Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.02.2013 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Дітей від шлюбу не мають. Разом з тим, позивач вказує, що з відповідачем шлюбні стосунки припинено з кінця жовтня 2018 року внаслідок подружньої зради відповідача, спільне господарство не ведуть, спільно не проживають, оскільки відповідач виїхала з спільного місця проживання, фактично склалися стосунки припиненого шлюбу. Вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем неможливе. Ухвалою від 04.02.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, від представників позивача та відповідача надійшли заяви, в яких вони позов підтримали, просили задовольнити, а розгляд справи проводити в підготовчому судового засіданні за відсутністю сторін. Разом з тим, 08.05.2020 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Незвіського Д.Я. надійшла заява якою позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визнав та просить задовольнити. Також, просив судові витрати у справі розподілити між сторонами порівну (50/50). Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.02.2013 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 4). При цьому, як зазначено в позові, між сторонами по справі шлюбні стосунки припинено з жовтня 2018 року, з того часу вони спільне господарство не ведуть, разом не проживають, фактично шлюб перестав існувати. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Враховуючи наведене та

Outcome: approved