Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У грудні 2012р. [PERSON], який діє в своїх інтересах, в інтересах [PERSON] та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулися до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що [PERSON] на підставі договору дарування від 21.08.2010р. належить квартира [ADDRESS]. За вказаною вище адресою зареєстровані власник квартири та члени його сім'ї: [PERSON], його мати - [PERSON] та його донька - [PERSON] Проте на даний час в квартирі проживають: [PERSON] зі своєю сім'єю, дружиною - [PERSON] та неповнолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі зазначали, що з моменту отримання [PERSON] від своєї матері у дар квартири [ADDRESS] він неодноразово намагався вселитися у свою квартиру, але [PERSON] зі своєю дружиною перешкоджали йому в цьому. У зв'язку з чим [PERSON] звертався до Малиновського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], та просив суд зобов'язати відповідачів не перешкоджати у користуванні та розпорядженні належної йому на праві власності квартирою [ADDRESS], виселити [PERSON] з вказаної квартири. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24.01.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.04.2013р. в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання не перешкоджати в користуванні майном було відмовлено. Посилаючись на те, що з 2010р. відповідачі не сплачують комунальні послуги за користування спірною квартирою, перешкоджають позивачам у вселенні до квартири, чим порушуються їх права як власника майна та членів його сім'ї, позивачі просили суд винести рішення, яким вселити їх у квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вищевказаної квартири, без надання іншого житлового приміщення, стягнути з [PERSON] та [PERSON] 25000,00грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах, в інтересах неповнолітньої [PERSON] та за довіреністю від 24.10.2011р. в інтересах [PERSON] (а.с.80) підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник, діюча за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги від 18.09.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову, надали до суду письмові заперечення (а.с. 160-166). В обґрунтування своїх заперечень зазначали, що припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім'ї власника належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03.06.1999р. прийнятого з метою тлумачення поняття «член сім'ї» серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача, діти наймача, батьки наймача; 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнолітні брати і сестри, вітчим, мачуха, опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Зазначали, що власник спірної квартири не надав суду доказів порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття чи руйнування займаного ним приміщення, а вимоги про виселення [PERSON] зі спірної квартири вже були предметом розгляду іншої справи та з цього приводу [PERSON] було відмовлено в задоволенні його вимог. Щодо вимог позивачів про виселення відповідачів, [PERSON] та його представник зазначали, що вони не підлягають задоволенню оскільки у позивача [PERSON] є окремий будинок де він зі своєю сім'єю мають змогу проживати, а також вказували на те, що сім'я [PERSON] є багатодітною, тому у спірній квартирі немає місця для проживання ще трьох осіб. Крім того виселення неповнолітніх дітей відповідача суперечить вимогам чинного законодавства України. У відношенні посилання позивачів на наявність заборгованості по сплаті за комунальні послуги вказували що даний спір є предметом розгляду іншої справи, яка перебуває в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засіданні не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які є в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомила (а.с.136,152). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.156). Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради, діюча на підставі довіреності від 25.12.2013р., просила суд відмовити в задоволенні позову в частині виселення неповнолітніх дітей з квартири [ADDRESS], вирішення інших позовних вимог залишила на розсуд суду (а.с. 157). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим книги третьої Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру у будинку ЖБК «Іллічівський-20» виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29.06.1998р. за №5442 та зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №31к, на сторінці №182, за №261, реєстраційний №18476081. 21.08.2010р. [PERSON] оформила на ім'я свого сина [PERSON] договір дарування, відповідно до якого остання подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,3кв.м., у тому числі житловою 39,0кв.м. (а.с.7). Право власності [PERSON] на вищевказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27158582 від 30.08.2010р. (а.с.8). В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON], не погоджуючись із рішенням своєї матері про передачу в дар [PERSON] спірної квартири, звертався до Малиновського районного суду м.Одеси із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27.10.2011р., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.02.2012р., в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] було відмовлено (а.с.67, 68-70). Тобто, на даний час, єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], який разом зі своєю матір'ю [PERSON] та донькою [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 64) Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] також з 23.11.1988р. зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] (а.с.12, 28). У вказану квартиру [PERSON] вселився як член сім'ї колишнього власника - [PERSON] Також з 1996р. у спірній квартирі без реєстрації мешкає [PERSON], яка перебуває з 04.03.2000р. у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від шлюбу у подружжя відповідачів є четверо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які також мешкають у спірній квартирі та з 24.11.2010р. були там зареєстровані (а.с. 28). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11.01.2013р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12) Згідно довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 05.11.2013р., неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та 20.03.2013р. зняті з реєстрації, як такі, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.130,131,132,133). На момент винесення рішення у справі, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12,64). Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Судом встановлено, та сторонами у судовому засіданні не заперечувався той факт, що в квартирі [ADDRESS] проживають відповідачі по справі разом зі своїми неповнолітніми дітьми. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач [PERSON] не має змоги проживати у квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, оскільки [PERSON] та [PERSON] перешкоджають йому у цьому. Дані обставини підтверджуються висновком ДІМ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 18.12.2012р., відповідно до якого працівниками міліції була проведена перевірка заяви [PERSON] та встановлено, що [PERSON] не пускає [PERSON] у квартиру [ADDRESS], власником якої є останній (а.с.31) та неодноразовими зверненнями [PERSON] із заявами до правоохоронних органів з приводу перешкоджання у користуванні та розпорядженні майном, відповідно до яких хоча у порушенні кримінальних справ відносно [PERSON] було відмовлено, проте із ним проведено бесіди профілактичного характеру та в деяких випадках винесено протоколи офіційного попередження щодо недопущення порушення законодавства, що є підтвердженням протиправності дій відповідача стосовно власника квартири, а також підтвердженням намагання власника вселитись у спірну квартиру (а.с.29,30,32,34,36,39,44). Зважаючи на те, що відповідачі перешкоджають [PERSON], як власнику квартири [ADDRESS], проживати разом з членами його сім'ї у належній йому квартирі, позивач вимушений проживати за іншою адресою: [ADDRESS], який також належить йому на праві власності, але зі слів останнього не є придатним до життя у зимовий період, оскільки до будинку не проведено опалення (а.с.139). Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] у 1988р. та проживає там зі своєю сім'єю зі згоди колишнього власника квартири. Відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, членами сім'ї [PERSON] є його мати - [PERSON] та донька - [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що брати разом у спірній квартирі не проживають. Крім того судом встановлено, що позивачі та відповідачі разом не проживають, оскільки останні чинять власнику квартири перешкоди у користуванні його майном. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Права відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування житлом відповідачів та їх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач [PERSON] є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині зобов'язання відповідачі не чинити позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення їх з квартири [PERSON], з підстав передбачених статтями 98,116,168 ЖК, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Відповідно до ст.98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Стаття 116 ЖК України передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Посилання відповідачів на наявність у [PERSON] іншого житла, як на підставу відмови у позові, є неправильними, та як за правилами статтей 316,317,319 ЦК України на зміст права власності не впливають фактичне місце проживання власника та місцезнаходження його майна, а також наявність у власника іншого місця проживання. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000,00грн. позивачем не було доведено факт завдання такої шкоди, а тому у задоволенні даних вимог суд вважає за необхідним відмовити. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 317, 383, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 98, 116, 168 ЖК України,

Outcome: partial