Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , яку придбала в 2012 році та в ній на той час вже був зареєстрований відповідач, який не є членом її сім`ї та за місцем реєстрації ніколи не проживав, обіцяв знятися з реєстраційного обліку, проте цього не зробив, чим їй створюються перешкоди в користуванні нерухомим майном. Тому позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власним нерухомим майном шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою [ADDRESS] . Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Позивач подала до суду письмову заяву з проханням проводити судове засідання в її відсутності, вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у поданій до суду заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки постійно перебуває в іншій країні та не має наміру повертатися. Частиною ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , підтвердженням чому є копія нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 13.04.2012 року та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 178234308 від 21.08.2019 року. Місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі [ADDRESS] відповідно до копії його паспорта. Згідно акту комісії ПП «Житлово будівельна компанія № 2/1» № 876 від 18.09.2020 року відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2010 року по теперішній час. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та його фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2010 року. Зважаючи на те, що внаслідок укладення договору дарування квартири від 13.04.2012 року позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , а право користування відповідача є похідним від права власності колишнього власника квартири, тому у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно від нього до позивача відповідач втратив право користування ним. Оскільки позивач, набувши у власність квартиру [ADDRESS] , договору про надання у користування цим житловим приміщенням із відповідачем не укладала, суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача в даному житловому приміщенні порушуються права позивача як власника та їй створюються перешкоди в здійсненні права власності власним нерухомим майном, у зв`язку з чим її права підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 391 ЦК України. При цьому суд враховує визнання відповідачем позову, викладене у поданій ним до суду заяві, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом.

Outcome: approved