Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вищезазначеним позовом, відповідно до якого просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом РАГС Шуського виконкому Жамбильської області Республіки Казахстан, актовий запис № 219 від 28 грудня 1994 року. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначила, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судовому засіданні, позивач свої вимоги підтримала, подала заяву, в якій просила подальший розгляд справи проводити за її відсутності та покласти на неї судові витрати по справі, а також надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 30 січня 2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1994р. Вказана обставина встановлена на підставі свідоцтва про шлюб, виданого відділом РАГС Шуського виконкому Жамбильської області Республіки Казахстан, актовий запис № 219 від 28 грудня 1994 року, наявного в матеріалах справи. Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (ратифікованої Верховною Радою України, набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Казахстан) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. З урахуванням наведених положень, дане свідоцтво приймається судом як належний та допустимий доказ факту укладення між сторонам по справі шлюбу. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Також судом встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних відносин, не мають взаємних почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В свою чергу, у відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Таким чином, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. При цьому, розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі на нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved