Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У грудні 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що утворилась за адресою: [ADDRESS] за період з 01 лютого 2008 року по 30 листопада 2020 року в розмірі 9 414, 61 гривня. В обґрунтування позовних вимог зазначино, що відповідач є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Між КП «Жилкомсервіс» як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Харкова та відповідачами як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 та 2009 роках. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Між тим відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 лютого 2008 по 30 листопада 2020 у розмірі 9 414,61 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України зазначена цивільна справа передана за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. У відповідності до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року позовну заяву Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце якого повідомлені належним чином. Представник позивача Комунального підприємства «Жилкомсервіс» -Жиляк Т.О. надала до суду заяву в якій просить суд розгляд справи проводити без участі представника позивача за наявними матеріалами, позовні вимоги задовольни, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність з урахуванням строків позовної давності. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2006 року в газеті «Слобода» № 95 опубліковано публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення відповідачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 22 договору про надання житлово-комунальних послуг, цей договір укладений згідно з пунктом 3 статті 205, статей 642, 643 ЦК України та набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду. Вказаний договір відповідав формі і змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 642/1575/19, провадження № 61-16364св19. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627,630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Разом з тим, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. З урахуванням публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, який опублікований 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода» № 95, наявністю пропозиції позивача укласти такий договір та відсутності з боку відповідача відповідних заперечень, між підприємством та [PERSON] склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Доказів щодо звернення відповідача як власник квартири у будинку, який обслуговує позивач, до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» з відмовою укласти зазначений договір не надано, а також не доведено, що волевиявлення відповідача на укладення публічного договору не було вільним. Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 року за № 1186 визначено КП «Жилкомсервіс» виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді і комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків. Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893, з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017 та 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові. Відповідач [PERSON] з 25 січня 2008 року є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,3 кв м на підставі договору купівлі-продажу № 418, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.С., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2020 року. Зареєстрованих осіб у вказаній квартирі немає, про що свідчить довідка від 22.10.2020 року. З довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вбачається, що з 01.02.2008 по 01.12.2020 за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг у загальному розмірі 9 414, 61 грн. Відповідно до письмових пояснень представника позивача Комунального підприємства «Жилкомсервіс» -Жиляк Т.О. тариф за 1 м 2 загальної площі квартири [ADDRESS] складає 2,360 грн/м2, до складу якого входять наступні послуги (грн./м.кв), з урахуванням ПДВ: прибирання прибудинкової території - 1,204, грн., що проводиться КП «Харківблаустрій»; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання 0, 201 грн, що проводиться КП «Харівводоканал»; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення -0,152 грн, що проводиться КП «Харівводоканал»; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення - 0,312 грн, що проводиться КП «Харківські теплові мережі»; обслуговування димових та вентиляційних каналів -0,063 грн, що проводиться КП «Харківське ремонтно-будівельне підприємство»; освітлення місць загального користування- 0, 267 грн, що проводиться КСП «Харківгорліфт»; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання - 0,161 грн, що проводиться КСП «Харківгорліфт». Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» права споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. З урахуванням зазначеного, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами. Матеріали справи свідчать про те, що КП «Жилкомсервіс» обслуговує житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є власником квартири в цьому будинку. У встановленому законом порядку він не відмовлявся від надання послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Таким чином, відповідач має обов`язок оплатити Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вартість отриманих ним послуг. На підставі викладеного судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для її стягнення. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати комунальних послуг за період з 01.02.2008 по 30.11.2020, а саме за дванадцять років. Відповідачем [PERSON] в заяві про розгляд справи без його участі заявлено про сплив строку позовної давності до вимог позивача. Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог частин четвертої-п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Матеріали справи не містять квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, які б давали можливість встановити історію таких оплат, та чи здійснював відповідач дії, що свідчили б про визнання ним боргу у повному обсязі. Отже, загальна позовна давність встановлена у три роки, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі 30 грудня 2020 року, то задоволенню підлягають його вимоги у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 30.11.2017 по 30.11.2020 року. Як вбачається з наданої позивачем довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, заборгованість за вказаний період складає 3 706, 64 грн. Таким чином, вимоги позивача КП «Жилкомсервіс» підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 973966, а отже, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, позивачу слід компенсувати судовий збір у розмірі 827, 58 грн., в межах задоволених вимог, за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial