Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 08.01.2014 року був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв`язку з чим [PERSON] , станом на 26.11.2018 року має заборгованість 209096,70 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 34453,68 грн., нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 102171,95 грн., нарахованої пені в розмірі 72471,07 грн. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 209096,70 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в третьому пункті прохальної частини позову вказано : «В разі неявки в судове засідання відповідача, Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» та ухвалення заочного рішення суду». Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявний відзив позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує факт отримання кредиту, ознайомлення та підписання ним Умов та Правил надання банківських послуг. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд прийшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1ст.81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 08 січня 2014 року [PERSON] підписав анкету - заяву №б/н між ним та АТ КБ «Приватбанк» і отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. З вищевказаного договору видно, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконав, зв`язку з чим станом на 26 листопада 2018 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 209096,70 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 34453,68 грн., нарахованих відсотках за користування кредитом в розмірі 102171,95 грн., нарахованої пені в розмірі 72471,07 грн. Представником позивача до позовної заяви додано документ, який він вважає розрахунком заборгованості, згідно якого визначити суму тіла кредиту не вбачається за можливе, а тому суд позбавлений можливості встановити чи існує взагалі станом на момент розгляду справи заборгованість за вищевказаним договором. Своїми правами щодо збільшення чи/або зменшення розміру позовних вимог, їх уточнення, Банк не скористався. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України). Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. Відповідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь Банку наступних сум: 102171 грн. 95 коп. нараховані відсотки за користування кредитом; нарахованої пені 72471 грн. 07 коп. Разом з тим, вимоги щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за наданим кредитом підлягають задоволенню та в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, а їх розмір відповідно ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проте, суд позбавлений можливості розрахувати розмір процентів за кредитом відповідно ст. 1048 ЦП України та стягнути саму заборгованості за наданим кредитом, оскільки сума заборгованості по тілу кредиту у довідці - розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08 січня 2014 року, не вказана. Відтак, банком не надано доказів існування заборгованості за наданим кредитом та, у разі його наявності, не конкретизовано дійсний розмір (тіло кредиту). У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на той факт, що суд не може вийти за межі позовних вимог, а представник позивача позовні вимоги не уточнив та не змінив, доказів на підтвердження заявлених вимог не надав, суд вважає за доцільне залишити позов без задоволення. Судові витрати, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed