Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся із позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року по справі № 201/8541/14-ц за невиконання зобов'язань по 2 договорам банківського вкладу з відповідача на користь позивача були стягнуті суми грошових вкладів, три проценти річних та інфляційні втрати. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року за невиконання зобов'язань по 2 договорам банківського вкладу з відповідача на користь позивача були стягнуті три проценти річних та інфляційні втрати станом на 13 травня 2016 року. 07 листопада 2017 року в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 201/8541/14-ц на картковий рахунок позивача було зараховано 413 097 грн. 70 коп. на погашення боргу у вигляді 2 грошових вкладів, часткового погашення індексу інфляції та 3 % річних. Це підтверджується платіжним дорученням № 2313 від 27 жовтня 2017 року та випискою по рахунку приватного клієнта за період з 26 жовтня 2017 року по 07 листопада 2017 року, виданою ПАТ «Креді Агріколь Банк». Отже, суми грошових вкладів були примусово списані державною виконавчою службою з рахунку банку і фактично виплачені позивачу - 07 листопада 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 29 грудня 2017 року. У зв'язку з цим на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача за період з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року включно підлягають стягненню: - за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року: 9005 грн. 49 коп. - три проценти річних, 39145 грн. 51 коп. - інфляційні нарахування; - за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SАMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року: 9054 грн. 90 коп. - три проценти річних, 39360 грн. 27 коп. - інфляційні нарахування. Також згідно постанови Верховного Суду України від 13 березня 2017 року № 6-2128цс16 та постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 201/17457/15-ц (провадження № 61-9903зпв18), де позивачем є [PERSON], відповідачем є ПАТ КБ «Приватбанк», до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати банком позивачу пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 201/17457/15-ц (провадження № 61-9903зпв18), де позивачем є [PERSON], відповідачем є ПАТ КБ «Приватбанк», набрала законної сили 18 квітня 2018 року та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне (обов'язкове) значення для вирішення даної справи. Позивач, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 13 ЦПК України щодо пред'явлення позовних вимог на власний розсуд, у позовній заяві ставить питання про стягнення з відповідача пені за період з 29 грудня 2016 року по 06 листопада 2017 року. За договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаний період складає: 201781 грн. х 3 % х 313 днів прострочки / 100 % = 1 894 723 грн. 59 коп., а оскільки ця сума пені значно перевищує суму грошового вкладу, то позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню у розмірі грошового вкладу - 201 781 грн. За договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SАMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаний період складає: 202888 грн. х 3 % х 313 днів прострочки / 100 % = 1 905 118 грн. 32 коп., а оскільки ця сума пені значно перевищує суму грошового вкладу, то позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню у розмірі грошового вкладу - 202 888 грн. Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування відповідача змінено на АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив на підставі ст. 43 ЦПК України розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала, щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник вважає наданий позивачем розрахунок безпідставним, а докази та підтвердження вимог неналежними. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В наданому до суду відзиві представник відповідача зазначає наступне. Індекс інфляції, або, що теж саме, індекс споживчих цін - показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті «Урядовий кур'єр»). Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум. Тому, позовна вимога щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат з урахуванням показника за листопад 2017 року є помилковим оскільки станом на 06 листопада 2017 року цей показник ще не був опублікований в офіційних періодичних виданнях. Отже, загальний процент індексу інфляції за період з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року становить 19,3%. Таким чином, за договором банківського вкладу № SAMDN25000737371749 від 150.08.2013 року сума індексу інфляції за зазначений період становитиме: 201 781 грн. х 19,3% / І 00 = 38939,95 грн. За договором банківського вкладу № SAMDN25000737383624 від 02.09.2013 року за період з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року становитиме: 202 888 грн. х 19,3% / 100 = 39153, 58 грн. Верховний суд при розгляді цивільної справи № 759/13827/15-ц (касаційне провадження № 61-5543св18) аналогічної категорії (стягнення депозитних коштів за позовом кримського клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк») у постанові від 21 лютого 2018 року висловив позицію стосовно правомірності нарахування та стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та навів відповідну формулу розрахунку пені в розмірі 3% вартості несвоєчасно наданої послуги споживачу за кожний день затримки надання такої послуги. Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочки. Згідно із частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин. За змістом вищенаведеної частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Відповідно до умов договорів № SAMDN25000737371749 від 30.08.2013р. (сума вкладу 201 780,54 гри) та № SAMDN25000737383624 від 02.09.2013р. (сума вкладу 202 887,67 грн) відсоткова ставка за депозитом була встановлена на рівні 19% річних, тобто це є вартістю послуги за один рік по кожному договору. За двома вищезазначеними договорами - загальна сума вкладу складає 404 668,21 грн. Таким чином, вартість послуги за один день становить - (19 : 365 дн.) = 0,05205479% З цього випливає, 3% вартості послуги за 365 днів за двома договорами банківського вкладу на загальну суму 404 668,21 грн., яку суд стягнув з банку за попереднім судовим тішенням (справа № 201/8541/14-ц) на користь позивача, становить: 404 668,21 грн. х 0,05205479 % х 3 % х 313 днів = 1 977,99 грн. Таким чином, на думку представника відповідача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, встановлена частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у загальному розмірі 1 977,99 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір депозитного вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749, відповідно до якого позивачем було внесено вклад в сумі 183535 грн. строком до 30 серпня 2014 року зі сплатою 17% річних. 05 вересня 2013 року позивач поповнив даний вклад на грошову суму 15465 грн. Це підтверджується заявою позивача № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців», поданою до Севастопольської філії ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно додаткової угоди до договору № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року банк зобов'язався збільшити процентну ставку за вкладом на 2% річних. 02 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір депозитного вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737383624, відповідно до якого позивачем було внесено вклад в сумі 200000 грн. строком до 02 вересня 2014 року зі сплатою 17% річних. Це підтверджується заявою позивача № SAMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців», поданою до Севастопольської філії ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно додаткової угоди до договору № SAMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року банк зобов'язався збільшити процентну ставку за вкладом на 2% річних. Відповідно до довідки банку від 26 травня 2014 року № 4303162 [PERSON] має у ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок [NUMBER], залишок грошових коштів на якому (станом на 26 травня 2014 року) 201780 грн. 54 коп., та рахунок [NUMBER], залишок грошових коштів на якому (станом на 26 травня 2014 року) 202887 грн. 67 коп. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року (провадження № 22-ц/774/4050/15), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2016 року, за невиконання банком зобов'язань по вказаним договорам стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року: 201780 грн. 54 коп. - суму грошового вкладу, 36652 грн. 68 коп. - суму процентів по вкладу, 4842 грн. 73 коп. - три проценти річних, 38943 грн. 73 коп. - інфляційні нарахування, а всього 282219 грн. 68 коп.; стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SАMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року: 202887 грн. 67 коп. - суму грошового вкладу, 36753 грн. 24 коп. - суму процентів по вкладу, 4869 грн. 30 коп. - три проценти річних, 39157 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, а всього 283667 грн. 59 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року (провадження № 22-ц/774/4050/15), що набрало законної сили, встановлено факт укладення між банком та позивачем вище зазначених договорів депозитних вкладів і внесення позивачем депозитних вкладів в установу банку, невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу. 08 жовтня 2015 року на підставі зазначеного рішення апеляційного суду був виданий виконавчий лист № 201/8541/14-ц, за яким 20 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Черновою Л.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49003854. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року, за невиконання банком зобов'язань по вказаним договорам стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] станом на 13 травня 2016 року за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року три проценти річних в розмірі 7562 грн. 62 коп., інфляційні втрати в розмірі 86967 грн. 61 коп., за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SАMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року три проценти річних в розмірі 7604 грн. 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 87444 грн. 73 коп., а всього 189579 грн. 08 коп. 07 листопада 2017 року на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER], відкритий у ПАТ «Креді Агріколь Банк», було зараховано 413097 грн. 70 коп. з призначенням платежу - згідно виконавчого документа (виконавчого листа) № 201/8541/14-ц від 08 жовтня 2015 року, боржник ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується платіжним дорученням № 2313 від 27 жовтня 2017 року та випискою по рахунку приватного клієнта за період з 26 жовтня 2017 року по 07 листопада 2017 року, виданою ПАТ «Креді Агріколь Банк». Отже, по договору від 30 серпня 2013 року та по договору від 02 вересня 2013 року суми грошових вкладів 201780 грн. 54 коп. та 202887 грн. 67 коп. відповідно були фактично виплачені позивачу - 07 листопада 2017 року. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов'язання з повернення банківського вкладу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року за невиконання зобов'язань по вказаним договорам банківського вкладу з банку стягнуто суму 3 % річних та індексу інфляції за період з 11 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року. Сума боргу у вигляді грошових вкладів, часткового погашення індексу інфляції та 3 % річних згідно виконавчого листа № 201/8541/14-ц від 08 жовтня 2015 року була примусово списана державною виконавчою службою з рахунку банку і фактично виплачена позивачу 07 листопада 2017 року. Таким чином, час прострочення виконання банком грошового зобов'язання з повернення грошових вкладів складає з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року включно - 543 дня. Суму 3% річних, які на підставі ст. 625 ЦК України належать до стягнення на користь позивача за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобов'язання = сума процентів. Сума основного боргу - 201781 грн., проценти - 0,008212178, кількість днів - 543 грн., загальні проценти - 9005,49 грн. Отже, за договором банківського вкладу № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року і додатковою угодою до нього від 30 серпня 2013 року сума 3% річних складає: 9005 грн. 49 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Сума основного боргу - 202888 грн., проценти - 0,008219178, кількість днів - 543 грн., загальні проценти - 9054,90 грн. Отже, за договором банківського вкладу № SAMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року і додатковою угодою до нього від 02 вересня 2013 року сума 3% річних складає: 9054 грн. 90 коп., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується індексу інфляції за вказаними договорами банківського вкладу, то розрахунок індексу інфляції повідомляється Державною службою статистики України наступного місяця, який слідує за розрахунковим, тобто з червня 2016 року (початок строку прострочення повернення сум згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року - з 13 травня 2016 року). Індекс інфляції визначений: у травні 2016 року - 100,1 %, у червні 2016 року - 99,8 %, у липні 2016 року - 99,9 %, у серпні 2016 року - 99,7 %, у вересні 2016 року - 101,8 %, у жовтні 2016 року - 102,8 %, у листопаді 2016 року - 101,8 %, у грудні 2016 року - 100,9 %, у січні 2017 року - 101,1 %, у лютому 2017 року - 101,0 %, у березні 2017 року - 101,8 %, у квітні 2017 року - 100,9 %, у травні 2017 року - 101,3 %, у червні 2017 року - 101,6 %, у липні 2017 року - 100,2 %, у серпні 2017 року - 99,9 %, у вересні 2017 року - 102,0 %, у жовтні 2017 року - 101,2 %, у листопаді 2017 року - 100,9 %. Загальний процент індексу інфляції за зазначений період дорівнює 19,4 %. Отже, за договором банківського вкладу № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року і додатковою угодою до нього від 30 серпня 2013 року сума індексу інфляції за період з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року становитиме: 201781 грн. х 19,4 %/ 100 = 39145 грн. 51 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. За договором банківського вкладу № SAMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року і додатковою угодою до нього від 02 вересня 2013 року сума індексу інфляції за період з 13 травня 2016 року по 06 листопада 2017 року становитиме: 202888 грн. х 19,4 % / 100 = 39360 грн. 27 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року (провадження № 22-ц/774/4050/15), що набрало законної сили, встановлено невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору банківського вкладу можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог вкладника, яке не виконане банком, не припиняє правовідносин сторін такого договору, не звільняє банк від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє вкладника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Саме така правова позиція щодо стягнення пені висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2017 року № 6-2128цс16. Таким чином, за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN25000737371749 від 30 серпня 2013 року сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 29 грудня 2016 року по 06 листопада 2017 року включно становить: 201781 грн. х 3 % х 313 днів прострочки / 100 % = 1894723 грн. 59 коп., а оскільки ця сума пені значно перевищує суму грошового вкладу, то позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі грошового вкладу - 201781 грн. За договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SАMDN25000737383624 від 02 вересня 2013 року сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 29 грудня 2016 року по 06 листопада 2017 року включно, за підрахунками позивача, становить: 202888 грн. х 3 % х 313 днів прострочки / 100 % = 1905118 грн. 32 коп., а оскільки ця сума пені значно перевищує суму грошового вкладу, то позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі грошового вкладу - 202888 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. За ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України). Як роз'яснено у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до п. 47 вказаної постанови Пленуму, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. № 4191-VI (в редакції на момент звернення до суду із даним позовом) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». З огляду на вимоги цієї норми закону, надання суду копії договору про надання правової допомоги від 27.12.2017р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.10.2012р., ордеру від 27.12.2017р., розрахунку до договору від 27.12.2017р. та виписаної квитанції від 27.12.2017р. вочевидь недостатньо для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Так, виконання адвокатом взятих на себе зобов'язань та надання послуг не підтверджено актом приймання-передачі виконаних робіт. За таких обставин, у задоволенні вимог в цій частині має бути відмовлено. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 5012 грн. 35 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved