Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 02 жовтня 1993 року між нею та відповідачем [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю першої групи з дитинства безстроково, опікуном якої є позивачка. Шлюб виявився невдалим, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, більше року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною розлучення є те, що сторони мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Зберегти шлюб неможливо. Суперечок з приводу спільного майна не мають. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10-00 год. 16 лютого 2021 року. 16 лютого 2021 року судове засідання відкладено на 09-00 год. 09 березня 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка у позовній заяві просила справу розглянути в її відсутність, позов підтримала. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутності, визнав позов у повному обсязі. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 02 жовтня 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим міським відділом ЗАГС м. Ніжина (а. с. 7). Подружжя спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають спільне бажання розірвати шлюб. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим; причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони на цей час наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved