Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

У грудні 2014 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва, діючи в інтересах та за дорученням [PERSON], з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] винагороду (проценти за користування позикою) за договором безпроцентної позики, що був оформлений розпискою 18.11.2006 р., за якою [PERSON] отримавши позику у [PERSON] в розмірі 9400 доларів США, зобов»язувався повернути її на протязі двох з половиною років. З урахуванням збільшеного розміру вимог просить стягнути відсотки за користування позикою за пріод з 03.12.2014 р. по 03.03.2015 р. в розмірі облікової ставки Національного банку України в сумі 5688,36 грн. посилаючись при цьому як на правову підставу - на Постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Представник відповідача заперечує проти задоволення позову посилаючись на пропуск позивачем позовної давності для такої вимоги. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист будь-якого права та інтересу повинен відповідати визначеним ч.2 вказаної статті способам захисту таких цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухваленим 07.04.2010 року рішенням Святошинського районного суду м.Києва у справі № 2-508/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було встановлено, що 18.11.2006 р. [PERSON] взяв у [PERSON]. в борг 9400 доларів США, які зобов»язувався повернути до 18.05.2009 року, але вконав своє зобов»язання частково повернувши 1200 доларів США. Судом було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 65559,00 грн., 3% річних у розмірі 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн., всього 66876,00 грн.(а.с.6). Таким чином, 18.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики у розмірі 9400,00 доларів США строком на 2,5 роки, тобто до 18.05.2009 р. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлений договором. Як було встановлено рішенням Святошинського районного суду м.Києва у справі № 2-508/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, зобов»язання з повернення позики відповідачем було виконано частково, а тому невиконана частина зобов»язання була стягнута із [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник , який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як було вирішено судом за вищезазначеним рішенням, із [PERSON] було стягнуто 3% річних виходячи із суми неповернутого зобов»язання починаючи із наступного дня після закінчення терміну договору позики. Отже, вищезазначеним рішенням суду була встановлена сума боргу у розмірі 66876,00 грн., що включила в себе борг за договором позики від 18.11.2006 р. 65559,00 грн., 3% річних у розмірі 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн. З наданої інформації ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м.Києві від 11.11.2014 р., на запит представника стягувача стало відомо, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 42527850 у кількості п»яти виконавчих листів і у тому числі виконавчий лист № 2-508 від 14.07.2010 р., що виданий Святошинським районним судом м.Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 66876,00 грн.(а.с.19). З вищенаведеного слід зробити висновок про те, що вищевказаним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 07.04.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 18.11.2006 р. було визначено нове (інше) грошове зобов»язання у розмірі 66876,00 грн., а тому посилання представника позивача на застосування судом ст.1048 ЦК України для стягнення з [PERSON] відсотків на рівні облікової ставки НБУ за невиконаним зобов»язанням по договору позики від 18.11.2006 р. беручи за основу розрахунку несплачений борг за цим договором у розмірі 65559,00 грн., є безпідставним. Тобто до закінчення строку виконання зобов»язання за договором позики, між сторонами існували правовідносини позикодавця та позичальника, а після закінчення строку договору позики стали існувати правовідносини боржника та стягувача, що регулюються ст.625 ЦК України.

Outcome: dismissed