Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродом» про стягнення боргу, просили стягнути з відповідачів на свою користь 3 774 735 грн. боргу, а також стягнути інфляційні втрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, судові витрати по справі. В обґрунтування поданого позову зазначено, що на підставі договору позики від 05 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. за реєстровим № 380, зі змінами, внесеними договором від 05 квітня 2011 року, позивачі, надали у позику [PERSON] 150 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 05 березня 2010 року, який зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 05 вересня 2011 року. У зв`язку з тим, що до зазначеного у договорі позики терміну відповідачі не мали можливості повернути кошти, між ними була складена розписка про відтермінування строку виконання зобов`язання до 05 вересня 2016 року. Згідно з розпискою від 05 вересня 2011 року відповідач [PERSON] та ТОВ «Євродом» в особі директора [PERSON] . зобов`язалися повернути 150 000 доларів США до договору позики від 05 березня 2010 року та 85 000 доларів США по розписці від 03 лютого 2011 року до 05 вересня 2016 року. Проте, у вказаний в розписці термін відповідач [PERSON] та ТОВ «Євродом» гроші не повернули, в результаті чого виникла заборгованість. Вказано, що враховуючи офіційний курс гривні до долара США, станом на час подання позовної заяви - 28 серпня 2019 року, який складає 25,1649 грн. за 1 долар США, сума боргу становить (25,1649*150 000) 3 774 735 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 23 вересня 2019 року клопотання представника позивачів про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено [PERSON] , [PERSON] сплату судового збору до ухвалення рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 10 грудня 2019 року від представника відповідачів до суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно яких вказано, що дійсно 05 березня 2010 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., відповідно якого [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] строком до 05 березня 2011 року грошові кошти в сумі 1 197 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2010 року. Відповідно до заяви, доданої до вказаного договору позики грошей посвідченої 05 березня 2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., [PERSON] , одержав 05 березня 2010 року від [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 грн., що є еквівалентом 150 000 доларів США. Звертає увагу на те, що ТОВ «Євродом» не є стороною у вказаному договорі позики грошей та не отримувало грошові кошти, а тому можна дійти висновку, що відповідач ТОВ «Євродом» не є відповідачем по справі, оскільки у товариства не виникало боргових зобов`язань за договором позики. Згідно з розпискою від 05 березня 2010 року [PERSON] , отримав від [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, розписка підписана [PERSON] та ТОВ «Євродом» в особі директора [PERSON] , але ж зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти у борг взяв лише [PERSON] , а ТОВ «Євродом» в особі директора [PERSON] лише підписав зазначену розписку, що дає підстави вважати, що у ТОВ «Євродом» не виникали боргові зобов`язання, оскільки «Євродом» в особі директора [PERSON] не отримував грошові кошти, а тому можна дійти до висновку, що відповідач ТОВ «Євродом» не є відповідачем по справі. 05 квітня 2011 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., відповідно до якого внесли до п. 1 Договору позики грошей внесли зміни в частині строку до якого необхідно повернути гроші, а саме 05 вересня 2011 року, в свою чергу, слід зазначити, що ТОВ «Євродом» не є стороною у вказаному договорі. Згідно з розпискою від 05 вересня 2011 року [PERSON] та ТОВ «Євродом» в особі директора Вакка А.В., відтермінували строк виконання боргових зобов`язань за договором позики грошей 05 березня 2010 року в розмірі 150 000 доларів США, та за розпискою про отримання грошей від 03 лютого 2011 року в сумі 85 000 доларів США, до 05 вересня 2016 року. Вказана розписка не містить боргових зобов`язань [PERSON] та ТОВ «Євродом», а лише відтерміновує виконання зобов`язань за договором позики грошей від 05 березня 2010 року, що дає підстави вважати, що у ТОВ «Євродом» не виникли боргові зобов`язання, оскільки ТОВ «Євродом» в особі директора [PERSON] не отримував грошові кошти, а тому можна дійти до висновку, що відповідач ТОВ «Євродом» не є належним відповідачем по справі і вимоги до нього необґрунтовані. Зазначено, що відповідно до розписки від 03 лютого 2011 року [PERSON] та ТОВ «Євродом» в особі директора Вакка А.В. отримали у [PERSON] і [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 85 000 доларів США та на відміну від вищезазначених договору позики від 05 березня 2010 року та розписки від 05 березня 2010 року, у ТОВ «Євродом» виникли боргові зобов`язання, оскільки згідно з розпискою від 03 лютого 2011 року [PERSON] та ТОВ «Євродом» в особі директора [PERSON] отримали в борг грошові кошти, а тому рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 березня 2019 року було стягнуто, солідарно, із [PERSON] , ТОВ «Євродом» на користь [PERSON] , [PERSON] - 2 172 600 грн. боргу. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідачів на їх користь суму боргу в розмірі 3 774 735 грн., що є еквівалентом 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 28 серпня 2019 року, тобто по суті позивачі просять стягнути суму боргу за договором позики по курсу до долара США, а також просять стягнути інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які позивачами не пораховані, що позбавляє можливості в повній мірі оцінити об`єм позовних вимог, а тому вказані вимоги є необґрунтованими, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства та суперечать судовій практиці України. Відповідно до п. 1 договору позики грошей від 05 березня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] строком до 05 березня 2011 року грошові кошти в сумі 1 197 000 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2010 року. Пунктом 2 договору позики грошей від 05 березня 2010 року, встановлено, що позичальник зобов`язується повернути таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в повній сумі і в строк, передбачений п. 1 даного договору. Пунктом 3 договору позики грошей від 05 березня 2010 року, встановлено, що грошова сума, вказана в п. 1 договору, передана позичальнику до підписання цього договору. Відповідно до заяви доданої до вказаного договору позики грошей, посвідченої 05 березня 2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.Ф., [PERSON] , одержав 05 березня 2010 року від [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 грн., що є еквівалентом 150 000 доларів США. Згідно з умовами цього договору грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні. З тексту заяви доданої до вказаного договору позики грошей вбачається, що гроші були отримані у гривні. Отже, умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме - 1 197 000 грн. В пункті 3 договору вказано, що грошова сума, вказана в п. 1 договору передана позичальнику до підписання цього договору. Отже, згідно з умовами цього договору грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме - 1 340 000грн., вказана сума і підлягає стягненню. Вважає, що позивачам у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. 05 лютого 2020 року від представника позивачів до суду надійшла заява, відповідно якої вона просила прийняти судом розрахунок інфляційних збитків за період з вересня 2016 року по серпень 2019 року на суму 1 425 717 грн. 41 коп. та розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами за період 05 вересня 2016 року по 05 вересня 2019 року на суму 339 936 грн. 38 коп. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Мазуренко Н.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідачів - адвокат Звіздун А.М. у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог та у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 березня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі був укладений договір позики грошей, згідно якого останній взяв в позику строком до 05 березня 2011 року грошові кошти в сумі 1 197 000 гри., що є еквівалентом 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2010 року 1 дол. США = 7,98 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. Відповідно до заяви, [PERSON] одержав 05 березня 2010 року від [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000, що є еквівалентом 150 000 доларів США. Відповідно до розписки, складеної 05 березня 2010 року [PERSON] , останній підтвердив, що гроші взяті в борг по договору займу ВММ № 354065 від 05 березня 2010 року, він отримав в доларах США в сумі 150 000. 05 квітня 2011 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. 05 березня 2010 року і зареєстрованого в реєстрі за № 380. Відповідно до умов вказаного договору, сторонами до договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. 05 березня 2010 року за реєстровим № 380 внесені наступні зміни: «Позикодавці [PERSON] і [PERSON] при укладанні цього договору передали у власність позичальнику [PERSON] строком до 05 вересня 2011 року грошові кошти в сумі 1 197 000 грн., що є еквівалентом 150 000 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2010 року 1 дол. США = 7,98 грн.». Відповідно до розписки від 05 вересня 2011 року, [PERSON] і ТОВ «Євродом» в лиці директора [PERSON] в тому, що кошти в сумі 150 000 доларів США по договору позики від 05 березня 2010 року та розписки від 03 лютого 2011 року в сумі 85 000 доларів США, взяті у борг у [PERSON] та [PERSON] будуть повернуті в строк до 05 вересня 2016 року. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачами надані докази того, що станом на час звернення до суду з позовом, перед ними існує заборгованість в розмірі 3 774 735 грн. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь який час. При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення в повному обсязі позивачам суми позики, суд вважає, що заявлені ними вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем в процесі розгляду справи не спростовано вимог позивачів. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачі просили суд стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційних втрат. Виходячи із документально підтвердженої суми боргу, в межах заявлених позовних вимог, судом визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення 339 936 грн. 38 коп. трьох процентів річних, за розрахунком, перевіреним судом. Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 зроблено висновок, що: «згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти». Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16 (провадження № 61-23789св18); від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц (провадження № 61-31485св18); від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц (провадження № 61-26034св18); від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц (провадження № 61-21851св18). Таким чином, оскільки в даному випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. А тому вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євродом», а тому в задоволенні позовних вимог у вказаній частині необхідно відмовити. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що на користь позивачів підлягає стягненню з [PERSON] 774 735 грн. боргу, 3% річних від простроченої суми в розмірі 339 936 грн. 38 коп. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial