Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У вересні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов акціонерного товариства «Метабанк» (далі - АТ «Метабанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.05.2008 між АТ «Метабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 636700944854А, відповідно до якого відповідачу надано кредит на споживчі цілі на суму 10217 доларів США на строк 60 місяців по 14.05.2013 включно. Відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором, повернення кредиту не здійснив, внаслідок чого станом на 10.09.2020 утворилася заборгованість у розмірі 7 835,07 доларів США. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 3% річних, обрахованих від простроченої суми заборгованості, що станом на 10.09.2020 складає 702,14 доларів США, а також судовий збір в сумі 2 102 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Мормуль П.В. зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає позовну заяву безпідставною з огляду на те, що у відповідача взагалі відсутня заборгованість за кредитним договором №636700944854А від 14.05.2008, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскільки останній платіж відповідно до умов договору повинен бути внесений 14.04.2013, а також позивач просить стягнути лише 3 % річних від простроченої суми без стягнення суми боргу, що суперечить нормам ЦК України. Представником позивача направлено до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що до позовної заяви було надано розрахунок за кредитним договором і копії первинних документів, крім того в розрахунку заборгованості по кредиту відображено видачу кредиту, нарахування та сплати по кредиту, що підтверджується виписками з рахунку. Щодо строків позовної давності вказано, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки позовні вимоги заявлені за період з 15.09.2017 по 09.09.2020, тобто в межах 3-річного строку позовної давності, то, на думку представника позивача, строк позовної давності не пропущений. Крім того, зазначено, що позивач самостійно визначає предмет і розмір позовних вимог, з якими він звертається до суду, а тому він вправі обрати саме такий спосіб захисту - стягнення 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, сплата якої прострочена відповідачем, до того ж ст. 625 ЦК України не встановлює обов`язку для кредитора щодо стягнення всієї суми виключно в судовому порядку. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Встановлено судом, що 14.05.2008 року між АБ «Металург» (правонаступником якого є АТ «Метабанк» відповідно до п. 1.1 Статуту) та [PERSON] було укладено кредитний договір №636700944854А, за умовами якого банк видає позичальнику кредит на споживчі цілі - придбання транспортних засобів в сумі 10 217 доларів США на строк 60 місяців по 14.05.2013 включно шляхом зарахування на рахунок позичальника відкритий в банку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 12,8% річних (а.с.4-7). Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором у повному обсязі. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2008 банком перераховано на особовий рахунок [PERSON] кредитні кошти в розмірі 10 217 доларів США, згідно із умовами кредитного договору № 636700944854А від 14.05.2008, що підтверджується зведеним меморіальним ордером від 14.05.2008 та копією заяви на видачу готівки [PERSON] (а.с.8-10). Отже, матеріалами справи доведено, та відповідачем не заперечувалося, що позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 14.05.2008 №636700944854А. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із положеннями ч. 1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із п. 1.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок № [NUMBER] суми 235 доларів США щомісячно в період з 01 по 13 число кожного місяця. Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти на строк 60 місяців по 14.05.2013 включно. Згідно із п. 3.1 кредитного договору банк має право прийняти рішення про дострокове погашення позичальником кредиту (частини кредиту) та достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, в тому числі шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення, у випадках порушення позичальником умов договору, зокрема, але не виключно у випадках: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою простроченої заборгованості за кредитом (з урахуванням нарахованої неустойки) 10% від суми кредиту за цим договором; або 3) несплати позичальником більше одного платежу за цим договором, сума якого перевищує п`ять відсотків від суми кредиту, зазначеного в п. 1.1 цього договору; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту. У випадку настання однієї з подій, вказаних у попередньому абзаці цього пункту, Банк складає акт, на підставі якого приймає рішення про дострокове погашення позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів. Про прийняте рішення банк повідомляє позичальника у письмовій формі із зазначенням причин та строків погашення позичальником кредиту, сплати відсотків за кредитом та інших платежів. 02.02.2009 АБ «Металург» було складено акт про порушення умов кредитного договору від 14.05.2008 №636700944854А, укладеного між АБ «Металург» та [PERSON] , згідно із яким позичальником було порушено п. 1.2 кредитного договору (а.с.61). Рішенням від 02.02.2009 уповноваженої особи АБ «Металург» про дострокове погашення кредиту, прийнятим на підставі п. 3.1 кредитного договору за результатами розгляду Акту, припинено кредитування позичальника по кредитному договору №636700944854А від 14.05.2008 та встановлено строк для повернення позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів - до 04.02.2009 (а.с.62). [PERSON] було повідомлено про дострокове повернення кредиту в строк до 04.02.2009 із визначенням суми заборгованості станом на 02.02.2009 в розмірі 9 598,39 доларів США, в тому числі: прострочені відсотки - 202,67 доларів США, прострочений кредит - 123,86 доларів США, залишок кредиту - 9 130,28 доларів США, а також нараховані штрафи та пеня в сумі 332,32 грн., в тому числі пеня - 74,34 грн, штраф - 257,98 грн (а.с.63-64). Таким чином, банк шляхом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту змінив строк виконання зобов`язання у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства позичальник взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 01.09.2020 заборгованість відповідача складає 7 835,07 доларів США (а.с.11). Вказаний розрахунок заборгованості також підтверджено випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 14.05.2008 по 22.10.2020, а також за період з 14.05.2008 по 10.11.2020 (а.с.43-50, 60). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У Постанові НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано : «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку , надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат, тощо». Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Відповідачем доказів погашення кредиту суду або наявності заборгованості в іншому, ніж вказано у розрахунку позивача, розмірі, у відповідності до положень 76-81 ЦПК України, не надано. Предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 15.09.2017 по 01.09.2020 в розмірі 702,14 доларів США. Згідно із положеннями ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна зобов`язання та сплата неустойки. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що його обраховано у відповідності до діючих норм законодавства в межах строку позовної давності. Згідно із принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене та повно, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених письмовими доказами, та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved