Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» (Відповідач, Банк, ПАТ «Банк Перший») про стягнення коштів за депозитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2014 року між ним та Відповідачем був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-062160, відповідно до п.1.2. якого Позивач передав, а Відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. терміном на 91 день до 05.09.2014 року з виплатою 25% річних. Проте в порушення взятих на себе зобов'язань після спливу зазначеного в Договорі строку зберігання коштів Відповідач грошові кошти та відсотки за користування коштами позивачу не повернув. Вимогу про виконання умов договору та повернення грошових коштів, яка була подана Позивачем, Відповідач проігнорував. Враховуючи викладене, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. тіло депозиту та 12 500,00 грн. відсотки за користування коштами. В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.14), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» та [PERSON] (Вкладник) було укладено Договір банківського вкладу (Депозиту) (Вклад «Класичний» без права поповнення зі сплатою процентів в кінці строку) (а.с.5). Відповідно до п.п.1.1.-1.2. Договору, Вкладник передав, а Банк прийняв для зберігання грошові кошти у національній валюті (гривня) в сумі 200 000,00 грн., що надійшли від Вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Банк Перший», код банку 320995 на строк 91 днів, з 06 червня 2014р. до 05 вересня 2014р. По закінченню Строку Вкладу Банк повертає Вклад та нараховані Проценти Вкладникові у безготівковій формі на рахунок № [NUMBER], відкритий у ПАТ «Банк Перший», код банку 320995, ідентифікаційний (податковий) номер [NUMBER] (п.1.4. Договору). Згідно п.п.2.1., 2.2. Договору Банк щоденно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі 25,00 процентів річних. Проценти на суму вкладу нараховуються Банком за фактичну кількість днів перебування Вкладу на Рахунку, від дня наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує останньому дню Строку вкладу, або до дня, який передує дню списання Вкладу з Рахунку з підстав, передбачених цим Договором та законодавством України. Пунктом 2.6. Договору визначено, що проценти на Вклад виплачуються Вкладнику в день закінчення строку вкладу або в день повернення Вкладу з інших підстав, передбачених цим Договором та законодавством України, шляхом безготівкового перерахування Банком суми нарахованих процентів на рахунок, визначений п.1.4. цього Договору. Судом встановлено, що Позивач виконав умови Договору банківського вкладу та вніс на депозитний рахунок банку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 36991 від 06.06.2014р. (а.с.17). 10 вересня 2014 року Позивач звернувся до Банку з Вимогою (про виплату грошових коштів по депозиту), в якій вимагав від Відповідача здійснити повернення грошових коштів отриманих Банком разом з виплатою процентів за користування коштами на протязі 5 робочих днів з моменту отримання вимоги (а.с.6). Вказана вимога отримана Відповідачем 10.09.2014р., проте залишена без відповіді та без задоволення. На день розгляду справи, Відповідач не виконав вимоги Позивача щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за депозитом. В судове засідання Відповідач свого представника не направив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог не надав, доказів правомірності своїх дій щодо фактичного не повернення Позивачу його коштів на адресу суду не направив. Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Договором банківського вкладу від 06.06.2014р., сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором щодо повернення суми вкладу становить 200 000,00 грн. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення нарахованих відсотків за період розміщення вкладу в сумі 12 500,00 грн., суд виходить з наступного. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Судом встановлено, що вклад в розмірі 200 000,00 грн. надійшов у банк в день укладення Договору банківського вкладу - 06.06.2014р., разом з тим, згідно умов зазначеного договору строком повернення вкладу визначено 05.09.2014р. Таким чином, з урахуванням умов Договору від 06.06.2014р., зокрема, п.п.2.1, 2.2.Договору, та ч. 5 ст. 1061 ЦК України, суд дійшов висновку, що проценти на суму вкладу нараховуються щоденно, починаючи з 07.06.2014р. та до 04.09.2014р. (89 днів), та складають 12 191,78 грн. (200 000,00 грн. * 89 *25%/365). Так, враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення представника Позивача, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 200 000,00 грн. - сума вкладу та 12 191,78 грн. - сума нарахованих процентів, а всього 212 191,78 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 2 121,92 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: partial