Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2012 року між ним та Публічним акціонерним товариством «ТЕРРА БАНК» (далі - ПАТ «ТЕРРА БАНК») укладено кредитний договір № 49066 згідно з яким відкрито кредитну лінію (овердрафт). 18 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Кіровоградської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис № 5826 про стягнення з позивача заборгованості на суму 29787,07 грн. [PERSON] уважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки за цим виконавчим напис з нього стягнуто заборгованість позовна давність щодо якої закінчилась. Нотаріусу не було надано розрахунок заборгованості та виписку за рахунком позивача, не перевірено наявності або відсутності спору щодо заборгованості. Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна») надіслало до суду відзив. Позов не визнає. Зазначає, що 21 лютого 2018 року між ним та ПАТ «ТЕРРА БАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги № 4 за яким відступлено право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року щодо [PERSON] . ТОВ «Росвен Інвест Україна» неодноразово зверталось до [PERSON] з вимогою виконати зобов`язання, однак заборгованість ним не погашено. ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулось до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. з приводу вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з позивача та нею 18 вересня 2019 року вчинено виконавчий напис. На думку відповідача виконавчий напис є законним та не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Окремо зазначає, що до позову не додано розрахунку витрат на правову допомогу, доказів, що підтверджують понесені позивачем такі витрати, доказів наданих послуг, а тому подача таких документів після подання позову не може бути підставою для розподілу судових витрат, оскільки неможливо здійснити оцінку таких витрат та подати заперечення щодо їх розміру. Тобто розмір витрат на правничу допомогу необґрунтований, а тому в їх стягненні має бути відмовлено. Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. надіслано до суду письмові пояснення щодо позову. У цих поясненнях заперечує проти позову. Вчинення виконавчого напису здійснюється на підстави документів поданих стягувачем, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої вимоги до боржника. Такі документи було подано ТОВ «Росвен Інвест Україна» та підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису не було. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2019 року у справі забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом вчиненим 18 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрованого у реєстрі за № 5826. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 11 травня 2012 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено кредитний договір № 49066 (далі - Договір) (а. с. 56-62). За цим договором Банк надає Позичальнику кредит на умовах овердрафту в сумі, що перевищує визначеного цим Договором ліміту овердрафту. Кредитування Позичальника на умовах овердрафту здійснюється через Поточний рахунок. Ліміт овердрафту (максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту) встановлюється в розмірі 11000 грн (пункти 2.1., 2.2). Згідно з п. 2.3 Договору датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту відповідно до цього Договору - 11 травня 2013 року. У випадку, якщо за п`ять робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту, передбаченої в абзаці першому п. 2.3 цього Договору, Банк не направить Клієнту письмове повідомлення (в порядку передбаченому п. 6.4 цього Договору) про відмову від продовження строку користування частиною Кредиту на суму, що зазначена в абзаці 2 п. 2.8 цього Договору, Сторони з укладенням цього Договору, відповідно до ст. 212 ЦК України дійшли згоди продовжити строк користування частиною Кредиту на суму, що зазначена в абзаці 2 п. 2.8 цього Договору та встановити для остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту та процентів за ним - 11 травня 2014 року. За змістом пунктів 2.7, 2.8 Договору зменшення ліміту овердрафту здійснюється частинами протягом періоду кредитування, починаючи з 11 червня 2012 року до 11 травня 2014 року. Отже, виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором мало бути здійснено у строк до 11 травня 2014 року. За користування Кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 0,01 процента річних. Тип процентної ставки - фіксована (п. 3.3 Договору). Відповідно до п. 3.8 Договору закриття ліміту овердрафту здійснюється при настанні кінцевого строку, зазначеного в п. 2.3 цього Договору. Погашення Кредиту здійснюється Позичальником шляхом внесення готівки або шляхом безготівкових перерахувань на поточний рахунок. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування Кредитом та/або комісійних винагород Банк має право стягнути пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу до моменту фактичної сплати, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення. 21 лютого 2018 року між ПАТ «ТЕРРА БАНК» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги № 4 (далі - Договір про відступлення права вимоги) (а. с. 63-68). За цим Договором про відступлення права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 4 від 21 лютого 2018 року за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року щодо [PERSON] , заборгованість становить: 10083,84 грн - прострочена кредитна заборгованість; 3,56 грн - нараховані прострочені відсотки; 10199,67 грн - пеня. Загальна сума заборгованості 20287,07 грн (а. с. 55). 18 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 5826 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року за період з 21 лютого 2018 року по 12 вересня 2019 року у розмірі 20287,07 грн у тому числі: 10083,84 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3,56 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 10199,67 грн - строкова заборгованість за штрафами і пенею; а також 500 грн за вчинення цього виконавчого напису (а. с. 50). За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 5 березня 2018 року, справа № 756/11960/15-ц). За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Зі змісту документів поданих ТОВ «Росвен Інвест Україна» приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Кіровоградської області Гамзатовій А.А. видно, що банком подано нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису № 12/09/19-185 від 12 вересня 2019 року з відображенням застереження, що строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 лютого 2018 року по 12 вересня 2019 року. Сума заборгованості складає 20287,07 грн, у тому числі: 10083,84 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3,56 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 10199,67 грн - строкова заборгованість за штрафами і пенею; оригінал кредитного договору № 49066 від 11 травня 2012 року; розрахунок суми заборгованості; установчі документи стягувача; Договір про відступлення прав вимоги № 4 від 21 лютого 2018 року; витяг з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № 4 від 21 лютого 2018 року. У цій справі судом установлено, про що вище зазначалось, що зобов`язання зі сплати кредиту повинно відбуватись за графіком платежів, який є частиною кредитного договору № 49066 від 11 травня 2012 року, шляхом зменшення ліміту овердрафту протягом періоду кредитування. Остаточне повернення кредиту - 11 травня 2014 року. Отже, останнім днем погашення заборгованості за кредитним договором є 11 травня 2014 року. Згідно зі спірним виконавчим написом нотаріуса, заборгованість з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» стягнуто за період з 21 лютого 2018 року по 12 вересня 2019 року включаючи, зокрема основну заборгованість за кредитом, проценти та пеню (штрафи). Однак заборгованість за вищезазначеними складовими не могла виникнути після закінчення строку дії кредитного договору (строку виконання зобов`язання), тобто після 11 травня 2014 року. Окрім цього, виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року містить зазначення виключно суми заборгованості за кредитним договором станом на 12 вересня 2019 року, у тому числі суми пені, однак не містить суми кожного платежу, що складає відповідну суму заборгованості, період нарахування, строк погашення цієї суми з відміткою стягувача про погашення заборгованості, враховуючи ту обставину, що зобов`язання за кредитним договором підлягають виконанню шляхом сплати щомісячних платежів, тобто на момент вчинення виконавчого напису існували підстави вважати, що суму заборгованості становлять платежі строк виконання яких настав поза межами строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2019 року (справа № 916/3006/17) зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вищезазначені судом обставини дають підстави стверджувати, що заборгованість у сумі 20287,07 грн на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не була безспірною, а тому нотаріус за відсутності підстав вчинив виконавчий напис, порушивши вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (чч. 1-3 ст. 134 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. У цій справі клопотання іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не надходило. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом договору № 25 від 2 грудня 2019 року укладеного між Адвокатським бюро «БРАЖНИК І ПАРТНЕРИ» та [PERSON] , в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту визначену цим Договором правову допомогу, а Клієнт зобов`язується сплатити винагороду Адвокатському бюро. Адвокатським бюро надається така правова допомога: усні та письмові консультації, роз`яснення з правових питань, що стосуються заборгованості за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року та порядку примусового стягнення боргу за вищезазначеним договором приватним нотаріусом; складання процесуальних документів, а саме позовної заяви про визнання виконавчого напису № 5826 від 18 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; складання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення примусового виконання за виконавчим написом № 5826 від 18 вересня 2019 року; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження: 60335502 у приватного виконавця Вольф Т.Л. щодо примусового стягнення боргу за виконавчим написом № 5826 від 18 вересня 2019 року; участь у судових засіданнях пов`язаних із визнанням виконавчого напису № 5826 від 18 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; надання іншої правової допомоги обумовленої предметом цього договору (а. с. 104-108). За змістом акта (опису) виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 25 від 17 січня 2020 року, Сторони узгодили, що згідно з договором про надання правової допомоги у період його дії бюро надало, а Клієнт отримав такі послуги: усні та письмові консультації, роз`яснення з правових питань, що стосуються заборгованості за кредитним договором № 49066 від 11 травня 2012 року та порядку примусового стягнення боргу за вищезазначеним договором приватним нотаріусом - 200 грн; складання процесуальних документів, а саме позовної заяви про визнання виконавчого напису № 5826 від 18 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню - 2500 грн; складання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення примусового виконання за виконавчим написом № 5826 від 18 вересня 2019 року - 1000 грн; ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження: 60335502 у приватного виконавця Вольф Т.Л. щодо примусового стягнення боргу за виконавчим написом № 5826 від 18 вересня 2019 року - 1000 грн; участь у судових засіданнях пов`язаних із визнанням виконавчого напису № 5826 від 18 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню - 1000 грн. Претензій щодо якості, повноти, строків та обсягу в цілому послуг Клієнт до бюро не має (а. с. 109). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 17 січня 2020 року [PERSON] сплатив за договором про надання правової допомоги 5700 грн (а. с. 113). За змістом чч. 9, 10 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У цій справі докази про понесення судових витрат [PERSON] заздалегідь надіслано відповідачу, що підтверджується накладною № 5010301469407 від 17 січня 2020 року, фіскальним чеком № 3000040903 від 17 січня 2020 року, описом вкладення від 17 січня 2020 року (а. с. 110-112, 114). Ці докази подано до суду через канцелярію суду 17 січня 2020 року, тобто в порядку передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Отже, доводи ТОВ «Росвен Інвест Україна» про порушення порядку підтвердження витрат сторони на правничу допомогу, спростовуються вищезазначеним. Однак, оскільки провадження у цій справі здійснювалось у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, відповідно є необґрунтованими судові витрати у розмірі 1000 грн за участь у судових засіданнях. З огляду на вищезазначене, понесені у цій справі [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу на загальну суму 5852,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved