Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У грудні 2020 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але з вересня 2018 року не проживає відповідачка [PERSON] . Оскільки відповідачка у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації їх (позивачів) прав на будинок, то просили визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цим будинком. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позов підтримала та викладене підтвердила. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа - Немішаївська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення представника позивачки, покази свідків [PERSON] і [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 4 лютого 2006 року позивачка [PERSON] є власником 17/25 частин жилого будинку [ADDRESS] , власником інших 8/25 частин вказаного будинку є позивач по справі - [PERSON] (а.с.10-13). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14-17,39), показів свідків [PERSON] і [PERSON] , у вказаному будинку з 11 листопада 2004 року зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка в цьому будинку з вересня 2018 року не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка більше одного року не проживає у належному позивачам будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved