Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

у вересні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати протиправними дії [PERSON] щодо розголошення лікарської таємниці у відношенні [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, за час перебування якого, у позивача з відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] , після чого позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною батьку, аналогічну позовну заяву було також подано [PERSON] та [PERSON] дідусь і бабуся), а відповідач у свою чергу подала відзив на позовну заяву від 06.09.2019 до якого додала витяг, з карти стаціонарного хворого, в якій вказано клінічний діагноз: «хр. Холециститохолганіт в ст. об. Реакт: панкреатит, носитель вирусного гепатита В» та довідку «[PERSON] д. з Носитель вирусного гепатита В». 16.03.98, крім того, вказану інформацію про стан здоров`я позивача відповіадч розповсюдила і 28.08.2019 під час засідання комісії у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, як усно, так і з наданням вказаних вище довідок, таким чином, [PERSON] вчинила протиправні дії відносно [PERSON] щодо розголошення його особистої інформації без його на те згоди, оскільки інформація про стан здоров`я позивача, є лікарською таємницею, розголошення якої є недопустимим жодною особою без виключення, однак, колишня дружина, [PERSON] володіючи інформацією про стан здоров`я свого колишнього чоловіка постійно, всупереч вимогам закону: розповсюджує інформацію про діагноз [PERSON] , стверджує, що станом на момент розповсюдження [PERSON] хворіє на вказану хворобу, здійснює розголошення медичної інформації про стан здоров`я [PERSON] невизначеному колу осіб, що суттєво шкодить ставленню до позивача оточуючих людей. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2019 відкрито провадження по справі (а.с. 23). 22.10.2019 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, відповідач не є медичним працівником чи іншою особою, які у зв`язку з виконанням професійних обов`язків стало відомо про хворобу [PERSON] то відповідно не вчиняла жодних дій пов`язаних із розголошенням лікарської таємниці стосовно останнього, крім того інформація про наявність у [PERSON] інфекційного захворювання - Гепатиту В та копії медичних документів, які це підтверджують, були надані відповідачем як докази до суду на спростування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і з метою захисту прав та інтересів дитини. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 11.02.2020 представником відповідача було подано заяву про відкладення підготовчого засідання через хворобу малолітнього [PERSON] , а також через зайнятість представника у іншому судовому засіданні. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Судом встановлено, що відповідач при зверненні до суду із відзивом на позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні баби та діда з онуком у справі №759/12464/19 додала копію довідки медичного центру «Добробут-Поліклініка» стосовно [PERSON] та копії медичних документів стосовно [PERSON] (сина позивачів), а саме: витяг з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] та довідку « [PERSON] 10 л. д.з Носитель вирусного гепатита В». 16.03.98 р (а.с. 12-17). Крім цього у висновку від 04.09.2019 №107-4016946 Святошинської РДА у м. Києві про визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] було зазначено, що гр. [PERSON] зазначила, що батько дитини за своїм станом здоров`я може нашкодити дитині (а.с. 9-1) Таким чином позивач вважає, що відповідач розголосила інформацію про стан його здоров`я яка є лікарською таємницею. Відповідно до ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. При використанні інформації, що становить лікарську таємницю, в навчальному процесі, науково-дослідній роботі, в тому числі у випадках її публікації у спеціальній літературі, повинна бути забезпечена анонімність пацієнта. Однак, як вбачається із матеріалів справи відповідач не розголошувала інформацію про позивача по справі в якості медичного працівника, якій у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Положеннями ст. 277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину статті, яка покладала обов`язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 10 Конвенції і ч. 2 та 3 ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Системний аналіз положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути поданий особою виключно для захисту порушеного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке порушене право. При цьому, слід зазначити, що позовна заява не містить жодного конкретного доказу, що відповідач порушила права позивача, за захистом яких позивач звернувся із даним позовом до суду. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів та не було доведено наявність протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, позивачем не було доведено того, що було порушено його честь та гідність, що воно порушене саме внаслідок дій відповідача і такі дії є протиправними, за захистом яких подано позов, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed