Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування дійсним. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 07.04.2008 р. між ними та відповідачем був укладений в простій письмовій формі договір дарування грошових коштів у сумі 215000,00 гривень. Від нотаріального посвідчення указаного договору відповідач ухилився під приводом відсутності необхідності, незважаючи на наполягання з боку позивачів. Свою відмову відповідач мотивував тим, що він є сином позивачів, а тому відсутня потреба у нотаріальному посвідченні та зайвому витрачанні коштів на послуги нотаріуса. Проте останнім часом з приводу договору дарування почали виникати конфліктні у сторін, у зв'язку з чим звернулись до суду. В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлений позов та просив його задовольнити, посилаючись не обставини та правові норми, викладені у позові. В судовому засіданні під час надання пояснень визнав факт отримання від відповідачів грошових коштів у сумі 215000 грн., як зазначено у договорі дарування. Вказав, що договір був підписаний того ж дня, коли отримав гроші. Щодо ухилення від укладення договору в нотаріально посвідченій формі зазначив, що в тому не було необхідності зважаючи на родинні відносини з позивачами. Для нотаріального посвідчення був необхідний додатковий час, якого на той час не було, тому що грошові кошти він отримував для купівлі земельної ділянки у Вишгородському районі Київської області, ціни зростали щодня, і було необхідно якнайшвидше оформити договір купівлі-продажу. Крім того, на нотаріальне посвідчення спірного договору було потрібно витрачати додаткові кошти, що було, на його думку, зайвим та даремним. Вирішення спору поклав на розсуд суду. Дослідивши обставини спору, вислухавши пояснення сторін, вивчивши подані сторонами докази, суд встановив наступне. 07.04.2008 р. між позивачами та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір дарування, згідно якого позивачі передали, а відповідач прийняв в дар 215 000,00 (двісті п'ятнадцять тисяч) гривень для набуття останнім земельної ділянки у Вишгородському районі Київської області. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. (ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 р. № 15-93 валюта України належить до валютних цінностей. Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПКУ, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень. Отже, аналізуючи вищевикладені правові норми суд приходить до висновку, що оскільки предметом спірного договору дарування були грошові кошти, які в сумі перевищують 850 грн. - п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - указаний договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відтак, суд приходиться до висновку, що спірний договір дарування є нікчемним. Між тим, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачами при зверненні до суду був наданий письмовий доказ укладення правочину - договір дарування в простій письмовій формі. З даного документу вбачається, що сторони по справі досягли домовленостей щодо предмету дарунку. Зміст договору також узгоджується з положеннями ст. ст. 627 та 628 ЦК України про свободу та зміст договору. Виконання спірного договору, а саме факт передачі позивачами і прийняття відповідачем в дар 215000 грн. знайшов своє підтвердження в судовому засіданні визнанням відповідачем даного факту. Крім того, факт ухиляння від нотаріального посвідчення спірного договору був також визнаний відповідачем. В силу ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому судом приймаються дані факти як доведені позивачами. Купівля відповідачем земельної ділянки у Вишгородському районі Київської області в подальшому після отримання в дар грошових коштів підтверджена договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2008 р., що узгоджується з поясненнями відповідача та змістом спірного договору. Підсумовуючи, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог. Тому, на підставі ст. ст. 15, 16, 203, 207, 209, 220, 719 ЦК України, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved