати пояснення на позовну заяву. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи в т.ч. відзив відповідача (а.с. 22-25), відповідь позивача на відзив (а.с. 30-32), всебічно перевіривши обставини справи, встановивши наступні обставини, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 13.08.2006 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № №DNH4KP50670347, шляхом оформлення Заяви-позичальника (а.с. 13), предметом якого є строковий кредит в сумі 2 468,70 грн на придбання мобільного телефону. Згідно виписки з рахунку боржника [PERSON] , станом на 04.12.2014 року внаслідок неналежного виконання ним кредитних зобов`язань за кредитним договором №DNH4KP50670347 від 13.08.2006 року у нього утворилась заборгованість в сумі 50 579,75 грн. Банк 27.12.2014 року звернувся із заявою до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису (а.с. 12). Відповідно до виконавчого напису № 4420 від 27.12.2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 50 579,75 грн, за кредитним договором №DNH4KP50670347 від 13.08.2006 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк». 14.06.2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства відповідач змінив своє офіційне найменування з: «Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на «Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року, № 1172, та на підставі ст.ст. 34, 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат». На підставі даного виконавчого напису Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП№60909072 (https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors). Так, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, банк вважає, що надав нотаріусу виписку з рахунку про розмір заборгованості (а.с. 14). Надана банком та оцінена нотаріусом як виписка з рахунку боржника такою не є, в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ст. 9) та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.02.2018 року №14. До того ж не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 - Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (має дрібний шрифт, що в свою чергу унеможливлює якісне вивчення цього документу). З матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості банком розраховано за період з 13.08.2006 р. по 14.12.2014 р., що свідчить про стягнення заборгованості поза трьохрічним строком позовної давності передбаченого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Більше того, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що первинні облікові документи, які б були оформлені у порядку, визначеному ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу нотаріусу надані не були, а з наданої банком виписки неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірним, немає. Відповідно до зазначених норм нотаріус, перш ніж вчиняти виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який мова йдеться в Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлених Кабінетом Міністрів України, чи оформлені ці документи належним чином, чи підтверджується подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язань, чи не виник спір між зацікавленими особам, чи не минув встановлений строк для вчинення виконавчого напису. Отже, оскільки на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться на виконавчому написі нотаріуса викликає сумнів щодо правильності нарахування кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис від 27.12.2014 року, зареєстрований в реєстрі №4420, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно дост.141 ЦК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved