Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДІЄСА» про забов`язання видати трудову книжку та провести розрахунок з працівником. Свої вимоги обґрунтував наступним. На підставі заяви від 02.04.2013р. був прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів, що було оформлено наказом №1045-ПР від 02.04.2013 р. 23.07.2019р. подав заяву про звільнення його з роботи за угодою сторін з 06.08.2019 року. Однак, не проведено повного розрахунку по заробітній платі та не видано трудову книжку. Тому просить зобов`язати відповідача видати трудову книжку, стягнути з відповідача суму невиплаченої частини заробітної плати у розмірі 12800,00 грн. та суму середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки до моменту видачі трудової книжки. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, проти задоволення заявлених позивних вимог заперечує, просить провести розгляд справи за відсутності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання, з повідомленням сторін. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі заяви від 02.04.2013р. був прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів, що було оформлено наказом №1045-ПР від 02.04.2013 року. 23.07.2019р. [PERSON] подав заяву про звільнення його з роботи за угодою сторін з 06.08.2019 року. Та переміщення його трудової книжки в магазин ТОВ «Дієса» за адресою: м.Київ, вул.Берковецька 6 Д 06.08.2019 року. В липні-серпні 2019р. позивач знаходився у відпустці без збереження заробітної плати в період з 19.07.2019 по 02.08.2019 року. 06.08.2019р. на підставі наказу №200/06/08/001 [PERSON] був звільнений за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Під час звільнення [PERSON] отримав всі належні йому виплати (заробітну плату, у вигляді компенсації за невикористану відпустку) Встановлено , що в день звільнення був відсутній на робочому місці, про що було складено відповідний акт від 08.08.2019 р. за підписом керуючого магазином [PERSON] , старшого касиру [PERSON] , фахівця з безпеки [PERSON] .. 08.08.2019р. під час знаходження [PERSON] магазині, комісією з працівників магазину було запропоновано позивачу підписати наказ про звільнення №200/06/08/001 від 06.08.2019р. та отримати трудову книжку, від чого позивач категорично відмовився. В зв`язку із цим, 08.08.2019р. працівники магазину ТОВ «Дієса» за адресою: м.Київ, вул. Берковецька 6 Д комісійно, у складі керуючого магазином [PERSON] , старшого касиру [PERSON] , фахівця з безпеки [PERSON] , склали акт, про те, що ознайомили [PERSON] з наказом №200/06/08/001 від 06.08.2019р. про звільнення за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України та запропонували позивачу отримати трудову книжку, але позивач відмовився розписатися в наказі №200/06/08/001 від 06.08.2019р., що він з ним ознайомлений та відмовився отримати трудову книжку. Оскільки позивач 08.08.2019р. відмовився отримувати трудову книжку, цього ж дня 08.08.2019 року ТОВ «Дієса» надіслало [PERSON] лист №552, яким повідомило позивача, що трудова книжка знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Берковецька 6 Д і позивач може звернутись за вказаною адресою та отримати трудову книжку, а також було запропоновано позивачу надати згоду на пересилку трудової книжки поштою. Відповіді на лист №552 від 08.08.2019 року ТОВ «Дієса» від [PERSON] не отримало. Судом встановлено, що 28.11.2019р. позивач отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою. Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Премія відноситься до додаткової заробітної плати, встановлення її розміру є правом, а не обов`язком роботодавця, тому зміна розміру премії не вважається зміною умов оплати праці та не потребує додаткового погодження, а отже доводи позивача, що ТОВ «ДІЄСА» змінило оплату праці у сторону погіршення є безпідставними, зменшено розмір заробітної плати, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Дане твердження позивача єбезпідставним , оскільки згідно штатного розпису ТОВ «Дієса» посадовий оклад продавця-консультанта (назву посади продавця непродовольчих товарів було змінено відповідно наказу №100/1 від 01.09.2017р.) в червні 2019 року складав 4200,00 грн. в місяць, а в липні-серпні 2019 року складав 4265,00 грн. Товариство жодного разу не змінювало виплату заробітної плати для працівників в сторону погіршення (зменшення), про що повинні бути повідомити працівників за 2 місяці до такої зміни. Заробітна плата позивача за червень 2019р. складає: 42 117,08 місячна премія, 3730,07 грн. (розмір окладу, згідно штатного розпису за вирахуванням фактично відпрацьованих днів (16 дні) + 6250,12 грн. (оплата відпустки) - 10 158,97 грн. (розмір податку з доходів фізичних осіб + військовий збір) = 41 939.30 грн. За липень 2019р. складає: 2410,65 грн. (розмір окладу, згідно штатного розпису за вирахуванням фактично відпрацьованих днів (13 днів) - 470,08 грн. (розмір податку з доходів фізичних осіб + військовий збір) = 1940,57 грн. За серпень 2019 р. працівник не працював, нараховано 33 456,28 грн. (компенсації відпуски за 22 дні) - 6 523,97 грн. (розмір податку з доходів фізичних осіб + військовий збір) = 26 932,31 грн. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає в діях відповідача порушень норм трудового законодавства, позивачем не надано доказів порушення відповідачем його прав. Крім того, позивачем не надано розрахунку суми середнього заробітку, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed