Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги неодноразово уточнював та доповнював; остаточно (т.3, а.с. 65-69, а.с 88) просив суд про наступне: -визнати спільним майном сторін приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до переобладнання квартира [ADDRESS]), -визнати спільним майном сторін приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вул. Ігоря Сердюка у м. Кременчук ( до переобладнання - частина цілісного майнового комплексу), -садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші у садівничому товаристві «Строітєль», -кошти в сумі 566\~332,91 грн., отримані ним від продажу автомобіля Тойота Кемрі, 2012 року виробництва, -виділити йому у власність садовий будинок з господарськими будівлями вартістю 667\~320,00 грн., та кошти від продажу автомобіля в сумі 566 62,91 грн., -виділити у власність [PERSON] приміщення магазину «Скарлет» по вулиці І. Сердюка, 37/18 вартістю 608\~300,00 грн. та магазину «Скарлет» по проспекту Свободи, 18 вартістю 894\~600,00 грн., -стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію як різницю між вартістю майна в сумі 134\~608,00 грн, -стягнути з [PERSON] на його користь ? частку доходів, отриманих нею від підприємницької діяльності за період з 2012 року по 2014 рік включно в сумі 581\~704,00 грн. У грудні 2014 року із зустрічним позовом до суду звернулася [PERSON] Позовні вимоги також неодноразово змінювала та уточнювала, остаточно просила суд про наступне (т.3, а.с. 53-59, 78): - визнати її особистою приватною власністю приміщення обох магазинів «Скарлет» вартістю 608\~300,00 грн. та 894\~600,00 грн., - визнати спільною сумісною власністю сторін садовий будинок з земельною ділянкою в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667\~320,00 грн., - визнати спільною сумісною власністю сторін грошові кошти, одержані [PERSON] від продажу автомобіля Тойота Кемрі в сумі 556\~362,91 грн., - виділити їй у власність садовий будинок з земельною ділянкою в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667\~320,00 грн., а [PERSON] грошові кошти в сумі 556\~362,91 грн., стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію в сумі 100\~957,09 грн. [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі 28 років. За спільні кошти вони придбали майно, про поділ якого в рівних частках він просить. Крім того, їх спільним майном був автомобіль Тойота Яріс, 2013 року виробництва, якій він на прохання відповідачки у серпні 2014 року договором купівлі-продажу переоформив на ім»я дорослого сина [PERSON], хоча гроші за продаж автомобіля фактично не отримав. [PERSON] вважав, що має право на частину доходів [PERSON], отриманих нею від підприємницької діяльності у 2012-2014 роках, і просив стягнути з неї на його користь ? частину цих доходів в загальній сумі 581\~704,00 грн. Заявлені до нього зустрічні позовні вимоги [PERSON] вважав безпідставними та несправедливими. Зокрема, він зазначав, що такі обставини, як придбання приміщення магазину промислових товарів по вулиці І.Сердюка, буд. 37/18 за позичені у свідка [PERSON] кошти, які потім нібито повернула позикодавцю мати колишньої дружини [PERSON], [PERSON] просто вигадала. [PERSON] зазначав, що разом із дружиною він постійно їздив за товаром, в тому числі і за кордон, шукав постачальників, продавав товар на ринках м. Кременчука, м. Світловодська, м. Глобине, разом та за спільні кошти вони купляли приміщення, в яких облаштували магазини. Все майно, яке є предметом спору, на його думку, є їхнім спільним майном і підлягає поділу в рівних частках. [PERSON] заявлені до неї вимоги заперечувала та із запропонованим [PERSON] варіантом поділу майна не погоджувалась. Суду пояснила, що [PERSON] з 1996 року і до розірвання шлюбу між ними у 2014 році ніде не працював, жив за рахунок коштів, які вона заробляла. Вважала приміщення обох магазинів її особистою приватною власністю, оскільки приміщення по вул. І. Сердюка, 37/18 у м. Кременчуці було придбано нею за позичені у [PERSON] кошти, які повернула за неї її мати [PERSON] Другий магазин «Скарлет» по проспекту Свободи, 18 у м. Кременчуці належить особисто їй, оскільки придбаний за отримані нею від підприємницької діяльності кошти. Садовий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій він розташований, по вул. Річній,1 в с. Кривуші Кременчуцького району [PERSON] вважала спільним майном подружжя. З урахуванням інтересів дорослих синів, які там фактично проживають, просила виділити це майно їй у власність, стягнувши на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 100\~957,09 грн., внесену нею на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Полтавській області, а також виділити йому у власність гроші, які він одержав від продажу автомобіля Тойота Кемрі в сумі 566\~362,91 грн. Дорослі діти сторін [PERSON], [PERSON] та [PERSON], залучені до участі у справі ухвалою суду від 6 листопада 2015 року як відповідачі (а.с. 62-64, т.2) у зв»язку з тим, що предметом спору була квартира, співвласниками якої вони також є, поділяли позицію матері. Пояснили, що гроші в родині заробляла вона, а також просили врахувати їхні інтереси, оскільки у літній період всі вони користуються садовим будинком. Допитані в судовому засіданні свідки з боку [PERSON] - [PERSON] (його рідна тітка), [PERSON], [PERSON] (двоюрідний брат), [PERSON] (мати) показали суду, що фактично подружжя [PERSON] разом займалися підприємницькою діяльністю та зазначали, що батьки [PERSON] надавали допомогу його родині грошима. Зокрема, батько віддав [PERSON] 6\~000 доларів США після продажу успадкованого ним будинку. Свідок [PERSON] заявив, що знає колишнє подружжя [PERSON] 20 років, вони разом займалися бізнесом, їздили за товаром у [PERSON], [PERSON], Київ, Москву; разом у 90-ті роки торгували на ринках. Свідки з боку [PERSON] пояснили суду про таке: [PERSON] підтвердила, що у 2000 році надала у борг під розписку [PERSON] 4 600 грн. для купівлі приміщення у будинку 37/18 по вул. Жовтневій (після перейменування [PERSON]) в м. Кременчуці під магазин; гроші їй були повернуті [PERSON]; [PERSON] повідомила, що у магазин по вул. І. Сердюка були вкладені гроші матері [PERSON] від продажу квартири; «генератором ідей» в родині була [PERSON], а чоловік їй допомогав. Свідок також їздила з [PERSON] за товаром у [PERSON]? чоловіки їх зустрічали, розвантажували товар, але все, що стосується організації бізнесу, на думку свідка, вирішувала [PERSON] Свідок [PERSON] виконувала замовлення [PERSON] по дизайну магазинів; за послуги їй сплачувала [PERSON], будівельників також наймала вона, а [PERSON] був просто присутній, а також возив її та [PERSON] за оздоблювальними матеріалами у м. Київ. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1986 року по 26 листопада 2014 року. Спільне проживання припинили з червня 2014 року. Мають трьох дорослих дітей [PERSON], [INFO], синів [PERSON] і [PERSON], які народились 5 червня 1992 року. Родина проживала у чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить сторонам та їх дітям на праві спільної сумісної власності (т.1, а.с.14-16). Після фактичного припинення подружніх відносин [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає. [PERSON] відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т.1, а.с.73) здійснює підприємницьку діяльність з березня 1994 року і до цього часу. [PERSON] до 22 жовтня 1996 року працював у Кременчуцькому ВО «Дормаш» водієм (т.1, а.с.132). 17 лютого 2000 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] купила за 4\~675,00 грн. у ТОВ «Кіпарис» частину цілісного майнового комплексу, розташованого по вулиці Жовтневій, будинок № 37/18 у м. Кременчуці (т.1, а.с.11). В даний час - це приміщення магазину промислових товарі загальною площею 39,2 кв.м. (т.1, а.с.13). За версією [PERSON], яка підтверджується показаннями свідка [PERSON] та фотокопією розписки (т.2, а.с.68), придбання вказаного приміщення відбулося за рахунок позичених у [PERSON] коштів. У подальшому, як стверджує [PERSON] та - з її слів - діти сторін, гроші позикодавцю повернула мати [PERSON] [PERSON], яка померла 14 червня 2010 року. За версією [PERSON] - приміщення було придбане за спільні кошти, про договір позики йому нічого не було відомо, і такі обставини насправді не існували. 18 травня 2005 року [PERSON] за 12\~632,00 грн. придбала у [PERSON] квартиру № 51 по вулиці 60-річчя Жовтня, будинок № 18 у м. Кременчуці (т.1, а.с.7,8). В даний час це вбудоване приміщення магазину непродовольчих товарів по проспекту Свободи,18 у м. Кременчуці загальною площею 57,9 кв.м. [PERSON] вважає це приміщення своєю особистою власністю, як майно, придбане нею за рахунок доходів від підприємницької діяльності. [PERSON] приміщення магазину вважає спільним майном, пояснюючи, що після звільнення з ПАТ «Кредмаш», де у ті часи подовгу не сплачували заробітну плату, він постійно разом із дружиною займався торгівельною діяльністю, на доходи від якої існувала родина та придбавалося спірне майно. У 2006 році подружжя придбало старий садовий будинок по вул. Річна, 1 в садівничому товаристві «Строітєль» у с. Кривуші, Кременчуцького району. У подальшому замість нього вони побудували новий садовий будинок, право власності на який оформлено рішенням Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 05 від 26 травня 2011 року на ім»я [PERSON] (т.1, а.с. 45-53). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ № 161445 від 16 лютого 2010 року (т.2, а.с.148) земельна ділянка площею 0,0407 га. передана у власність [PERSON] для ведення садівництва. [PERSON] вважає садовий будинок з господарськими будівлями спільним майном, а земельну ділянку - своєю особистою власністю, посилаючись на статтю 61 СК України. [PERSON], посилаючись на статтю 120 Земельного Кодексу України, статтю 367 Цивільного кодексу України, вважає будинок з земельною діяльністю спільною сумісною власністю сторін. 17 лютого 2012 року [PERSON] купив у ТОВ «Компанія «Про [PERSON]» автомобіль Тойота Кемрі, 2012 року виробництва, за 322\~404,00 грн. (т.1, а.с.53-58). Під час розгляду справи [PERSON] продав автомобіль. Сторони погодились з вартістю автомобіля Тойота Кемрі д.н.з. [NUMBER], визначену судовою автотоварознавчою експертизою станом на 12 лютого 2016 року з урахуванням строку його експлуатації, в сумі 566\~362,91 грн. (т.2, а.с.122-134), та пропонували виділити гроші від продажу автомобіля у власність [PERSON] У власності подружжя перебував також автомобіль Тойота Яріс, 2013 року виробництва, який 5 серпня 2014 року [PERSON] за домовленістю з [PERSON] переоформив на ім»я сина [PERSON] (т.1, а.с. 157-162). Автомобіль Тойота Яріс предметом поділу не є, оскільки сторони свої позовні вимоги в частині врахування при поділі його вартості просили залишити без розгляду. Згідно наданих суду податкових декларацій та звітів суб»єкта малого підприємництва-фізичної особи [PERSON], у 2012 році вона отримала від торгівельно-закупівельної діяльності дохід у сумі 318\~367,00 грн., у 2013 році 455\~928,00 грн., у 2014 році 389 113,00 грн., а всього в сумі 1\~163\~408,00 грн. (т.2, а.с.2-7). Вирішуючи спір, суд виходить із положень статті 60 Сімейного Кодексу України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина перша статті 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності ( пункт 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі ( п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що підстав вважати приміщення двох магазинів «Скарлет» особистою приватною власністю [PERSON] немає. Так, нею не надано належних та достатніх доказів того, що приміщення магазину по вулиці І. Сердюка, 37/18 в м. Кременчуці придбано за кошти, позичені у свідка [PERSON], а в подальшому повернуті позикодавцю [PERSON] Ці обставини [PERSON] заперечує, належні письмові докази суду не надано, а фотокопія розписки, складеної без участі [PERSON], належним доказом таких обставин бути не може. Водночас суду надано достатньо доказів того, що [PERSON] приймав постійну участь у підприємницькій діяльності своєї дружини, разом із нею займався вихованням дітей та веденням домашнього господарства, отже немає підстав вважати, що й магазин по проспекту Свободи, 18 у м. Кременчуці є особистою власністю [PERSON] Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 5/5-16 від 30 травня 2016 року ринкова вартість приміщення магазину по проспекту Свободи, будинок 18 станом на 17 травня 2016 року складає 894\~600,00 грн., ринкова вартість приміщення магазину по вулиці І. Сердюка, будинок 37/18 - 608\~300,00 грн., ринкова вартість садового будинку, розміщеного на території садівничого товариства «Строітєль» по вулиці Річна,1 в с. Кривуші, Кременчуцького району Полтавської області 667\~320,00 грн. (т.3, а.с.7-50). Сторони не оспорювали висновок експертизи щодо вартості зазначеного майна та погодились з тим, що вартість садового будинку була визначена експертом з урахуванням земельної ділянки, на якій він розташований. Відповідно до статті 120 Земельного Кодексу України та статті 377 Цивільного Кодексу України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Згідно до правової позиції Верховного Суду України (Постанова від 9 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15), суд вважає, що земельна ділянка площею 0,0407 га, на якій розташований садовий будинок і споруди, є об»єктом спільної власності сторін. Отже, спільним майном подружжя [PERSON] є: - приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894\~600,00 грн., - приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вулиці Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608\~300,00 грн., - садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667\~320,00 грн. - грошові кошти в сумі 566\~362,91 грн., отримані [PERSON] від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва, а всьго майно на суму 2\~736\~582,91 грн. Кожна сторона має право на виділ йому в натурі майна на суму 1\~368\~291,46 грн. З урахуванням того, що [PERSON] є приватним підприємцем, продовжує торгівельну діяльність, суд вважає, що їй у власність слід виділити приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894\~600,00 грн., та приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вул. Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608\~300,00 грн., а всього майна на суму 1\~502\~900,00 грн. У власність [PERSON] суд виділяє садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667\~320,00 грн. та грошові кошти в сумі 566\~362,91 грн., отримані ним від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва, а всього майна на суму 1\~233\~682,91 грн. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 134\~608,55 грн. компенсації за різницю у вартості майна. З урахуванням того, що більша частка цієї суми 100\~957,09 грн. - внесені [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА у Полтавській області, є підстави вважати, що розмір компенсації не буде для неї занадто обтяжливим. Виконуючи вимоги статті 71 Сімейного Кодексу України, суд поділив майно між сторонами в натурі. Законних підстав врахувати побажання їх дорослих дітей, які користуються садовим будинком та земельною ділянкою, та виділити це майно в натурі [PERSON], суд не мав. Домовленості щодо компенсації вартості частини майна сторони не досягли, а поділ майна у такий спосіб судом неспівмірно та невиправдано зашкодив би інтересам [PERSON] Суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення на його користь половини доходів, отриманих [PERSON] у 2012-2014 роках в сумі 581\~704,00 грн. У зазначений період сторони жили однією сім»єю, за рахунок цих коштів сторони утримували себе, придбавали майно, допомогали дітям. З [PERSON] на користь державного бюджету слід стягнути недоплачений ним судовий збір в сумі 3\~410,00 грн. (мав сплатити 3\~654,00 грн. - 243,60 грн. які фактично платив). З [PERSON] в державний бюджет підлягають стягненню \~303,67 грн. (мала сплатити 3\~654,00 грн. 3 350,33 грн., які сплатила). Сторони несли витрати на сплату звітів про оцінку майна та за проведення судових експертиз. Витрати [PERSON] склали 950,00 грн. Витрати [PERSON] на оплату судових експертиз склали 4\~376,00 грн. Сторони погодились з висновками судових експертиз щодо вартості автомобіля Тойота Кемрі, 2012 року виробництва, магазинів та садового будинку з земельною ділянкою, тому витрати підлягають поділу між сторонами з урахуванням вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. Отже, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 1 238,00 грн. судових витрат (4\~376,00 грн. : 2 950,00). На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: partial