Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача , в якому просить суд визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилаються на те, що власником спірної квартири був його брат [PERSON] , який помер [INFO] . За його життя у квартирі була зареєстрована його донька [PERSON] . Приватним нотаріусом Філіпенко В.В. 31.07.2020 р. йому видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті брата. [PERSON] виїхала з квартири у 2012 році і до сьогоднішнього дня не проживає за місцем своєї реєстрації. В його родині важке матеріальне становище, і йому важко оплачувати комунальні послуги за відповідача. Крім того, новий власник квартири позбавлений можливості розпоряджатись квартирою на власний розсуд. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, паро дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.03.2009 р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №282. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2020 р., виданого приватним нотаріусом ММНО Філіпенко В.В., [PERSON] є спадкоємцем квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Факт непроживання відповідача в [ADDRESS] , починаючи з 2012 р. підтверджується сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у Акті про непроживання особи за місцем реєстрації від 29.07.2020 р., посвідченого ОСББ «Учитель». Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved