Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

у грудні 2015 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивована тим, що 12.06.2015 позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 462\~000 грн, що підтверджується письмовою розпискою, строком до 1 жовтня 2015 року. Однак відповідач кошти не повернув, на зв`язок не виходив, на неодноразові звернення позивача з метою досудового врегулювання спору, відповідач його уникав та ігнорував. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь 462\~000 грн основного боргу, 987,29 грн 3% річних та 47\~617,64 грн процентів за користування позикою, а також судові витрати у розмірі 5106,06 покласти на відповідача (а.с. 2-4 т.1). Ухвалою судді Хомінець І.В. від 13.01.2016 у справі відкрито провадження (а.с. 17 т. 1). 03.02.2016 відповідач подав заперечення проти позову, у яких просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у зв`язку з протиправністю та безпідставністю позовних вимог. Одночасно просить стягнути з позивача понесених ним витрат на представництво його інтересів у суді 500 грн та 200 грн в рахунок відшкодування витрат на посвідчення довіреності, а також призначити у даній справі судово-почеркознавчу експертизу боргової розписки. Заперечення мотивовані тим, що жодних грошових коштів у позивача він не позичав, договору позики з ним не укладав. Зазначена позивачем розписка була складена ним за таких обставин: 20.05.2014 він був прийнятий на роботу в ТОВ «Прокар Трейдінг» на посаду менеджера по збуту. За прямою вказівкою керівництва підприємства він, як менеджер, та інші менеджери, були зобов`язані відпускати клієнтам, у разі їх відповідного прохання, товар у борг, що він і робив, при цьому менеджер повинен був надати керівництву заповнений бланк розписки в отриманні нібито позики на ту суму, на яку узяв клієнт у борг у підприємства запчастини. У разі відмови від заповнення такої розписки менеджера чекало негайне звільнення. Відповідач стверджує, що саме на таку вимогу керівництва ним і було відпущено клієнту в борг товар на загальну суму 462\~000 грн. Він заповнив цю розписку частково, без заповнення графи щодо даних займодавця. Вважає, що надана позивачем розписка від 12.06.2015 є сфальсифікованою й недостовірною (а.с. 27-29 т. 1). 11.02.2016 від позивача [PERSON] надійшли пояснення щодо заперечення проти позову, у яких він наполягає на задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що боргова розписка від 12.06.2015 є договором позики та підтверджує отримання відповідачем від позивача коштів у визначеному розмірі. Що стосується різних почерків у розписці, то вона заповнювалась кредитором та боржником особисто, оскільки кожен вказував свої дані. Відповідач не спростовує те, що саме ним була заповнена та підписана дана розписка. Вважає, що відповідач, надаючи неправдиві свідчення, намагається уникнути відповідальності від зобов`язання. Крім того, законодавством не передбачено посвідчення договору позики свідками. Залучення свідків це було ініціативою позивача для додаткового підтвердження отримання відповідачем коштів. (а.с. 50- 51 т. 1). У травні 2016 [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики неукладеним, у якому просить визнати неукладеним договір позики між [PERSON] та [PERSON] , який оформлений письмовою розпискою за підписами свідків [PERSON] та [PERSON] про отримання грошових коштів від 12.06.2015 на суму 462\~000 грн, та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати у розмірі 551,20 грн., а також у рахунок відшкодування понесених витрат на представництво його інтересів у суді 3500 грн та 200 грн за посвідчення довіреності у нотаріуса. Позов мотивований тим, що 20.05.2014 позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Прокар Трейдінг» на посаду менеджера по збуту та до його обов`язків входило спілкування з клієнтами підприємства з метою продажу їм автозапчастин. За прямою вказівкою керівництва підприємства, [PERSON] , він, як менеджер, та інші менеджери, були зобов`язані відпускати клієнтам, у разі їх відповідного прохання, товар у борг, що він і робив. При цьому менеджер повинен був надати керівництву заповнений бланк розписки в отриманні нібито позики на ту суму, на яку узяв клієнт у борг у підприємства запчастини. У разі відмови від заповнення такої розписки менеджера чекало негайне звільнення. Відповідач стверджує, що саме на таку вимогу керівництва ним і було відпущено клієнту в борг товар на загальну суму 462\~000 грн. При цьому зазначає, що він заповнив цю розписку частково, без заповнення графи щодо даних займодавця. Стверджує, що хто саме буде зазначений у розписці як займодавець та свідки він не знав. Отже вважає, що договір позики, який оформлений розпискою від 12.06.2015, є неукладеним, оскільки грошові кошти фактично не передавалися (а.с. 2 -4 т. 2). 26.05.2016 відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заперечення проти позову, у яких, кожен окремо, просять розглядати справу за їх відсутності та відмовити в позові [PERSON] , мотивуючи тим, що вимоги є незаконним, необґрунтованими. Вони не є сторонами оскаржуваного договору та він жодним чином не стосується їх законних інтересів (а.с. 28, 29 т. 2). 14.06.2016 року відповідач [PERSON] також подав заперечення проти позову, у яких просить відмовити повністю в позові [PERSON] за безпідставністю, посилаючись на те, що вимоги позивача не обґрунтовані належними й допустимими доказами і націлені на умисне затягування судового позову по справі [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] . Зазначає, що сам [PERSON] визнає факт укладення договору позики, але дає цьому факт власну надуману трактовку, яка націлена на ухилення від виконання взятих на себе боргових зобов`язань. Також позивач не заперечує, що саме ним була заповнена та підписана дана розписка. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не є сторонами оскаржуваного договору, а тому є неналежними відповідачами. Вважає, що працевлаштування позивача в ТОВ «Прокар Трейдінг» не має жодного відношення до того, що він особисто позичив грошові кошти в сумі 462\~000 у [PERSON] і зобов`язався їх повернути в обумовлений термін і ці зобов`язання порушив (а.с. 46-48 т. 2). 20.07.2016 вказана справа надійшла до Машівського районного суду Полтавської області з Київського районного суду м. Полтави на підставі ухвали суду від 14.06.2016 про передачу справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судді Хомінець І.В. (а.с. 65 т. 2). Ухвалою судді від 25.07.2016 справу прийнято до провадження (а.с. 66 т. 2). У подальшому, ухвалою суду від 21.09.2016 об`єднано в одне провадження цивільні справи: за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка зареєстрована з №2\\540\\55\\16, та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики неукладеним, яка зареєстрована за №2\\552\\1085\\16 (а.с. 78 т.2). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2017, у зв`язку зі звільненням судді Хомінець І.В., справу передано на розгляд судді Кравець С.В. (а.с. 140 т. 2). У подальшому, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018, у зв`язку з перебуванням судді Кравець С.В. на лікарняному, справу передано на розгляд судді Косик С.М. (а.с. 251 т. 2). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у змісті позовної заяви, наполягав на задоволенні позову та пояснив, що 12.06.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 462\~000,00 грн, в еквіваленті 22\~000,00 доларів США, про що свідчить надана боргова розписка в оригіналі. Оскільки відповідач кошти за розпискою не повернув, позивач просить стягнути з відповідача борг за розпискою та штрафні санкції. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином та завчасно, подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та позов підтримав (а.с.220 т.3). Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов до [PERSON] підтримали, натомість позов останнього не визнали та [PERSON] пояснив, що він справді писав розписку про отримання боргу в сумі 462000,00 грн, але гроші не отримував, писав розписку як гарантію повернененя коштів клієнтами підприємства, де він на той час працював, але потім зріс курс долара та клієнти не віддавали гроші за товар і виникла така заборгованість. Він звільнився з роботи та пізніше дізнався про цей позов. Представник відповідача наполягала на задоволенні позову [PERSON] , в позові [PERSON] до [PERSON] просила відмовити, посилаючись на не, що договір позики неукладений, оскільки кошти її довіритель не отримував. Зазначені в розписці свідки не були присутні під час передачі коштів, вони були керівниками [PERSON] та розписка написана під впливом обману та тяжких життєвих обставин, оскільки відповідачу потрібна була робота, а тому він і написав таку розписку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договору позики неукладеним, пояснивши, що вони не є стороною оспорюваного правочину (а.с.28,84 т.2). Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 12.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої [PERSON] взяв у [PERSON] в борг кошти в сумі 462\~000,00 грн, які в еквіваленті складають 22\~000 доларів США по курсу НБУ 100 доларів США 2100,00 грн, та які зобов`язався повернути не пізніше 01 жовтня 2015 року (а.с. 5 т.1). Згідно з копією трудової книжки, заповненої 25.02.2005 [PERSON] з 20.05.2014 по 24.09.2015 працював в ТОВ «Прокар Трейдінг» на посаді менеджера із збуту (а.с. 10-12 т.2). Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, висловленою 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) при дослідженні питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Як стверджує позивач, відповідач ні у визначений договором строк, ні у подальшому, суму позики не повернув, на підтвердження чого надав оригінал боргової розписки (а.с.128 т.2, а.с. 76 т.4). За висновком судово-технічної експертизи документів від 18.05.2018, в розписці, датованій 12.06.2015: записи і підписи від імені [PERSON] та [PERSON] , виконані пишучою ручкою (ручками), спорядженою чорнилом чорного кольору; записи і підпис від імені [PERSON] , виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженими пастою чорного кольору; записи і підпис від імені [PERSON] , виконані пишучою ручкою (ручками), спорядженою чорнилом синього кольору. В досліджуваній розписці, датованій 12.06.2015, ознак штучного зістарювання документа не виявлено. В розписці, датованій 12.06.2015, записи і підпис від імені [PERSON] , виконані ймовірно раніше липня 2015 року, тобто не виключається, що досліджувані записи і підпис виконані у вказану дату. Встановити час виконання записів від імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в розписці, датованій 12.06.2015, не видається можливим, у зв`язку з відсутністю в експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів і підписів, виконаних чорнилами (а.с. 35-52 т. 3). Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 13.02.2020: технічне дослідження підпису від імені [PERSON] у графі « [PERSON] :» у Розписці від 12.06.2015 не проводилось у зв`язку з відсутністю у даному документі досліджуваного підпису (оскільки відсутні ділянки паперу, на одній з яких, ймовірно, містився вище вказаний підпис). Питання ухвали щодо виконання підпису від імені [PERSON] у графі « [PERSON] :» у Розписці від 12.06.2015, не вирішувалось. Рукописні записи % « [PERSON] » у графі «полу сил от (Займодателя) та « [PERSON] » у графі « [PERSON] :» у Розписці від 12.06.2015, - виконані [PERSON] (а.с. 241-247 т. 3). Розглядаючи доводи відповідача щодо неотримання коштів та відповідно про те, що договір позики є неукладеним, суд зазначає таке. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року в справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18. Суд уважає що відповідачем не доведено, що кошти за договором позики він не отримував та склав розписку як гарантію повернення коштів у разі несплати їх клієнтами за місцем його роботи ТОВ «Прокар Трейдінг», оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування таких доводів суду не надано. Саме так застосовано норми матеріального права Верховним Судом в постанові від 14 серпня 2019 року по справі № 195/1784/14-ц (провадження № 61-31437св18). Згідно зі ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що за борговою розпискою від 12.06.2015 року відповідач [PERSON] підтвердив отримання 12.06.2015 року 462\~000 грн та обов`язок по їх поверненню до 01.10.2015 року. Обґрунтовуючи факт написання розписки, [PERSON] вказував, що ця розписка була написана ним внаслідок обману. За змістом частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Тобто, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які вливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила би у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до пунктів 12, 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зі змісту абзацу другого частини першої статті 218\~ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Факт складення розписки у інший день, який би не відповідав даті її написання, відповідачем не доведено. Факт підписання спірної розписки саме [PERSON] останнім не оспорюється, факт підписання розписки [PERSON] стверджується висновком експерта. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. З врахуванням зазначених вище мотивів суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а позовні вимоги [PERSON] є недоведеними. Відповідно до вимог статті 545\~ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, підтвердженій у постановах від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц,\~від 31.10.2018 року при розгляді справи №707/2606/16-ц. Так, згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. \~ \~ \~ \~ Отже, 3% з 02.10.2015 року по 27.10.2015 року за 26 днів становить 987,29 грн (462 000,00 грн *26*3 :100 :365). Разом з тим, відповідно п.1 ч. 2 ст.\~551\~ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як убачається з матеріалів справи, з тексту боргової розписки не вбачається, що сторонами було передбачено нарахування пені за невиконання зобов`язання. За умовами договору позики від 12.06.2015 року строк дії договору визначено до 01.10.2015 року. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку дії договору. В подальшому права та інтереси позивача підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, вимоги позивача [PERSON] про стягнення пені (процентів) за період з 16.06.2015 року по 01.10.2015 рік підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] потрібно стягнути 40\~368,67 грн (з 13.06.2015 до 27.08.2015 року за 76 днів 28\~859,18 грн за розрахунком: 462\~000,00 грн *76 днів * 0,082 %:100; з 28.08.2015 до 24.09.2015 року 9569,09 грн за розрахунком: 462\~000,00 грн *28 днів * 0,074 %: 100; з 25.09.2015 до 01.10.2015 року 1940,40 грн за розрахунком: 462\~000,00 грн *7 днів * 0,06 %: 100). З урахуванням вищенаведених висновків, з [PERSON] на користь [PERSON] потрібно стягнути заборгованість за договором позики від 12.06.2015 року в загальному розмірі 503\~355,96 грн, що складається з основної суми боргу в розмірі 462\~000,00 грн, 3% річних в розмірі 987,29 грн та процентів в сумі 40\~368,67 грн. та позов в цій частині задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 5003,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial