Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить встановити їй додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після померлого 25 липня 2006 року батька [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що маючи намір прийняти спадщину після померлого, вона звернулася до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області\~\~із заявою про прийняття спадщини за законом, проте у прийнятті останньої їй було відмовлено через пропуск встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, та запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом. Причиною пропущення позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини була відсутність документа про право власності на земельну ділянку на імя померлого, юридична необізнаність щодо порядку та строків звернення спадкоємця з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, майновий спір відсутній, відумерлою спадщина не визнавалась. Викладені обставини вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно поданих заяв просили справу розглянути у їх відсутність, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас. 39,43/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що 25 липня 2006 року у с. Миропілля помер гр.[PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на його майно. Померлому [PERSON] належить приватизована земельна ділянка площею 0,22 га, розташована за адресою: село Миропілля вулиця Центральна /колишня назва вульця Радянська/, 52 Краснопільського району Сумської області. За загальними положеннями про спадкування, чинними на час виникнення спірних відносин, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1220, частина перша статті 1222, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За повідомленням завідувача Сумського обласного державного нотаріального архіву [PERSON] № 188/01-23 від 30.01.2017 за даними Інформаційної довідки зі Спадковго реєстру від 30.01.2017 спадкова справа після померлого 25.07.2006 [PERSON] не заводилася та не видавалася. Позивач [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON], на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, разом з тим, із заявою про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач до нотаріуса не звернулася. 16 листопада 2016 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті 25 липня 2006 року [PERSON] у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач є спадкоємцем за законом і мала намір прийняти спадщину, яка відкрилась після померлого 25 липня 2006 року [PERSON], і від неї як спадкоємець не відмовилася. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є Миропільська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. У теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд вважає, що причини, на які посилається позивач, що завадили їй вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є поважними, а тому позов є обґрунтованим, і з метою поновлення порушених прав позивача на спадщину після померлого 25 липня 2006 року [PERSON] підлягає задоволенню. Достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини суд вважає надання їй строку в два місяці.

Outcome: approved