Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У грудні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Посилався на те, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 28 квітня 1984р., під час перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, спільно займались підприємницькою діяльністю, в результаті спільних зусиль придбали наступне майно: - магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною вартістю 1 500 000 грн., який був створений шляхом реконструкції придбаних ними 3-х квартир, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: квартира 1 була придбана за договором обміну квартир від 11.04.2001 року, квартира 2 придбана за договором обміну квартир від 12.09.2001 року, квартира 3 придбана за договором купівлі-продажу квартир від 14.05.2001 року; - квартиру [ADDRESS] вартістю 300 000 грн.; - квартиру [ADDRESS] вартістю 300 000 грн.; - холодильник «Samsung» вартістю 12 500 грн.; - кухонний гарнітур вартістю 3 000 грн.; - ліжко з матрацом вартістю 6 000 грн.; - ліжко з матрацом вартістю 6 000 грн.; - шафа вартістю 3 000 грн.; - тумба вартістю 1 200 грн., - тумба велика вартістю 2 000 грн., - тумба маленька вартістю 1 200 грн., - диван шкіряний вартістю 18 400 грн., - крісло шкіряне вартістю 6 000 грн., - крісло шкіряне 6 000 грн., - туалетний стіл вартістю 3 000 грн., - тумба під телевізор вартістю 1 500 грн., - 2 тумби під квіти вартістю 900 грн., - телевізор вартістю 3 000 грн., - сервант вартістю 9 000 грн., (загальна вартість рухомого майна 82 700 грн.). Крім того за спільні кошти ними придбано взуття для здійснення підприємницької діяльності на загальну вартість 3 000 000 грн., від здійснення спільної підприємницької діяльності за вересень та листопад 2014 року отримані гроші в розмірі 900 000 грн., які знаходяться у відповідачки та вона відмовляється їх йому віддавати. Під час останньої сварки з відповідачкою, було з'ясовано, що вона вважає все придбане майно є її особистою власністю. Між ними не досягнуто згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, у зв'язку з чим він звернувся з даним позовом до суду та просив виділити йому квартиру [ADDRESS], все рухоме майно загальною вартістю 82 700 грн., ? частину магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS], 1/2 частину взуття, придбаного для здійснення підприємницької діяльності, на суму 1 500 000 грн., ? частину грошей, які були отримані від здійснення спільної підприємницької діяльності за жовтень та листопад 2014р. у розмірі 450 000 грн.. Відповідачці просив виділити квартиру [ADDRESS], грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя в розмірі 41 350 грн., ? частину магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS],1/2 частину взуття, придбаного для здійснення підприємницької діяльності, на суму 1 500 000 грн., ? частину грошей, які були отримані від здійснення спільної підприємницької діяльності за жовтень та листопад 2014р. у розмірі 450 000 грн.. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, який в ході розгляду справи уточнила. Посилалась на те, що вона не погоджується з переліком майна, що підлягає поділу та яке визначив позивач у позові. Магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] був набутий нею у результаті ведення підприємницької діяльності, оформлений на неї, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 23.12.2002р., виданим виконкомом Красноармійської міської ради та Актом Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 27.11.2002р. і є її особистою власністю, зареєстрований на неї, як на суб'єкта підприємницької діяльності, використовується нею у цій діяльності, тому розділу не підлягає. Крім того, її особистою приватною власністю є 2/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки ця квартира була набута ними на підставі акту приватизації державного майна на трьох осіб у рівних долях - на неї, її сина [PERSON] та відповідача, в подальшому син подарував їй свою частину квартири у розмірі 1/3, тому її частина становить 2/3. Інше майно, яке придбано в шлюбі, просила визнати спільною сумісною власністю: а саме: - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 7 389,00 грн.; - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 5 037,00 грн.; - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 30 151,00 грн.; - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 22 950,00 грн.; - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 30 000,00 грн.; - автомобіль [NUMBER] вартістю 300 000 грн.; - автомобіль [NUMBER] вартістю 180 000 грн. ; - земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба» вартістю 30 000 гривень; - гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 80 000 гривень; - земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташовану за адресою [ADDRESS] вартістю 20 000 гривень; - гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 100 000 гривень; - гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 100 000 гривень; - гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 80 000 гривень; - депозитний вклад у ПАТ «Дельта Банку» у розмірі 30 000 доларів США, що по курсу 2591,8523 гривні до долара США становить 777 555 гривень; - депозитний вклад у ПАТ КБ «Приватбанку» у розмірі 30 000 доларів США, що по курсу 2591,8523 гривні до долара США становить 777 555 гривень та 10 000 Евро, що по курсу 2936,0503 гривні до ЕВРО становить 293 650 гривень; - холодильник LG вартістю 12 000 гривень; - кухонний гарнітур вартістю 3 000 гривень; - ліжко з матрацом вартістю 6 000 гривень; - шафа вартістю 3 000 гривень; - тумба вартістю 1 200 гривень; - тумба велика вартістю 2 000 гривень; - тумба маленька вартістю 1 200 гривень; - диван шкіряний вартістю 18 400 гривень; - крісло шкіряне вартістю 6 000 гривень; - крісло шкіряне вартістю 6 000 гривень; - туалетний стіл вартістю 3 000 гривень; - тумба під телевізор вартістю 1 500 гривень; - тумба під квіти 2шт. вартістю 900 гривень; - телевізор вартістю 3 000 гривень; - сервант вартістю 9000 гривень. Просила визнати її особистою приватною власністю магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS], а також 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позбавити її права власності на 2/3 частини вказаної квартири вартістю 15 000 грн. та передати у власність цю частину квартири [PERSON]. Розділити між нею та [PERSON] спільно нажите майно, залишити за нею та визнати право її приватної власності на автомобіль [NUMBER]; квартири №88 та №180 в будинку [ADDRESS], по ? частині квартир №4, №5, №6 в будинку [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба»; ? частину гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташованої за адресою [ADDRESS]; гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]; ? частину депозитного вкладу у ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 15 000 доларів США, що по курсу становить 388 777, 50 грн., ? частину депозитного вкладу у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США, що по курсу становить 388 777, 50 грн. та 5 000 Євро, що по курсу становить 146 825 грн., холодильник LG вартістю 12 000 гривень; кухонний гарнітур вартістю 3 000 гривень; ліжко з матрацом вартістю 6 000 гривень; шафа вартістю 3 000 гривень; тумба вартістю 1 200 гривень; тумба велика вартістю 2 000 гривень; тумба маленька вартістю 1 200 гривень; диван шкіряний вартістю 18 400 гривень; крісло шкіряне вартістю 6 000 гривень; крісло шкіряне вартістю 6 000 гривень; туалетний стіл вартістю 3 000 гривень; тумба під телевізор вартістю 1 500 гривень; тумба під квіти 2шт. вартістю 900 гривень; телевізор вартістю 3 000 гривень; сервант вартістю 9 000 гривень, всього на суму 1 523 419 грн.. Залишити у власності [PERSON] та визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER] вартістю 180 000 грн.; по ? частині квартир №4, №5, №6 в будинку [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба»; ? частину гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташованої за адресою [ADDRESS]; гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 100 000 гривень; гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 100 000 гривень; ? частину депозитного вкладу у ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 15 000 доларів США, що по курсу становить 388 777, 50 грн., ? частину депозитного вкладу у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 15 000 доларів США, що по курсу становить 388 777, 50 грн. та 5 000 Євро, що по курсу становить 146 825 грн. та відшкодувати за рахунок позивача судові витрати. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги сторін задоволені частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартири розташовані за адресою: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; автомобіль «Toyota Landcruiser 150», реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба»; гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] - смуга відводу залізниці; земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; депозитний вклад у ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 777 555 грн.; депозитні вклади у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 777 555 грн. та 10 000 Евро, що в гривневому еквіваленті складає 293 650 грн.. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на депозитний вклад у ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 777 555 грн., депозитний вклад у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 777 555 грн., на квартири розташовані за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] вартістю 612 496 грн., а всього майна на загальну суму 2 167 606 грн. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартири розташовані за адресою: [ADDRESS] вартістю 453 747 грн., [ADDRESS] вартістю 576 868 грн., автомобіль «Toyota Landcruiser 150», реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 639 579,08 грн., автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 188 599,24 грн., земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба» вартістю 30000 грн., гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] - смуга відводу залізниці вартістю 80 000 грн.; земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], вартістю 20 000 грн.; депозитний вклад у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 10 000 Євро, що в гривневому еквіваленті складає 293 650 грн. а всього майна на загальну суму 2 282 443, 32 грн. Стягнуто з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію від вартості 1/2 частини витрат на проведення судових експертиз в сумі 6479,35 грн., у задоволенні іншої частини вимог сторін відмовлено. У апеляційній скарзі представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах позивача на підставі письмової угоди з правом подавати заяви від імені клієнта, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд послався у рішенні на ст. 71 СК України, яка передбачає розподіл спільної сумісної власності в натурі, але не дотримався вимог цієї статті, оскільки присудив майже все спільно нажите майно [PERSON]. Суд визнав право власності на квартири №№ 4,5,6 по [ADDRESS], як на житлові приміщення, але відповідно до рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18.01.2012р. дані квартири були виведені із житлового фонду з метою проведення підприємницької діяльності, відповідачка в судовому засіданні підтвердила той факт, що квартири перебувають у стадії реконструкції і фактично не придатні для проживання. А обидві житлові квартири №88 та №189 в будинку [ADDRESS] суд залишив у власності відповідачки. Таким чином, судом порушене право позивача на житло, закріплене Конституцією України. Суд неправильно визнав магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] Донецької області особистою приватною власністю відповідачки, як фізичної особи - підприємця. Це невірно, оскільки приміщення магазину створене шляхом реконструкції трьох квартир №№ 1, 2, 3 по [ADDRESS], які були придбані під час шлюбу. Суд неправильно застосував до даних правовідносин ст. 52 ЦК України, натомість не прийняв до уваги ст. 57 СК України, якою визначено перелік майна, що є особистою приватною власністю чоловіка, дружини, магазин промтоварів не підпадає під жоден пункт даної норми. Не враховано рішення Конституційного Суду України №17-рп/2012 від 19.09.2012р., яким прийнято офіційне тлумачення ст. 61 СК України, а саме - статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Отже, магазин промислових товарів має бути визнаний спільною власністю подружжя та поділений у рівних частках в законний спосіб. Суд визнав автомобілі Форд та Тойота спільною сумісною власністю, але виділив обидва автомобілі відповідачці. Суд відмовив у задоволенні вимог сторін в частині розподілу меблів та предметів побуту, мотивуючи тим, що не надано доказів на підтвердження їх існування та придбання під час шлюбу, однак, слід було застосувати ст. 61 ЦПК України, оскільки кожна із сторін у позовних заявах вказала однаковий перелік та вартість цього майна. Суд не урівняв частки майна подружжя у грошовому еквіваленті, різниця склала 114 000 грн. на користь відповідачки. Судом порушено норми ст. 11 ЦПК України, оскільки сторони заявляли вимоги про розподіл нерухомого майна по ? частині, але суд визнав недоцільним задовольняти позовні вимоги сторін в такий спосіб, оскільки «вбачається явна неповага сторін одне до одного, що тягне за собою постійні сварки та образи», що не відповідає жодній нормі законодавства. В засіданні апеляційного суду позивач та його представник [PERSON] підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти скарги та просили рішення залишити без зміни. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте рішення суду у даній справі зазначеним нормам процесуального права не відповідає з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 28 квітня 1984р., що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. На час звернення позивача до суду з даним позовом відповідачкою була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу. Позивач, звернувшись із позовом про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, посилався на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою вони вели спільне господарство, спільно займалися підприємницькою діяльністю та придбали магазин промислових товарів шляхом реконструкції придбаних ними трьох квартир, дві житлові квартири, рухоме майно - холодильник, телевізор, меблі, взуття на суму 3 000 000 грн. для здійснення підприємницької діяльності, гроші, які були ним та відповідачкою отримані від здійснення підприємницької діяльності за вересень та листопад 2014р. в розмірі 900 000 грн. та просив розділити вказане майно, виділивши йому квартиру [ADDRESS], все рухоме майно, по ? частині магазину промислових товарів, взуття, придбаного для здійснення підприємницької діяльності та коштів, отриманих від здійснення цієї діяльності. Відповідачці просив виділити квартиру [ADDRESS], по ? частині магазину, взуття та коштів та виділити їй грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя в сумі 41 350 грн.. Відповідачка у зустрічному позові заперечувала проти наявності взуття та коштів, також заперечувала проти того, що магазин є спільною сумісною власністю, оскільки згідно із свідоцтвом про право власності від 23.12.2002р., виданим виконкомом Красноармійської міської ради, магазин належить їй, як приватному підприємцю, вона користується ним як своїм робочим місцем, завдяки функціонуванню цього магазину забезпечує себе роботою, забезпечує своє життя та заробітну плату працівників, які працюють у неї за трудовими договорами. Відповідачка погодилась, що спільно придбано дві житлові квартири №№ 88 та 180 в будинку [ADDRESS] та рухоме майно - холодильник, телевізор, меблі, уточнивши назву та ціну холодильника - LG, а не Самсунг та вартість 12 000 грн., а не 12 500 грн., як зазначав позивач. Зазначала, що крім вказаних двох квартир та рухомого майна під час спільного життя було придбано три квартири №№4,5,6 в будинку [ADDRESS], автомобілі TOYOTA LANDCRUISER 150 та FORD TRANSIT, земельна ділянка у садівницькому товаристві «Дружба», земельна ділянка для гаражного будівництва по вул. Шота у м. Красноармійську, чотири гаражі - один по вул. Шота у м. Красноармійську та три у гаражному кооперативі «Центральний»., а також три депозитні вклади у банках, два з яких по 30 000 доларів США та один на 10 000 євро. Також під час шлюбу було приватизовано квартиру [ADDRESS], їй належить 2/3 частини та позивачу 1/3 частина квартири, відповідачка просила позбавити її права власності на 2/3 частини цієї квартири та визнати за позивачем право власності на всю квартиру. Відповідач просила розділити спільно нажите майно та виділити їй автомобіль TOYOTA LANDCRUISER 150, квартири №№ 88 та 180 в будинку [ADDRESS], по ? частині квартир №№4,5,6 в будинку [ADDRESS], по ? частині земельних ділянок та гаража, розташованого по [ADDRESS], земельна ділянка 1 ряд 3, по ? частині депозитних вкладів та все рухоме майно. Відповідачеві просила виділити автомобіль FORD TRANSIT, по ? частині квартир №№4,5,6 в будинку [ADDRESS], по ? частині земельних ділянок та гаража, розташованого по [ADDRESS] та по ? частині депозитних вкладів. Вирішуючи питання про обсяг спільно нажитого майна, що підлягає розділу суд прийшов до висновку, що магазин промтоварів придбаний під час шлюбу, але є особистою приватною власністю відповідачки, оскільки вона є фізичною особою - підприємцем та використовує його для здійснення підприємницької діяльності, в такому випадку інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Суд відмовив у поділі рухомого майна - холодильника, телевізора, меблів, оскільки на підтвердження існування та придбання під час шлюбу цього майна не надано доказів. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд України під час розгляду 11 березня 2015р. справи №6-21цс 15. Згідно з ч.2 ст. 360 - 7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Із наявної у справі копії рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №660 від 21.11.2001р. вбачається, що цим рішенням дозволено приватному підприємцю [PERSON] виконати перепланування та об'єднання квартир №№ 1,2,3 житлового будинку [ADDRESS] з улаштуванням окремого входу з боку проспекту Мира з метою відкриття магазину промислових товарів. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі договору обміну квартир від 11 квітня 2001р. у [PERSON], при цьому [PERSON] передана квартира, що належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 09.04.2001р.. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі договору обміну квартир від 12 вересня 2001р. у [PERSON], при цьому [PERSON] передана квартира, що належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2001р.. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартир від 14 травня 2001р.. Вказані обставини підтверджені наявними у справі копіями договорів міни квартир та купівлі - продажу квартири та реєстраційними посвідченнями Красноармійського бюро технічної інвентаризації. Згідно з копією акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 27.11.2002р., затвердженого рішенням виконкому Красноармійської міської ради №761 від 18.12.2002р. магазин промтоварів в житловому будинку [ADDRESS] готовий до введення в експлуатацію. Згідно із свідоцтвом про право власності на магазин промтоварів №761 від 23 грудня 2002р. виконавчий комітет Красноармійської міської ради посвідчує, що в цілому магазин промтоварів, розташований у [ADDRESS] дійсно належить приватному підприємцю [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі зазначений у цьому документі магазин промислових товарів зареєстрований Красноармійським БТІ за приватним підприємцем [PERSON] та записаний у реєстрову книгу №5 за реєстровим №476 22 грудня 2002р.. Копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця підтверджено, що 23.03.1994р. проведено державну реєстрацію [PERSON] як фізичної особи - підприємця. Згідно з копією свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] місце провадження господарської діяльності [ADDRESS] магазин «[INFO]». Таким чином, оскільки магазин промислових товарів створений шляхом перепланування та об'єднання квартир, придбаних в період шлюбу сторін та відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці квартири були придбані нею за власні кошти висновок суду про те, що магазин є особистою власністю відповідачки та не підлягає розподілу між сторонами є невірним. Позивач просив розділити спільно нажите майно рухомі речі - холодильник, телевізор та меблі та зазначав їх вартість. Відповідач у зустрічному позові також просила розділити ці ж рухомі речі та зазначала їх вартість таку ж, як і позивач, крім холодильника, вказавши, що холодильник був придбаний іншої марки та його вартість на 500 грн. менше, ніж зазначав позивач. Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки сторонами погоджено наявність та вартість нерухомого майна, суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог сторін про його розподіл з посиланням на відсутність доказів на підтвердження існування цього майна та придбання його під час шлюбу. Із справи вбачається, що у складі спільно нажитого майна, що підлягає розділу є дві житлові квартири, які суд виділив відповідачці. Позивачу суд виділив квартири №№4,5,6 в будинку [ADDRESS]. Однак, із висновку судової будівельно - технічної та автотоварознавчої експертизи від 30.07.2015р., проведеної у даній справі, вбачається, що у вказаних квартирах проводиться реконструкція, відсутні внутрішні перегородки між квартирами, саме тому експерт визначив їх спільну вартість, як одного об'єкту. Позивач зазначає, що ці три квартири, які знаходяться на другому поверсі над приміщенням магазину, придбані для проведення підприємницької діяльності, проти чого не заперечувала відповідачка. Тому доводи апеляційної скарги про неправильний розділ квартир шляхом виділення обох житлових квартир відповідачу є обґрунтованими. Суд виділив відповідачці майна на суму 2 282 443, 32 грн., а позивачу на суму 2 167 606 грн., при цьому не стягнув грошову компенсацію за перевищення долі у спільному майні та не привів обґрунтування чому відступив від рівності долей. За вказаних обставин рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог сторін про розподіл майна. Матеріалами справи підтверджено, що під час шлюбу сторони придбали наступне майно: 1. магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS], вартість якого згідно висновку експертизи 2 081 098 грн.; 2. квартиру [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі - продажу квартири від 8 червня 2007р., право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] в Красноармійському БТІ 11.07.2007р., вартість цієї квартири згідно з висновком експертизи 453 747грн.; 3. квартиру [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі - продажу квартири від 20 вересня 2007р., право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] в Красноармійському БТІ 19.11.2007р., вартість цієї квартири згідно з висновком експертизи 576 868 грн.; 4. квартири №№ 4, 5, 6, розташовані за адресою: [ADDRESS], буд. 185, що підтверджено договором купівлі продажу від 3 листопада 2004р., право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстроване в Красноармійському БТІ 27.11.2004р.; договором купівлі - продажу від 30 травня 2006р., право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстроване в Красноармійському БТІ 04.12.2006 р.; договором купівлі продажу від 29 червня 2010р., право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстроване в Красноармійському БТІ 23.07.2010р.; вартість цих 3-х квартир згідно з висновком експертизи 612 496 грн.; 5. автомобіль [NUMBER] придбаний [PERSON] за договором купівлі - продажу від 31.03.2010р., належність йому автомобіля підтверджена свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], вартість автомобіля згідно з висновком експертизи 639 579, 08 грн.; 6. автомобіль [NUMBER], придбаний [PERSON] за договором купівлі - продажу від 8 грудня 2006р., належність йому автомобіля підтверджена свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], вартість автомобіля згідно з висновком експертизи 188 599,24 грн.; 7. земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба», належить [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 18 грудня 2000р., вартість визначена сторонами у 30 000 грн.; 8. гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на гараж від 21 липня 1999р., право власності зареєстроване в Красноармійському БТІ, вартість визначена сторонами у 80 000 грн.; 9. земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташовану за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі державного акту від 20 вересня 2001р., вартість визначена сторонами у 20 000 грн.; 10. депозитний вклад у ПАТ «Дельта Банку» у розмірі 30 000 доларів США, що по курсу 2591,8523 гривні до долару США становить 777 555 гривень; 11. депозитний вклад у ПАТ КБ «Приватбанку» у розмірі 30 000 доларів США, що по курсу 2591,8523 гривні до долара США становить 777 555 гривень; 12. депозитний вклад у ПАТ КБ «Приватбанку» у розмірі 10 000 євро, що по курсу 2936,0503 гривні до євро становить 293 650 гривень. Наявність депозитних вкладів підтверджена виписками з банківських рахунків на ім'я [PERSON], кошти були зняті ним з вказаних рахунків, що не оспорюють сторони. Вирішуючи питання про розподіл майна колегія суддів виходить з наступного. Магазин промислових товарів слід виділити відповідачці, оскільки вона здійснює в ньому підприємницьку діяльність. Квартири №4,5,6 розташовані за адресою: [ADDRESS] слід виділити відповідачці, оскільки вони придбані для здійснення підприємницької діяльності. Два депозитні вклади в сумі 30 000 доларів США кожний та депозитний вклад в сумі 10 000 євро були отримані позивачем, всього він отримав вклади на суму 1 848 760 грн., тому вказані кошти мають бути виділені позивачу. Предметом поділу є дві житлові квартири та два автомобілі, вимоги відповідачки про виділення їй обох квартир №88 та №180 в [ADDRESS] задоволені бути не можуть, оскільки сторони не заявили про наявність інших квартир, придатних для житла. Тому слід виділити позивачу квартиру №180 у вказаному будинку, як таку, що має вищу вартість (для урівняння долей сторін в спільному майні), а відповідачці слід виділити квартиру №88 у вказаному будинку. Як вбачається з висновку експертизи обидві квартири трикімнатні, у доброму технічному стані. Автомобіль TOYOTA LANDCRUISER 150 слід виділити позивачу, як такий, що має вищу вартість, відповідачці слід виділити автомобіль FORD TRANSIT, який є вантажним фургоном малотоннажним, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та використовується для здійснення підприємницької діяльності. Рухоме майно загальною вартістю 83 100 грн., з урахуванням уточнень сторін про те, що холодильник був придбаний LG, а не Самсунг та його вартість 12 000 грн., а не 12 500 грн., що було придбано 2 ліжка з матрацом вартістю 6 000 грн. кожне, що 2 тумби під квіти вартістю 900 грн. кожна, а також гараж та дві земельні ділянки, слід виділити позивачеві для урівняння долей сторін у спільному майні. Отже, позивачу слід виділити вклади на суму 1 848 760 грн., квартиру [ADDRESS] вартістю 576 868 грн.; автомобіль TOYOTA LANDCRUISER 150 вартістю 639 579, 08 грн.; земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану за адресою [ADDRESS] садівницьке товариство «Дружба» вартістю 30 000 грн.; гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 80 000 грн.; земельну ділянку для гаражного будівництва площею 0,0034 га, розташовану за адресою [ADDRESS] вартістю 20 000 грн.; рухоме майно загальною вартістю 83 100 грн., всього на суму 3 278 307,08 грн.. Відповідачці слід виділити магазин промислових товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 2 081 098 грн., квартири №№ 4, 5, 6, розташовані за адресою: [ADDRESS] вартістю 612 496 грн.; квартиру [ADDRESS] вартістю 453 747 грн.; автомобіль [NUMBER] вартістю 188 599,24 грн., всього на суму 3 335 940, 24 грн.. Слід стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію в сумі 28 816,08 грн. за перевищення долі у спільному майні (3 335 940, 24 грн. - 3 278 307,08 грн.) :2)). Позивачем не надано доказів про наявність взуття на 3 000 000 грн. та коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності за вересень та листопад 2014р. в сумі 900 000 грн., відповідач заперечувала проти наявності такого майна, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. Вимоги відповідачки про визнання магазину промислових товарів її особистою приватною власністю задоволенню не підлягають з підстав, викладених вище, через ненадання доказів про придбання цього майна під час шлюбу, але за особисті кошти відповідачки. Позовні вимоги відповідачки про визнання її особистою власністю 2/3 частин квартири [ADDRESS], визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 1/3 частину цієї квартири, позбавлення її права власності на 2/3 частини квартири та передання цієї частини квартири у власність позивачу задоволенню не підлягають, оскільки документів щодо наявності цієї квартири не надано. Позовні вимоги [PERSON] про розподіл гаражів у гаражному кооперативі «Центральний» задоволенню не підлягають, оскільки не надано доказів про те, що гаражі є об'єктами права власності, рішення про прийняття [PERSON] в члени кооперативу такими доказами не являються. Згідно із ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача ? частину судових витрат на оплату експертизи в сумі 6 115, 20 грн. (а. с. 179, 182, 248 - 250). Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial