overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї , вважає неможливим та таким, що заважає її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судовому засіданні надав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти можливості примирення заперечував (а.с.16). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 01.08.2008 р. було зареєстрованого шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1012 (а.с.5). Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують з 2015 р., почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення заперечували, наполягали на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалося у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї, вважає неможливим та таким, що заважає їх інтересам. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві. Відповідач у судовому засіданні надав письмову заяву в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав у повному обсязі (а.с.15). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 28.04.2006 р. було зареєстрованого шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №387 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є спільна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с.7). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують з серпня 2014 р., проживають окремо, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення заперечували, наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернулися до суду з позовом до відповідача, яким просив визнати дійсним договір, укладений на товарній біржі, за яким він придбав у своєї матері [PERSON], яка померла 11 січня 2012 року, 63/100 частин житлового будинку з належними до нього господарським і побутовими спорудами та будівлями по вул. Молодогвардійській, 24, у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю розпорядження своїм нерухомим майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, підтримку позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, судом отримана заява про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до копії договору купівлі-продажу № \-1-603 Товарної Біржі «Нерухомість-Миколаїв» від 08 вересня 2000 р., [PERSON] купив у [PERSON] 63/100 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями по вул. Молодогвардійській, 24, у м. Миколаєві. З оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи № 10118 за адресою: м. Миколаїв, вул. Молодогвардійська, 24, вбачається, що даний договір купівлі-продажу зареєстрований 20 вересня 2000 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 51 за реєстровим № 10118. Позивач зареєстрований за адресою: [INFO], з 27 травня 1999 року, у відповідності до копії паспорту громадянина України (а.с. 7). [PERSON] померла 11 січня 2012 року (а.с. 4). З копії спадкової справи № 433/2012 р. після смерті [PERSON], вбачається, що спадщину після її смерті прийняв її син - [PERSON]. Відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомості, що не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним, якщо однією стороною він виконаний повністю або частково, а друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. З наведених обставин вбачається, що договір виконано повністю, претензій одна до одної з приводу його виконання сторони не мають, а тому,позов можливо задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У грудні 2015р. позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 07.12.2012 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до п.14 вищевказаного договору продавець [PERSON] взяв на себе зобовязання знятись з реєстраційного обліку квартири за вищезазначеною адресою строком до 15.01.2013 р. Вказаного обов'язку відповідач не виконав, оскільки він до цього часу зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради №491 від 16.12.2015 р. Право власності позивача на квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 07.12.2012 р. №12252217. Реєстрація відповідача [PERSON] за адресою належної позивачці квартири перешкоджає останній як власнику вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, оскільки позивачка вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Позивачка просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою №2 в будинку №32 по вул. Космічна в м. Запоріжжі. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, на підставі чого, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У грудні 2015 р. позивачка звернулась до суду із позовом, яким просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування належним їй житловим будинком № 39 по провулку Квітневому у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її донька [PERSON] в даному будинку зареєстрована, однак не проживає, комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, суду пояснила, що відповідачка не проживає в будинку з 2002 року, оскільки перебувала в розшуку до 2013 року, потім по закінченню строків давності її зняли з розшуку, про вона, тобто позивачка отримала повідомлення з правоохоронних органів. Зняття відповідачки з реєстрації необхідне їй для оформлення субсидії. Треті особа [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечували, підтвердили факт не проживання відповідачки по зазначеним причинам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою, їй відомо про те, що донька сусідки не проживає в її будинку вже 10 років,будь-яких відомостей про неї немає. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Будинок № 39 по провулку Квітневому у м. Миколаєві належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 1989 року (а.с. 5-7). Відповідно до довідки форми № 3, виданої ЖКП ММР «Південь», в зазначеному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту про не проживання, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], - [PERSON] не проживає у [INFO] з 2002 року (а.с. 12). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача у квартирі понад один рік без поважних причин, а тому, у відповідності до статті 405 ЦК України, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У грудні 2015 р. позивачка звернулась до суду із позовом, яким просила зняти відповідача з реєстрації з належної їй квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її колишній чоловік [PERSON] зареєстрований в даній квартирі, однак з 2005 року в квартирі не проживає, його місцезнаходження їй невідоме. В судовому засіданні позивачка уточнила вимоги позову, просила визнати відповідача такими, що втратили право користування квартирою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що є сусідкою позивачки вже 10 років, її квартира знаходиться на пятому поверсі, а квартира позивачки на четвертому. Знає їх сімю, однак чоловіка позивачки останній раз бачила років 10 тому, його речей в її квартирі немає. За той час коли вони жили, скандалів між ними вона не чула. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 1999 року (а.с. 7). Відповідно до довідки форми № 3, виданої ЖКП ММР «Південь», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], її колишній чоловік [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON] (а.с. 8). У відповідності до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту про не проживання від 06 листопада 2015р., складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого паспортистом, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2005 року (а.с. 10). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача у квартирі понад один рік без поважних причин, а тому, у відповідності до статті 405 ЦК України, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

У грудні 2015р. позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], вказавши, що їй на праві власності, на підставі державних актів на право власності належить: земельна ділянка площею 0,0177га за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,0088 га за адресою: [ADDRESS]. На даних земельних ділянках знаходиться жилий будинок, який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2007 р. Відповідач [PERSON] є власником поруч розташованого жилого будинку за адресою: [ADDRESS] і на належній йому земельній ділянці, він, у порушення будівельних норм, встановив металевий гараж, який перешкоджає позивачці у повній мірі користуватися належним їй правом власності на земельні ділянки та жилий будинок, так як, відповідно до висновку експертного дослідження, розташування металевого гаражу за адресою: [ADDRESS] за місцем розташування відносно житлового будинку літ. «В», розташованого за адресою: [ADDRESS], порушує вимоги відповідно до нормативно правових актів в галузі будівництва п.п. 3.25, 3.25 * ДБН 360-92. Позивачка просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] перенести металевий гараж, встановлений на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на відстань 10 метрів від належного їй житлового будинку літ. «В». Під час судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, звернувшись до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що згідно витягу з реєстру прав власників, відповідач [PERSON] подарував жилий будинок за адресою: [ADDRESS] своїй доньці - відповідачу [PERSON] Посилаючись на обставини, викладені у первісній позовній заяві, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належними їй вищезазначеними земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] перенести металевий гараж, розташований на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на відстань 10 метрів від належного позивачці жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У грудні 2015 р. представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача суму у розмірі 4647,90 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, в разі неявки відповідача не заперечував проти винесення зачного рвшення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено наступне. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є споживачем електричної енергії, що надаються Позивачем, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 20.10.2003 р. № 3727001 та довідкою начальника Салтівського РВЕ, о.р. № 3727001 (а.с. 5, 8). Статтею 1 ЗУ «Про електроенергетику» визначається, що фізична особа, що використовує енергію для власних потреб є споживачем електричної енергії. Згідно ст. 27 ЗУ «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність у разі: крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики та споживання енергії без приладів обліку, пошкодження приладів обліку, порушення правил користування енергією та інше. У відповідача існує заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4647,90 грн. станом на 21.11.2015 р. до показання приладу обліку 053737, яка утворилася за період з 21.01.2014 р. по 21.11.2015 р. Згідно п.48 Правил споживач несе відповідальність, згідно з діючим законодавством за порушення правил користування електричною енергією, за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію та розкрадання електричної енергії у разі споживання електричної енергії без приладів обліку. Несплата Відповідачем суми нарахувань за актом завдає шкоди інтересам держави, оскільки відповідно до п.1.1 Статуту АК «ХОЕ» засновником АК «ХОЕ» є держава в особі Міністерства Палива та Енергетики України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогзаконодавства, а за відсутністю таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, Відповідач має заборгованість у розмірі 4647 грн. 90 коп. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно дост. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У грудні 2016 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 14.03.1998, посилаючись на те, що між ним та відповідачем погіршились відносини, вони не підтримують шлюбних стосунків протягом останніх двох років, вважає, що подальше перебування у шлюбі неможливе, як і його збереження, майнові спори щодо розподілу спільного майна, набутого за час шлюбу, відсутні. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у ньому. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва шлюбі 14.03.1998, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] за актовим записом № 123 /а. с. 8/. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON], що засвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10.12.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, за актовим записом № 1476 /а. с. 10/. Встановлено також, що у подружжя є повнолітній син [PERSON], [INFO] /а. с. 9/. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved