Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У грудні 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Салону плитки «[INFO]» про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків у зв'язку з продажем товару неналежної якості. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що придбав у торгівельної організації Салон плитки «[INFO]» різні будівельні матеріали, в тому числі, керамічну плитку на суму 22941 грн. 30 коп., що підтверджується рахунком-фактурою №17 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №17. При продажу плитки відповідач запевнив його, що вона якісна, виробництво Італія та має тривалий гарантійний строк. Після виконання робіт по заміні покриття підлоги, виявились значні недоліки в якості придбаної керамічної плитки: на ній з'явились плями темного кольору. Оскільки дефекти виявлені в період гарантійного строку, він звернувся до відповідача з проханням замінити товар неналежної якості на аналогічний якісний та компенсації вартості ремонтних робіт. Позитивної відповіді він не отримав, а відповідач відмовився замінити товар та компенсувати витрати. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №119-14, покриття підлоги із керамічної плитки в приміщенні житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] не відповідає вимогам ДТСУ Б В.2.7.117-2002/ Гост 6787-2001/ «Плитка керамічна для підлог. Технічні умови». Просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування збитків у зв'язку з продажем товару неналежної якості у сумі 61233 грн., моральну шкоду у сумі 6000 грн. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, за проведення експертизи та витрати на правову допомогу у сумі 1643,60 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позов вважав таким, що не підлягає задоволенню. На неодноразові роз'яснення суду, щодо можливою заміни відповідача, позивач та його представник наполягали на тому, що позиваються саме до Салону плитки «[INFO]». Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач придбав у Салоні плитки «[INFO]» різні будівельні матеріали, в тому числі, керамічну плитку на суму 22941 грн. 30 коп., що підтверджується рахунком-фактурою №17 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №17. При продажу плитки його запевнили, що вона якісна, виробництво Італія та має тривалий гарантійний строк. Після виконання робіт по заміні покриття підлоги, виявились значні недоліки в якості придбаної керамічної плитки: на ній з'явились плями темного кольору. Оскільки дефекти виявлені в період гарантійного строку, позивач звернувся до відповідача з проханням замінити товар неналежної якості на аналогічний якісний та компенсації вартості ремонтних робіт. Позитивної відповіді він не отримав, а відповідач відмовився замінити товар та компенсувати витрати. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №119-14, покриття підлоги із керамічної плитки в приміщенні житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] не відповідає вимогам ДТСУ Б В.2.7.117-2002/ Гост 6787-2001/ «Плитка керамічна для підлог. Технічні умови». Разом з тим згідно поданого представником третьої особи письмового доказу -копії Свідоцтва платника єдиного податку [PERSON], саме вона є фізичною особою -підприємцем та проводить свою господарську діяльність за адресою [ADDRESS], магазин «[INFO]». Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно до ст.50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем. Відповідно до ст.. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] визначив відповідачем Салон плитки «[INFO]». Позовні вимоги про відшкодування збитків та у зв'язку з цим відшкодування моральної шкоди, обґрунтовані продажем товару неналежної якості. Згідно пошукової системи державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні відомості про Салон плитки «[INFO]». Оскільки Салон плитки «[INFO]» не є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не наділений відповідною цивільною та цивільно-процесуальною правоздатністю, він не може бути і належним відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Разом з тим, вищевказана норма ЦПК України не містить імперативних вказівок на обов'язок суду щодо заміни первинного відповідача, оскільки остання передбачає саме право суду за клопотанням позивача допустити заміну сторони у справі, а тому суд розглядає справу в межах вимог позивача. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки визначений позивачем відповідач не наділений відповідною цивільною та цивільно-процесуальною правоздатністю.

Outcome: dismissed