Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року призначено підготовче засідання. У грудні 2017 року позивач збільшила позовні вимоги. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року про відкриття провадження у справі скасовано, справу направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області. Справу розподілено судді Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенку В.К. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.06.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення виявлених суддею недоліків позову. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, оскільки позивач усунув виявлені недоліки позову, подав уточнену позовну заяву від 25.02.2019 року 31.07.2019 року до суду надійшла письмова заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутність. 23.07.2019 року від [PERSON] надійшов письмовий відзив на позову заяву. Підготовчі судові засідання неодноразово відкладались через відсутність належного повідомлення всіх учасників процесу. 29.11.2019 року [PERSON] подав до суду заяву про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 05.12.2019 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. На обгрунтування своїх доводів [PERSON] зазначила, що оскаржувані договори від 27.02.2017 року між ТОВ «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] укладені з порушенням Розпорядження Держфінпослуг № 231; укладені за відсутності ліцензії та Свідоцтва у [PERSON] як сторони договору факторингу; неповідомлення [PERSON] про заміну кредитора у зобов`язанні. [PERSON] у своєму письмовому відзиві на позовну заяву доводи позову заперечував, і послався на наступні обставини: Договори на думку відповідача укладені із дотримання вимог діючого законодавства, не є договорами факторингу, будь- які порушення при укладенні договір прав [PERSON] місце не мало. Детальна правова позиція [PERSON] викладена у його відзиві. Докази направлення відзиву позивачу у матеріалах справи. Представник ТОВ «Дніпрофінансгруп», та [PERSON] свої позиції з приводу позовних вимог суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] укладено Кредитний договір №489/1-13 від 3 липня 2013 року, за яким з урахуванням Додаткової угоди №1 від 30 липня 2013 року та Додаткової угоди №2 від 26 лютого 2014 року надано в кредит 1500000,00 грн. під 14,5% річних на строк до 25 лютого 2015 року. Для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №489/1-13 від 3 липня 2013 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 30 липня 2013 року, за яким передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,2 га (кадастровий номер 5122786400:02:002:2481) цільового призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.04.2017 року у справі № 504/1306/15-ц (суддя Добров П.В.) стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом, звернуто стягнення на предмет іпотеки, скасовано арешт, вирішено питання судового збору. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат. Постановою ВС КЦ від 22.05.2019 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Кредитор у зобовязанні може бути замінний іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). У сенсі даної норми матеріального права в зобовязальних відносинах допускається заміна кредитора за ініціативою кредитора шляхом передачі ним прав іншій особі за правочином. Для заміни кредитора у зобовязанні не потрібна згода боржника, до нового кредитора переходять права вимоги в тому обсязі, якому їх мав попередній кредитор. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Між ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено Договір №22 про відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року, за яким відступлено право вимоги за укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] кредитним договором №489/1-13 від 3 липня 2013 року боргових зобовязань станом на 25 лютого 2017 року в сумі 1352994,88 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] укладено Договір відступлення прав вимоги від 27 лютого 2017 року, за яким відступлено право вимоги за укладеним між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] кредитним договором №489/1-13 від 3 липня 2013 року боргових зобовязань станом на 27 лютого 2017 року в сумі 1352994,88 грн. [PERSON] . Право вимоги ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке в свою чергу відступило право вимоги фізичній особі [PERSON] . Відступлення права вимоги в даному випадку мало місце на підставі договорів відступлення прав вимоги (цесії), а не факторингу, відтак, наявність у [PERSON] як сторони договору відступлення ліцензії на здійснення фінансових послуг не вимагається. З цих підстав не має місце і порушення положень Розпорядження Дерфінпослуг № 231від 03.04.2009 року. Тому доводи позову в цій частині безпідставні. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК). Згідно з ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 512 ЦК визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Встановлено, що 13.03.2017 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу [PERSON] направило повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 489/1-13 від 03.07.2013 року (повідомлення № 1303 від 13.03.2017 року, поштовий трекер Укрпошти 4900051008036. Отже доводи позову в частині неповідомлення [PERSON] про заміну кредитора за кредитним договором не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Що стосується права [PERSON] на оскарження договору відступлення права вимоги (цесії) за іпотечним договором, суд виходить з наступних підстав: При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Отже, за змістом статей 15, 16, 215 ЦК України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено. В даному випадку [PERSON] не довела суду, що укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором ТОВ «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] порушено її право, оскільки вона не є стороною іпотечного договору. Таким чином в цій частині позовні вимоги безпідставні і задоволенню також не підлягають. Судовий збір відноситься на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed