Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває з [PERSON] у шлюбі. У шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] . На даний час у провадженні Дзержинського районного суду знаходиться справа № 638/13588/19 про розірвання шлюбу. Після припинення фактичних шлюбних відносин у квітні 2018 року син залишився на повному утриманні позивача та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , у будинку, який належить матері позивача, де дитині створені належні умови для проживання та розвитку Вихованням дитини займається виключно позивач. Відповідач має перед позивачем заборгованість по сплаті аліментів у розмірі більше 48000 (сорок вісім тисяч) гривень, що свідчить про те, що відповідача не цікавить дитина, він не піклується про неї та не бере участі у забезпеченні сина. Позивачка має постійну роботу та постійний дохід. Займає посаду головного спеціаліста відділу реформ та стратегічного розвитку управління медичної діяльності, реформ та стратегічного розвитку Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. На роботі характеризується як відповідальний, сумлінний працівник. Не має алкогольної та наркотичної залежності, судимості. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просила суд визначити місце проживання сина, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] . Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів, що відповідає положення ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без участі представника, при цьому третьою особою надано висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] з 08 липня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований 8 липня 2016 року Київським районним у місті Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 334 (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 14 вересня 2017 року (а.с. 6). Позивач зазначає, а відповідач не оспорює, що сторони з квітня 2018 року проживають окремо. На даний час дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , яка 21.08.2020 року надала у письмову заяву-згоду на проживання в будинку [PERSON] , [INFO] , яка прирівнюється до нотаріально посвідченої (а.с. 10). У даному в двоповерховому будинку, який складається з 3 кімнат, загальною площею 117,5 кв.м. дитині створено належні умови, дитина забезпечена усім необхідним для нормального розвитку та проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним 07.07.2020 р. комісією служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (а.с.20). Згідно з характеристикою на вихованця групи раннього розвитку при КП «Черкасько-Лозівський сільський будинок культури Малоданилівської селищної ради» [PERSON] мама [PERSON] проявляє зацікавленість в розвитку і вихованні дитини. Виконує всі рекомендації педагогів. Згідно з Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів та Сертифікату про проходження наркологічного огляду [PERSON] протипоказань до виконання обов`язків працівника дитячих закладів (опікуна) не має, ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с. 15-16). [PERSON] до кримінальної відповідальності станом на 16.07.2020 не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 17). [PERSON] працює на посаді головного спеціаліста відділу реформ та стратегічного розвитку управління медичної діяльності, реформ та стратегічного розвитку Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації. До виконання обов`язків приступила 21 квітня 2020 року після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, заробітна плата за квітень - липень 2020 року склала 38419,70 грн (а.с. 8). На роботі характеризується як відповідальний, сумлінний працівник (а.с. 9). Батько дитини [PERSON] має перед позивачкою заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу №638/5506/18, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 24.07.2018. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 травня 2020 року складає 48881,50 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості від 27.05.2020, виданим Шевченківським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 19). Відповідно до Висновку про доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , складеного Малоданилівською селищною радою Харківського району Харківської області, комісія з прав захисту дитини Малоданилівської селищної ради 18 червня 2021 року розглянула питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, та вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, надалі також - «Конвенція», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Європейський Суд з прав людини, розглядаючи справу «Хант проти України», вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» Європейський Суд з прав людини надав визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом при розгляді справи № 756/2109/16-ц (постанова від 04.04.2018 року). Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Думка дитини [PERSON] щодо визначення місця його проживання не висловлювалась з огляду на малолітній вік дитини. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. З урахуванням викладеного, оскільки батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги, що позивачка довела належними і допустимими доказами, що проживання [PERSON] разом матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на його вік, потребу у материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку, а також те, що відповідачем не доведено, що проживання разом з ним відповідатиме інтересам дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та визначає місце проживання [PERSON] разом з матір`ю. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягнення з з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved