Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 червня 2008 року № 88349 за реєстровим № 2444, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 68,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською райрадою у м. Києві від 31 грудня 2004 року згідно з розпорядженням від 31 грудня 2004 року за № 3343 та зареєстрованого в КМ БТІ від 17 лютого 2005 року у реєстрову книгу № 7968, для задоволення вимог позивача, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 18 червня 2008 року № 11361400000 у розмірі 157 141,41 доларів США, з яких: заборгованість за кредитним договором - 97 032,13 доларів США; заборгованість за процентами - 60 109,28 доларів США; заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом - 64 806 грн. 16 коп. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки за іпотечним договором від 18 червня 2008 року № 88349, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, по початковій ціні, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також, просив стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. Відповідачі, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судові засідання не з'явилися з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавали. Відповідно до положень статті 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити в справі заочне рішення за наявними в матеріалах справи доказами Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, у якій просить слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. 25 травня 2016 року Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішено рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Судами встановлено, що 18 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11361400000 у розмірі 100 000,00 доларів США. Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість. На забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 18 червня 2008 року між банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладеного договір іпотеки № 88349, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Банком умови вказаного кредитного договору виконано. В результаті неналежного виконання умов укладеного [PERSON] кредитного договору виникла заборгованість, сума загальної заборгованості станом на 03 грудня 2014 року становить 157 141,41 доларів США. Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобов'язання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодацем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором (пп. 10.3, п. 11 іпотечного договору). Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 12.3 пп. 12.3.1, 12.3.2 іпотечного договору тощо (п. 12 іпотечного договору). Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15, від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15. З огляду на статтю 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мараторій носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За правовою позицією Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6-58ЦС15 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. А тому вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за даних обставин задовольняється судом з ухваленням відповідного рішення, а його виконання здійснюється з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У відповідності до вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на позивача судовий збір.

Outcome: approved