Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «АНТЕЙ-2009» (далі - відповідач), третя особа: [PERSON] про встановлення припинення трудових обов'язків та визнання особи звільненою із займаної посади. Ухвалою судді від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення загальних зборів ПП «Антей-2009», згідно протоколу №3 від 04.04.2011 року позивач була призначена директором вище вказаного підприємства та внесена у відповідний реєстр як його керівник, а також до цього часу перебуває на посаді директора. На даний час засновник відповідача не займається та не опікується своїм підприємством, найманих працівників, окрім позивача, підприємство не має, не виконуються поставлені економічні завдання. Як наслідок, позивач втратила матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора зазначеного підприємства та бажає змінити місце роботи й сферу діяльності. Позивачем 26.10.2018 року було написано на ім'я засновника ПП «Антей-2009» заяву про звільнення за власним бажанням та надіслано за місцезнаходження останнього, проте, лист отримано не було. Окрім того, позивачем було ініційовано скликання загальних зборів з підстав її звільнення, але і це повідомлення отримано засновником ПП «Антей-2009» не було. Зазначене повідомлення також було розміщено в газеті «Експрес - об'ява». Позачергові загальні збори не відбулись у зв'язку з неявкою засновника. Тому позивач просила суд визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем з 26.11.2018 року на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку із звільненням за власним бажанням. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. У судове засідання відповідач, третя особа не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивача було призначено на посаду директора Приватного підприємства «АНТЕЙ-2009», на підставі рішення загальних зборів ПП «Антей-2009», згідно протоколу №3 від 04.04.2011 року. Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 25.03.2019 року, керівникомПриватного підприємства «АНТЕЙ-2009» є [PERSON]. Позивачем 26.10.2018 року було надіслано на ім'я засновника ПП «Антей-2009» [PERSON] заяву про звільнення за власним бажанням, проте, лист повернувся без вручення, з зазначенням працівника поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Також, позивачем було ініційовано скликання загальних зборів з підстав її звільнення на 26.11.2018 року, та відповідне повідомлення було розміщено в газеті «Експрес - об'ява», але повідомлення знову не отримано засновником ПП «Антей-2009» [PERSON] Позачергові загальні збори не відбулись у зв'язку з неявкою засновника ПП «Антей-2009» [PERSON] Відповідно до п. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров'я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України). Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам у справі, а також враховуючи те, що позивач позбавлена можливості заробляти собі на життя працею, яку вона має право вільно обирати або на яку вільно погоджується, оскільки відповідачем не вирішується питання звільнення позивача за власним бажанням, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в на користь позивача сплачену нею суму судового збору у розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved