Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , з яким має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У 2006 році шлюб між ними було розірвано, за рішенням суду [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання сина, однак, аліменти не сплачує та має заборгованість. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів. Так, вихованням дитини [PERSON] не займається, на протязі останніх шести років сина не бачив, жодним чином з ним не спілкується. У 2018 році останнього оголошено у розшук у зв`язку із несплатою аліментів. [PERSON] більше 3-х років не має відомостей про місцезнаходження [PERSON] . У теперішній час заявниця не має можливості без нотаріально засвідченої згоди батька дитини виїхати з сином за межі України на відпочинок, для чого необхідно рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, а тому була вимушена звернутися до суду. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 17.07.2006 р. Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що 17.07.2006 року зроблено актовий запис за № 230, після реєстрації розірвання шлюбу заявниці присвоєно прізвище [PERSON] Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 14.01.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.05.2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Ухвалою того ж суду від 22.12.2018 року за поданням державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] оголошено у розшук у зв`язку із несплатою аліментів. Як вбачається із розрахунку боргу по аліментам № 8228334, складеного 08.10.2020 року державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] станом на 01 жовтня 2020 року має заборгованість по аліментам у сумі 157143,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідності до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Так, судом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком заявниці, останнім відомим місцем його проживання є адреса: [ADDRESS] , 17 липня 2006 року шлюб між ними розірваний. На протязі останніх років будь-які відомості про місцезнаходження [PERSON] у заявниці відсутні. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для виїзду за кордон разом із дитиною. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи те, що [PERSON] оголошено у розшук ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.12.2018 року, а вказане судове рішення набрало законної сили 08 січня 2019 року, тому [PERSON] підлягає визнанню безвісно відсутнім саме з цієї дати. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та наявність підстав для визнання її колишнього чоловіка [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджуються письмовими доказами, які є допустимими й достовірними та такими, що не суперечать один одному і ніким не спростовуються.

Outcome: approved