Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказував, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Згідно виконавчого листа виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 12.01.2018 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2017 і до повноліття дитини. На даний час він являється інвалідом 1 групи. Має діагноз: хронічна хвороба нирок УД стадію, анемію, артеріальну гіпертензію та ще ряд захворювань. Постійно потребує лікування, на яке йому необхідно витрачати значні кошти. В 2020 році йому нараховано до сплати згідно виконавчого листа 1 109 грн., а його розмір допомоги як інваліду першої групи складає 1 710 грн. Інших доходів у нього немає, так як він не має можливості працювати. 16.12.2020 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 18.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання 08 лютого 2021 року о 10:00 год. в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 24.02.2021 [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. [PERSON] в судові засідання 08.02.2021, 24.02.2021 та 17.03.2021 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. У відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Рішенням (судовим наказом) Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2018 року, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28.08.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 24.11.2017 року [PERSON] з 23 листопада 2017 року має першу групу інвалідності. Інвалідність встановлена довічно. Крім того, встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, та з 27.04.2015 до довічно йому призначено допомогу як інваліду 1 групи. Допомогу нараховано у розмірі 1 712 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція ООН «Про права дитини»), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведені позивачем доводи щодо стану його здоров`я, наявності ряду захворювань, необхідності лікування є правовою підставою для зменшення розміру аліментів, проте не є правовою підставою для порушення гарантованих державою прав дітей на гідний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч.1,2 ст. 3 Конвенція ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, стягнення з позивача на користь відповідача аліментів, що дорівнює 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, не є достатнім для гідного розвитку дитини та її утримання, зважаючи на що підлягає зміні шляхом зменшення лише до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 840,80 грн.

Outcome: partial