Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У вересні 2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 1.06.2020 року №176, що підтверджується копією цього договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Продавці квартири, забравши свої речі виїхали із квартири, проте відповідачка [PERSON] до цього часу з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знялася. В квартирі відповідачка не проживає, її особистих речей та майна в квартирі немає, її місце перебування наразі позивачу не відоме. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює для неї перешкоди у розпорядженні своїм майном, утруднює оформлення субсидії. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про розгляд справи повідомлялася належним чином (а.с.28.29). Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, в заочному порядку, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. 11.06.2020 року між позивачем [PERSON] і [PERSON] , яка діяла за себе та від імені [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Солоповою О.О., зареєстрований в реєстрі за №176 (а.с.6-8). Право власності [PERSON] на придбану квартиру було зареєстровано 11.06.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Продавці звільнили квартиру від власних речей та передала ключі від неї покупцю. Відповідно до п.3.2.1 договору купівлі-продажу продавці зобов`язалися протягом чотирнадцяти днів зняти з реєстрації осіб, місце проживання яких зареєстровано у цій квартирі. Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.09.2020 року (а.с.22) місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї теперішнього власника будинку. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно не знялася з реєстрації місця проживання у цій квартирі у строк, встановлений п. 3.2.1 договору купівлі -продажу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved