Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON], тертя особа Державний центр зайнятості міністерства соціальної політики України Полтавський міський центр зайнятості про поновлення на посаді , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 18 червня 2013 року між ним ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір про надання останнім йому роботи водія з оплатою 1300 гривен на місяць. Виконуючи свої обов'язки 13 жовтня 2013 року о 23 годині 45 хвилин, управляючи вантажною автомашиною Рено-Преміум держномер [NUMBER] та рухаючись по трасі Дніпропетровськ-Мелітополь в районі села Зелений Гай [PERSON] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду і отримав тілесні ушкодження. Бригадою швидкої допомоги з місця пригоди був доставлений до Синельниківської ЦРЛ та знаходився в лікарні на стаціонарному лікуванні з 14 по 18 жовтня 2013 року. У нього було виявлено забій голови, грудної клітини. В подальшому виявлено, що в момент дтп йому в око потрапив уламок металу. З лікарні забирав один з керівників підприємства на якому він працював - [PERSON]. Останнім він був на автомашині доставлений у Полтаву, при цьому він сказав, щоб [PERSON] продовжував лікування. Також повідомив, що [PERSON] в даний час відсутній в місці Полтаві, коли він вилікується приступить до подальшої роботи . З 28 жовтня по 5 листопада 2013 року позивач повторно був госпіталізований в клінічну лікарню м. Полтави. Там у було виявлено стороннє тіло в лівому оці. Після виписки лікарні він знаходився на стаціонарі в очному відділенні Полтавської ОКЛ з 6 по 8 листопада 2013 року де було видалено стороннє тіло з лівого ока. В середині листопада 2013 року отримав від [PERSON] лист повідомлення, лист запрошення, акт про неявку на робоче місце, наказ № 1 та свою трудову книжку, З цих документів вбачається, що приватний підприємець [PERSON] спочатку звільнив його з роботи за прогул з 12 листопада 2013 року. Потім вніс у трудову книжку запис про звільненення за прогул з 15 жовтня 2013 року. З причиною та датою звільнення не згоден, оскільки знаходився на лікування у зв'язку з травмою отриманою на виробництві. Просив суд зобов»язати відповідача ФОП [PERSON] змінити дату звільнення з роботи зазначивши датою звільнення 11.11.2013 року; зобов»язати ФОП [PERSON] змінити формуліровку причин звільнення з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогул) на ч. 1 ст. 38 КЗпП України ( за власним бажанням ), зобов'язати ФОП [PERSON] виплатити не виплачену заробітну плату. 03.04.2014 року в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив суд: поновити його на роботі, згідно трудового договору, укладеного 18 червня 2013 року між ним та [PERSON] на вказаних в договорі умовах; стягнути з [PERSON] на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2013 року до часу поновлення на роботі згідно рішення суду. зобов'язати [PERSON] належно організувати проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 13 жовтня 2013 року, та надання йому матеріалів розслідування а також акту про нещасний випадок на виробництві; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду завдану незаконним звільненням з роботи, в розмірі 5000 грн. а також не проведенням службового розслідування нещасного випадку який стався на виробництві в розмірі 3000 грн., а всього 8000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в їх задоволення. оскільки позивач належним чином неповідомляв, про причини невиходу на робоче місце, після оголошення перерви в судове засідання не з»явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, . Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудового договору №16501301824 від 18.06.2013 року укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] та трудової книжки серії [NUMBER]від 03.06.2013 року на ім»я [PERSON], - [PERSON] був прийнятий на роботу водієм з оплатою праці 1300 грн. на місяць. Вказаний трудовий договір зареєстрований належним чином в Полтавському міському центрі зайнятості. Як вбачається з постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області від 26.12.2013 року, що 13 жовтня 2013 року о 23 годині 45 хвилин, управляючи вантажною автомашиною Рено-Преміум держномер [NUMBER] та рухаючись по трасі Дніпропетровськ-Мелітополь в районі села Зелений Гай - [PERSON] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Вищевказаною постановою адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.. 124 КУпАП провадженням закрито у зв»язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого цією статтею. На час розгляду спраив будь-яких даних про скасування вказаної постанови, суду не надано. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. У зв'язку з отриманими ушкодженнями позивач перебував на лікуванні у Синельниківської ЦРЛ, з 14 по 18 жовтня 2013 року з діагнозом забій голови та грудної клітини, що підтверджується листом Синельниківської ЦРЛ від 04.12.2013 року № 1327 та від 28.02.2014 року №203 та копією лікарняного листка від 13 грудня 2013 року. З виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 4628 слідує, що [PERSON] з 28.10.2013 року по 05.11.2013 року перебував на стаціонарному лікування в п»ятій міській клінічній лікарні м. Полтави. Згідно виписного епікризу № 20875 від 08.11.2013 року [PERSON] з 06.11.2013 року по 08.11.2013 року перебував на стаціонарному лікування в Полтавській обласній клінічній лікарні ім.. М.В.Скліфосовського. Наказом № 1 від 11.11.2013 року ПП [PERSON] звільнив [PERSON] водія автомобільного транспорту, за здійснений з 15.10.2013 року по 11.11.2013 року прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України. Згідно акту про неявку з нез'ясованих причин на робоче місце за вих..№15 від 07.11.2013 року, комісія у складі бухгалтера [PERSON], менеджера з адмін.. діяльності [PERSON], слюсаря [PERSON], склали акт, в тім, що водій автомобільного транспорту [PERSON] не з»ялявся на робоче місце з 15 жовтня 2013 року по 07.11.2013 року з невідомих причин. Листом-повідомленням за вих.. 16 від 11.11.2013 року [PERSON] повідомляє ФОП [PERSON] пр. те, що він звільнений з посади водія автотранспортного засобу 11.11.2013 року, згідно наказу № 1 від 11.11.2013 року, за п.4 ст. 40 КЗпП України. Запрошено з»явитись для отримання трудової книжки та компенсації за невикористану відпустку. Наказом № 2 від 20.11.2013 року ФОП [PERSON], звільнив [PERSON] водія автомобільного транспорту, за здійснений з 15.10.2013 року по 11.11.2013 року прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України. Датою звільнення вважати 15.10.2013 року. Наказ №1 від 11.11.2013 року, вважати недійсним у зв»язку з технічною помилкою в зазначенні дати створення. Згідно ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності , а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Оскільки станом на 15.10.2013 року позивач перерубував на лікарняному, що є поважною причиною відсутності на робочому місці, то суд приходить до висновку, що наказ № 2 від 20.11.2013 року про звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним і підлягає скасуванню, а позивач відповідно поновленню на посаді водія. Статтею 235 КЗпП України передбачено, .що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Також з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу який становить 10 місяців та 10 днів, в сумі 11295,83 грн. ( 10 міс. х 1084,40 грн. середньомісячний заробіток + 10 днів х 45,18 середньоденний заробіток). Згідно ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з засад розумності та виваженості з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Моральні страждання позивача суд оцінює в розмірі 1 000 грн. та приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання провести розслідування нещасного випадку на виробництві та складення акту Н1, так як на даний час відповідачем створено комісію щодо розслідування нещасного випадку, перевірка триває. Також відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: partial