Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №28808С78 від 15 травня 2008 року у сумі 312 028, 40 доларів США та 188 836 грн. 92 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 травня 2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 340893, 34 доларів США з кінцевою датою повернення 15 травня 2028 року. Зазначена сума була надана банком двома траншами. За користування кредитом відповідач зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі для Траншу №1 +7,53%, для Траншу №2+9,54%. Позичальник порушив порядок погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Банк направляв позичальнику вимогу про повернення коштів, однак [PERSON] так і не погасив заборгованість. Представник позивача Гуйван Т.П. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника позивача та зазначила, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між «Державний експортно-імпортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №28808С78 від 15 травня 2008 року, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 248 826 доларів США 79 центів з кінцевою датою погашення 15 травня 2028 року з метою придбання земельної ділянки площею 0,2000 га для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]. 10 жовтня 2008 року, 10 березня 2009 року, 08 жовтня 2012 року, 29 листопада 2013 року між сторонами укладені додаткові угоди до зазначеного кредитного договору. Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №28808С78 від 15 травня 2008 року станом на 09 грудня 2014 року складає 312 028,40 доларів США, з яких: - заборгованість за основним боргом - 278 567, 44 доларів США; - заборгованість за процентами - 33 460, 96 доларів США. Пеня на прострочену заборгованість за основним боргом складає 149 610 грн. 30 коп., пеня за прострочені проценти - 39 226 грн. 62 коп. 08 липня 2014 року позивач направляв відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, однак зазначена вимога позичальником не виконана. Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що отримавши кошти за кредитним договором [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання, а саме не сплачує у встановлений строк кредит та відсотки, у зв'язку з чим позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення основної суми боргу, процентів та пені підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved