Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2009 помер його дід [PERSON], який проживав в смт.Краснокутськ . За життя [PERSON] мав на праві приватної власності земельні ділянки площею 1,5784 га та 0, 0494 га , що розташовані на території Козіївської сільської ради . В 2008 році дід склав заповіт , згідно якого заповідав позивачу вказані земельні ділянки . Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину , але отримав відмову, оскільки відсутні оригінали державних актів на право приватної власності на землю . Іншим шляхом питання про спадщину вирішити не можливо , тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав. Прохав поновити строк звернення до суду та визнати за ним право приватної власності на земельні ділянки , які належали його діду. У судове засідання представник позивача не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , підтримав позов , просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , просив вирішити справу на розсуд суду . Суд, вивчивши матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 023816 , мав на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,5784 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Козіївської сільської ради та земельну ділянку площею 0,0494 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Козіївської сільської ради , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 023808. Відповідно до заповіту , посвідченого приватним нотаріусом Краснокутського районного натурального округу Харківської області від 18.08.2008 року , [PERSON] заповідав онуку [PERSON] вище вказані земельні ділянки. 31 березня 2009 року [PERSON] помер , про що свідчить свідоцтво про смерть . Відповідно до відповіді Краснокутської ДНК від 10.02.2017 року , після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою про прийняття спадщини [PERSON],який успадкував за заповітом земельну ділянку площею 3,4133 га Інших заяв до нотаріальної контори не надходило , свідоцтва про право на спадщину [PERSON] не видавалися . Відсутність оригіналів державних актів на право власності на земельні ділянки, є перешкодою для позивача отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Як свідчить оголошення в газеті « Промінь» №91 -92 від 22.10.2016 року , втрачені державні акти на право власності на земельні ділянки ЯД № 023816 та ЯД № 023808 вважати недійсними. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом ,які мають право на обов»язкову частку у спадщині, є дочки спадкодавця : [PERSON] та [PERSON] , які приймати спадщину не бажають і відмовляються від обов»язкової частки спадкового майна на користь [PERSON], про що свідчать їх посвідчені заяви . В силу ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин... Ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], до складу спадкового майна входять земельні ділянки ,які знаходяться на території Козіївської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на дані земельні ділянки в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того , позивач просить поновити йому строк звернення до суду . Суд, розглянувши дане клопотання , вважає його задовольнити , оскільки строк пропущений з поважних причин.

Outcome: approved