Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У грудні 2006 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та з урахуванням уточнених у подальшому позовних вимог просила: встановити факт проживання однією сімєю її та відповідача з 1987 року по вересень 2006 року; визнати обєктом права спільної сумісної власності сторін матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва житлових будинків по вул.. Радянська, 19 в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області та по вул. Польова в с. Скибин Броварського району Київської області; визнати спільною сумісною власністю сторін предмети побуту та домашнього вжитку, що зазначені у позовній заяві; визнати за нею право власності на 1/2 частину майна та стягнути з відповідача на її користь половину його вартості. 18 лютого 2014 року до суду звернулась [PERSON] як третя особа з самостійними вимогами до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, у якому просить визнати обєктом права спільної сумісної власності сторін домоволодіння по вул. Польовій в с. Скибин Броварського району Київської області і житловий будинок по вул. Радянській, 19 в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області та поділити вказане майно, визнавши за кожною стороною право власності на 1/2 частку цього майна. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1977 р. по 2002 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого 22 грудня 1992 року було придбано незавершений будівництвом будинок по вул. Польовій в с. Скибин Броварського району Київської області. Крім того, під час шлюбу було проведено реконструкцію та переобладнання подарованого відповідачу будинку № 19 по вул. Радянській в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області, що істотно вплинуло на збільшення його вартості. У судовому засіданні 22 січня 2015 року позивач [PERSON] подала заяву про залишення її позову без розгляду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості майна, залишено без розгляду. У червні 2015 року, під час розгляду справи за позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, [PERSON] предявила позов, як третя особа з самостійними вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сімї, у якому просила: визнати будівельні та оздоблювальні матеріали та вартість будівельних робіт, які були використані при будівництві незареєстрованого будинку, побудованого на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Капітанівка, вул. Радянська, 19 та незакінченого будівництвом житлового будинку по вул.. Польовій в с. Скибин Броварського району Київської області, обєктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних та оздоблювальних матеріалів, а також 1/2 частину вартості будівельних робіт, які були використані та сплачені при побудові будинку на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Капітанівка, вул. Радянська, 19 та незакінченого будівництвом житлового будинку по вул. Польовій в с. Скибин Броварського району Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сімї прийнято до спільного розгляду з позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно. В ході розгляду справи третя особа з самостійними вимогами [PERSON] уточнила позовні вимоги з урахуванням яких просить: - встановити факт проживання однією сімєю без шлюбу [PERSON] і [PERSON] в період з 1987 року по вересень 2006 року; - визнати обєктом права спільної сумісної власності майно, придбане нею з [PERSON], а саме: матеріали та обладнання, використані в період з 2001 по 2005 рр. в процесі будівництва житлових будинків по вул. Радянська, 19 в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області, та матеріали і обладнання, використані в період з 1992 по 1998 рр. в процесі будівництва будинку по вул. Польовій, 4 в с. Скибин Броварського району Київської області; - стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості матеріалів та обладнання, використаних в період з 2001 по 2005 рр. в процесі будівництва житлових будинків по вул. Радянська, 19 в с.Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області, та 1/2 частини матеріалів і обладнання, використані в період з 1992 по 1998 рр. в процесі будівництва будинку по вул. Польовій, 4 в с. Скибин Броварського району Київської області; - визнати спільною сумісною власностю [PERSON] та [PERSON] предмети побуту та домашнього вжитку, а саме: шафа-купе (5 одн.), ліжка (4одн.), м'який куточок «Каштан» (4 предмети),м'який куточок «Стасс» (3 предмети),м'який куточок шкір. зам. білий (3 предмети), м'який куточок тканевий, бежевий (3 предмети), стінка чорна, стіл журнальний, набір кухонних меблів, диван-книжка, стіл сервірувальний, набір сервірувальний (стіл з підставкою), холодильник «Арістон», витяжка «Арістон», газова поверхня «Арістон», духова шафа-конвектор «Арістон», холодильник «Снайге-117», морозильна камера «Мінськ» (2 одн.), пральна машина, люстра 12 св. Чехія «Preciosa» - бронза/кришталь, люстра 10 св. Чехія «Preciosa» - бронза/кришталь, люстра 6 плаф. «SBR» Німеччина, торшер 3 плаф. «SBR» Німеччина, люстра 4 шари «SBR» Німеччина, люстра Турція - 2 одн. (9 ріжків), (8 ріжків), люстра Турція 3 одн. (5 ріжків), (5 ріжків), (3 ріжки), люстра Турція 2 одн. (тарілка), люстра Турція (тарілка з 5 ріжками), бра Турція (2 ріжки), набір тарілок «Weimar» Німеччина (6 персон), чайний сервіз «Weimar» Німеччина (6 персон), кофейний сервіз «Weimar» Німеччина (6 персон), набір (чашка з блюдцем) «Weimar»Німеччина (6 персон), столовийсервіз «Золоте руно» (6 персон), чайно-десертний сервіз «Фрукти» (12 персон), набір креманок (срібні на 6 персон), піднос круглий, металевий, різбляний, набір столових приборів на 12 персон (4 набори), ваза «Богемія» Смальта (h 60), килим «В'єтнам» синій, 2/3 м, килим«В'єтнам» синій, 2/3 м, килим «В'єтнам» рожевий, 2/3 м, килим «В'єтнам» бежевий, 2/3 м, килим «В'єтнам» синій, 1,7/2,4 м, килим коричнево-бежевий, килим бежевий, палас 3/4 м, килим 2/3 м, килим 2/3 м, прикроватний килимок (2 одн.), покривало на ліжко. (4одн.), ковдра із овечої шерсті (4 одн.), картина «Колекція піонів» (4одн.), картина «Букет»( 1 одн.), ікона «[PERSON] Великий», ікона «[PERSON] матір», ікона «Микола Чудотворець», штори, карнизи, факс, телевізор «Панасонік» - 2 од. (D-29, D-26), пилосос «Сименс», пилосос миючий «Філіпс», праска «Національ», блендер, пароварка і соковитискувач, масажер для ніг «Ровента», вібромасажер стаціонарний, тренажер «велосипед», тренажер «Васил»,відеокамера «Панасонік-М10» Японія, ксерокс, відеомагнітофон «Панасонік L40 ,G-50», магнітофон «ІІІарп -700»; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості предметів побуту та домашнього вжитку в розмірі 120\~250,00 грн; - визнати обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб «ToyotaLand Cruiser», державний номер 400-30КВ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля «Toyota Land Cruiser», державний номер 400-30КВ, в розмірі 73\~209,00 грн. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовувала тим, що з 1987 року по вересень 2006 року вона з відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За цей час ними 22.12.1992 був куплений незакінчений будівництвом жилий будинок, розташований по вул. Польовій в с. Скибин Броварського району Київської області і у період з 1992 року по 1995 рік за спільні кошти від ведення бізнесу з відповідачем було завершено будівництво і побудовано двоповерховий будинок, який в експлуатацію не введено. Також 23.03.2001 р. був куплений будинок по вул. Радянській, 19 в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області, який було знесено і в період з 2001 року по 2005 рік вона разом з позивачем побудували два будинки, які також в експлуатацію не введені. Вважає вказане майно, а саме матеріали та обладнання, використані при будівництві будинків та побутове майно, об'єктом спільної власності сторін, як набуте шляхом їх спільної праці, як членів сімї, і, оскільки відповідач користується всім майном самостійно, просить стягнути з останнього компенсацію в розмірі вартості 1/2 частки спільного сумісного майна. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 17, 48 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 74 Сімейного кодексу України, 346, 355, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. 64 Житлового кодексу УРСР. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] її позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти позову [PERSON] заперечував з підстав викладених у позовній заяві, та просив відмовити у повному обсязі, як у безпідставно заявленому. Також посилався на пропуск [PERSON] строків позовної давності, про що подав до суду відповідну заяву. У судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами [PERSON] позовні вимоги підтримала, а також вказала про те, що за весь час їх з відповідачем спільного проживання вони були однією сімєю, хоча їй було відомо про перебування відповідача в іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а в подальшому з [PERSON] Пояснила, що з відповідачем шлюб не реєстрували, оскільки на те були певні життєві обставини та вона сподівалась на порядність відповідача, як чоловіка. Представник [PERSON] [PERSON] поданий позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Також вказала про те, що обставини проживання сторін однією сімєю встановлені судовими рішеннями по іншим справам і тому доказуванню не підлягають на підставі ст. 61 ЦПК України. Вважала, що перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі не є перешкодою для встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON], не заперечуючи обґрунтованості позову [PERSON], просив відмовити в його задоволенні з підстав пропуску строку позовної давності без поважних причин. Проти позову третьої особи [PERSON] заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Суду пояснив, що він з позивачкою [PERSON] не був і не є подружжям, при цьому з 1977р. по 2002р. він перебував у шлюбі з [PERSON], з 01 квітня 2006 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] Стверджує, що з [PERSON] він мав ділові відносини, оскільки вона була його партнером по бізнесу, але влітку 2006р. між ними виник діловий конфлікт. Заперечуючи факт проживання однією сімєю з позивачкою,зазначає, що все вказане в позові майно придбано ним в період офіційного шлюбу з [PERSON] і юридично та фактично є їх спільною сумісною власністю. Жодних домовленостей та угод про створення обєктів спільної власності між ним та [PERSON] ніколи не було. Також [PERSON] ніколи не здійснювала вкладів у створення спірних обєктів права власності. Крім того, [PERSON] подав заяву про застосування до вимог [PERSON] позовної давності та просив відмовити у позові із цих підстав. Разом з тим, [PERSON] подала заяву про поновлення строків позовної давності, в якій просила поновити строки позовної давності та посилалась на факт залишення нею свого позову, з яким вона звернулася до суду у 2006 році, без розгляду через домовленість з [PERSON] про мирне врегулювання спору. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29 травня 1977 року по 07 серпня 2002 року, про що свідчать копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕЛ № 345094 від 29.05.1977 року, актовий запис 51 (т.5,а.с.41) та копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-БК № 270721, виданого 07 серпня 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбів зроблено актовий запис № 770 (т.1 а.с.21). 01 квітня 2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва серії І-ОК №019506 (т.1 а.с.109). Позивачем [PERSON] ставиться питання про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу у період з 1987 року по вересень 2006 року, тобто фактично ставиться питання про встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах. Проте, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, визнання їх державою, передбачений Сімейним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року, а отже його дія не розповсюджується на період з 1987 до 2004 роки, оскільки Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Таким чином, за діючим законодавством України, яке діяло до 2004 року, можливість встановлення факту спільного проживання до 01 січня 2004 року, не передбачалась. Також, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, сформульовано обов'язкову для усіх судів України правову позицію щодо визначення ознак сім'ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення ч. 2 ст. 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. При застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного випливає, що обов'язковою умовою для можливості застосування до правовідносин правила ст.74 СК України є відсутність у чоловіка та жінки, стосовно яких ставиться питання про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без шлюбу, будь-якого іншого зареєстрованого шлюбу. Стаття 25 СК України визначає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. З огляду на викладене, враховуючи те, що з 01 квітня 2006 року і на час розгляду справи [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою, згідно ч. 1 ст.21 СК України має сімейний союз, а відповідно до правил ч. 1 ст.36 СК України має подружні права і несе подружні обов'язки, положення ст. 3 СК України щодо можливості встановлення факту проживання сторін однією сімєю без укладення шлюбу за період з 01 квітня 2006 року по вересень 2006 року застосуванню не підлягають. Приймаючи до уваги те, що надані позивачем [PERSON] на обгрунтування факту спільного проживання з [PERSON] сумісні фотокартки, листівки, витяги з щоденника сина позивачки, не є безумовним доказом підтвердження проживання однією сімєю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету сторін, а проведення [PERSON] та [PERSON] певного часу разом не свідчить про набуття ними прав та обов'язків, притаманних подружжю та сімї, суд не вбачає підстав для встановлення факту проживання однією сімєю з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2006 року немає. Що стосується посилання [PERSON] на те, що факт проживання однією сімєю не підлягає доказуванню, оскільки він встановлений рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.01.2008 року, то він є безпідставним виходячи з наступного. Так, згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, як вбачається з наданого рішення суду [PERSON] не приймала участь в розгляді вказаної справи про виселення. За наведених обставин, приймаючи до уваги, що в справі, яка на даний час розглядається судом фактично приймають участь інші особи а саме [PERSON], вказане рішення не має преюдиційного значення. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту мотивувальної частини рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2008 року, яким залишено без змін вказане рішення Святошинського районного суду міста Києва, вбачається, що колегія суддів, погодившись з висновком районного суду про вибуття [PERSON] у 1987 році з гуртожитку, не вказала про проживання останнього разом з [PERSON] саме однією сімєю. Крім того, правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обовязків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Стосовно застосування положень ст. 64 ЖК УРСР щодо ознак сімї між [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до наступного висновку. Так, завданням житлового законодаства є регулювання житлових відносин. При цьому, за уваги на встановлені вище обставини щодо сімейного стану [PERSON], враховуючи відсутність даних про те, що [PERSON], будучи наймачем приміщення в будинку громадського чи державного житлового фонду проживав в такому приміщенні разом з [PERSON] як членом своєї сімї, підстав для застосування вказаної норми закону ст. 64 ЖК УРСР судом не вбачається. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] без шлюбу задоволенню не підлягають. Стосовно вимог [PERSON] про поділ майна на підставі закону «Про власність» та положеньст. 74 СК України, суд приходить до наступного висновку. Так, 22 грудня 1992р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який не зареєстровано у БТІ, на підставі якого останній придбав жилий будинок, збудований на 16% без відповідних надвірних будівель, в с. Скибин по вул. Польовій Броварського району Київської області (т. 1 а.с.215). 23 березня 2001р. на підставі договору дарування між [PERSON] та [PERSON], останній прийняв у дар жилий будинок по вул. Радянській, 19 в с. Капітанівка Київської області (т.2 а.с.69). Вказаний обєкт нерухомості у БТІ не зареєстрований (т.2 а.с.2). На підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради від 27 квітня 2001р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,3095 га по вул. Радянській, 19 в с. Капітанівка Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується даними державного акту на право приватної власності на землю від 25 вересня 2003р. (т.1 а.с.25). Як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2012 року, зі змісту ухвали апеляційного суду м. Києва від 05 травня 2008 року, якою рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 січня 2008 року залишено без змін, вбачається, що «…відповідно до досліджених доказів у порядку ст. 60 ЦПК України встановлено, що 23 березня 2001 року [PERSON] на підставі договору дарування набув право власності на жилий будинок №19 по вул.Радянській у с.Капітанівка Київської області, який у подальшому був знесений, а замість нього на тій же земельній ділянці було побудовано два інші житлові будинки, в яких проживають [PERSON] та його батьки» (т. 2 а.с.28, т.4 а.с. 159). Таким чином, наведеними судовими рішеннями встановлено, що подарований [PERSON] у 2001 році будинок за вказаною адресою було знесено та побудовано два інші жилі будинки. При цьому будинки ні в с. Скибин, ні у с. Капітанівка до експлуатації не прийняті та право власності на них за [PERSON] не зареєстровано. Таким чином, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі позивача [PERSON] з [PERSON], останніми було придбано будинок у с.Скибин. При цьому в період шлюбу вказаний будинок було реконструйовано, а замість подарованого [PERSON] будинку у с. Капітанівка було розпочато будівництво двох нових будинків. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. У розумінні вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме Закону України «Про власність» та Кодексу про шлюб та сімю України, спільна сумісна власність могла бути набута [PERSON] разом [PERSON] тільки як членами сімї в результаті спільної праці. Так, майно, набуте дo 1 січня 2004 року під чaс спільного проживання особами, якi нe перебувають у зареєстрованому шлюбі мiж собою, є обєктом їхньої спiльної сумісної власності, якщo: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьoму спільною прaцею осіб слід вважати їх спільні абo індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вoни одержали спільні абo особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту тa бюджету); 2) інше нe встановлено письмовою угодою мiж ними. Таким чином, суду пiд час вирішення спору щoдo поділу майна, набутого сімєю, слід установити нe лише обставини щoдо факту спільного проживання сторiн у справі, a й тi обставини, щo спірне майнo булo придбане сторонами внаслiдок спільної праці. Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Позивачем [PERSON] заявлялися вимоги про визнання майна саме спільною сумісною власністю, що придбане внаслідок спільної праці разом з [PERSON], як з членом сімї. Проте, суд за встановлених вище обставин прийшов до висновку, що підстави для встановлення факту проживання сторін однією сімєю без шлюбу відсутні. Також суд вважає за необхідне зазначити, що належних та достатніх доказів того, що сторонами у справі в результаті спільної діяльності були набуті спірні об'єкти права власності суду не надано, оскільки надані [PERSON] договори, креслення, квитанції, чеки, калькуляції витрат беззаперечно не підтверджують її участь своїми доходами у придбанні спірного майна. Крім того, суд вважає недостатніми для підтвердження такого придбання даних трудової книжки [PERSON] Не наведено позивачем і достатніх доказів на підтвердження в наявності вказаного у позові побутового майна, як не надано і будь-яких доказів придбання позивачкою такого майна. При цьому матеріали справи не містять доказів укладання будь-яких інших цивільно-правових угод з приводу спірних об'єктів між [PERSON] та [PERSON] Суд також не може визнати достатніми і допустимими доказами створення спільної власності сторін і перебування у фактичних шлюбних стосунках пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони є суперечливі між собою, не містять даних щодо предмету доказування та не можуть бути покладені в основу рішення. Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснив, що був товаришем покійного Агєєва, який здійснював будівельні роботи у с. Капітанівка в 2000 р. та в с. Скибин протягом 1996-1997 рр. на замовлення [PERSON] На його неодноразові дружні прохання він періодично надавав допомогу у вигляді доставки будівельних матеріалів в с. Скибин та с. Капітанівка. В 1996 році одноразово бачив на ювілеї покійного Агєєва серед запрошених [PERSON] та [PERSON], тому зробив висновки що вони є подружжям. Стверджував, що будинок в с. Капітанівка був збудований приблизно в 2001-2002 рр. Декілька разів бачив як [PERSON] зустрічався разом з покійним Агєєвим та передавав кошти за виконання будівельних робіт, при цьому в машині разом з ним знаходилась [PERSON] Про наявність угоди стосовно будівництва спірних будинків, обсяги робіт, розмір вкладів та їх джерело йому нічого не відомо. Особистих стосунків ні з [PERSON], ні [PERSON] не підтримував. Стверджував що сприймав [PERSON] та [PERSON] як сімю, оскільки бачив їх разом, в т.ч. на похоронах Агєєва в 2011 році. Суд не може прийняти до уваги вказані пояснення свідка [PERSON], оскільки вони не містять даних, щодо обставин, які є предметом судового спору, тому правового значення не мають. Крім того, в частині твердження, що станом на 2011 р. сторони перебували у сімейних подружніх стосунках пояснення свідка є недостовірними та спростовуються поясненнями самої позивачки, яка у поданій до суду заяві стверджує, що припинила проживати з [PERSON] в 2006 р. Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що є близькою подругою [PERSON] Їй відомо що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі по вул. Златоустівській. В подальшому ними було придбано будинок в с. Скибин, та в с. Капітанівка. Від [PERSON] їй відомо, що будинки будувались разом, однак ні джерело доходу, ні розмір вкладу кожного з них у будівництво їй не відомо. Свідку відомо, що обидва будинки отримані [PERSON] у дар, оскільки на її думку у такий спосіб він захищав особисте майно від можливих проблем у бізнесі. Свідок стверджував що була у будинку в с. Капітанівка декілька разів після завершення будівництва та ремонту в 2004-2005 році, де бачила разом [PERSON] та [PERSON] З літа 2005 року між [PERSON] та [PERSON] стосунки зіпсувалися та згодом припинилися повністю. З того часу вона з [PERSON] не спілкувалася, в будинку в с. Капітанівка не була. Їй відомо, що [PERSON] в ньому не проживає. Свідку відомо, що на час проживання [PERSON] разом з [PERSON] останній перебував у зареєстрованому шлюбі. Суд вважає, що пояснення вказаного свідка не містять достатніх та переконливих даних щодо факту спільного проживання сторін та спільного створення обєктів власності, тому не можуть бути прийняті до уваги. Свідок [PERSON], який доводиться чоловіком [PERSON], суду пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] підтримували дружні стосунки, разом святкували певні події, відвідували один одного. Свідку відомо, що на час знайомства з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з дружиною, яка працювала директором школи. За припущенням свідка [PERSON] не розривав шлюб з [PERSON] щоб не зіпсувати собі карєру та не втратити пільги ліквідатора ЧАЕС. Свідку не відомо, що перешкоджало [PERSON] зареєструвати шлюб з [PERSON] Стосовно спільного будівництва житлових будинків у с. Скибин та с. Капітанівка свідку не відомо за чиї кошти проводились будівельні роботи, їх обсяг та розмір вкладів кожного з сторін також не відомий. Тому вказані пояснення також не можуть бути взяті судом до уваги. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є парапсихологом та ясновидячою. До неї з 1987 року неодноразово зверталась [PERSON], також приїздив [PERSON] До 2004 року вона зустрічалася з [PERSON] та [PERSON] 1-2 рази на місяць коли була в Києві, оскільки постійно проживає в м. Біла Церква. Сприймала їх як сімю, оскільки постійно бачила разом. Разом з тим, про те, хто саме та в якому обсязі вкладав кошти у будівництво спірних будинків в с. Капітанівка та в с. Скибин, їй нічого не відомо. Ні в будинку в с. Капітанівка, ні в с. Скибин ніколи не була, знає про їх придбання від [PERSON] З 2004 року свідок фактично припинила спілкуватися з [PERSON] та [PERSON] в звязку з особистими обставинами, з того часу [PERSON] не бачила по теперішній час. Суд не може прийняти вказані пояснення свідка до уваги, оскільки вони не містять даних щодо предмету позову. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком [PERSON], постійно мешкає в м. Біла Церква. Вказував, що з [PERSON] та [PERSON] він познайомився приблизно в 1987 році. Стверджував, що до 2004 року він разом зі своєю дружиною [PERSON] неодноразово приїздив до [PERSON] та [PERSON] в кафе «Рижий дог», власником якого був [PERSON] Оскільки [PERSON] та [PERSON] під час їх зустрічей завжди були разом, він вважав їх сімейною парою. Після 2002, 2003 року він вже не зустрічався ні з [PERSON], ні з [PERSON] в звязку зі смертю батька, а потім матері. Стосовно обставин придбання та будівництва спірних будинків та майна, обсягів витрат та розмірів грошових вкладів у придбання цього майна свідку нічого не відомо. Тому його пояснення також не містять обєктивних даних про предмет спору та відповідно не можуть бути враховані судом при постановленні рішення. Суд також приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 1/2 частини грошової компенсації за автомобіль «[PERSON] Крузер», як придбаного в 2001 році в період спільного проживання однією сімєю є безпідставними. [PERSON] не надала доказів придбання вказаного автомобіля за спільні кошти внаслідок спільної праці. Посилання [PERSON] на положення ст. 74 СК є безпідставними, оскільки Сімейний Кодекс 2004 р. не має зворотньої дії у часі та не може бути застосований до правовідносин які виникли в 2001 р., коли був придбаний спірний автомобіль. З огляду на наведене суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що будинок по вул. Радянській, 19 в с.Капітанівка Київської області було знесено і тому право власності на вказаний будинок припинилось на підставі ст. 346 ЦК України, а вказані в позовній заяві [PERSON] будинки за відповідачем у встановленому законом порядку не зареєстровані, то позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволені бути не можуть. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо житлового будинку по вул.Польовій в с. Скибин не підлягають задоволенню у звязку з пропуском нею строку позовної давності, враховуючи, що підстав для його поновлення немає і таке клопотання не заявлялось. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed