Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом , яким просить розірвати укладений шлюб із [PERSON], та зареєстрований 26 грудня 1992 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції , актовий запис №1326 . Від шлюбу вони мають вже повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання та ведення спільного господарства припинено з відповідачем в серпні 2013 року , на примирення не згоден. Майновий спір відсутній. В судових засіданнях позивач вимоги підтримував , просив задовольнити. Неодноразово вказував на розірвання шлюбу, так як має намір створити нову сім»ю. Примирення , які надавались судом результатів не дали. Відповідач позов не визнала. Вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні . Неодноразово клопотала про надання строку для примирення. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до вимог статті 112 СК України для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.12.1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №1326 ( а.с.4). Сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки припинені із-за несумісності характерів та різних поглядів на життя, через що виникали часті сварки, сімейне життя погіршувалось, а з серпня 2013 року разом взагалі не проживають та не ведуть спільне господарство. Відповідач та допитані судом свідки, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за її клопотанням , вказане не спростували. При цьому, відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалами суду від 03.02.2014 року та 13.03.2014 року , за клопотанням відповідача судом зупинялось провадження в справі, до закінчення строку для примирення ( а.с. 26, 68). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З»ясовано , що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки тривалий час подружжя не підтримує шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство й відносини між ними перестали бути сімейними, неповнолітніх дітей вони не мають , позивач після спливу строку для примирення, який надавався двічі, має стійке волевиявлення спрямоване на припинення сімейних відносин, тобто їх розірвання, при цьому заявив , що проживає з іншою жінкою . Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач на примирення не погодився, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу з урахуванням викладених обставин є неможливим, а відтак шлюб необхідно розірвати. Тому,

Outcome: approved