Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, після збільшення позовних вимог просить суд визнати за нею право власності на 3/24 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] та право власності на 8/24 частини вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батьками є [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], що померла [INFO]. Позивач також має рідну сестру [PERSON] та брата [PERSON] Батьки були зареєстровані та постійно проживали у квартирі [ADDRESS], яка на праві власності в рівних частинах по 1/3 належала їм та брату. За життя мати [PERSON] склала заповіт, яким заповіла свою частину квартири позивачу, батько заповів свою частину квартири відповідачу. [PERSON], маючи право на обов'язкову частку у спадщині після батьків, написала заяву про відмову від частки на користь позивача та відповідача, відповідно до того, кому заповідалось майно. Позивач, будучи пенсіонером, має право на обов'язкову частку за законом у спадщині батька. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно та їх державної реєстрації. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач у минулому судовому засіданні не заперечував проти визнання права власності за [PERSON] після смерті матері на 8/24 частин квартири та на 1/24 частин спірної квартири після смерті батька. Проте заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно у вигляді 2/24 частин, які нібито перейшли до позивача внаслідок відмови від спадкування на її користь спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON], що відмовились від обов'язкової частини у спадщині на користь позивача. [PERSON] як третя особа у минулому судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Третя особа Головне територіальне управління юстиції в м. Києві у судове засідання свого представника не направили, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у відсутність представника (а.с. 148-150). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є рідними братами та сестрами, їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, про укладення шлюбу (а.с. 7-8, 25-26, 17). 04.04.2000 Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва, [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло-на 1/3 частину кожному квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності (а.с. 12). 01.11.2000 батько позивача [PERSON] склав заповіт, яким заповів [PERSON] належну йому на праві власності частину квартири під номером [ADDRESS]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за4с-1055 (а.с. 74). [INFO] мати позивача [PERSON], склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належну їй на праві власності частину квартири під номером [ADDRESS]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №6-3070 (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 10). Після смерті батьків відкрилась спадщина, в тому числі, на квартиру [ADDRESS]. З матеріалів спадкової справи №68/2014 до майна померлого [PERSON] та спадкової справи №248/2015 до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] подала до П'ятої Київської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначила, що від спадщини за законом після смерті матері відмовляється на користь [PERSON], від прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті батька відмовляється на користь позивача, на обов'язкову частку не претендує. (а.с. 29, 38). [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом та за заповітом після смерті матері та батька. 02.10.2015 завідувачем нотаріуса винесено постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири після померлої [PERSON] та за законом на 1/3 частину квартири після померлого [PERSON], у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на житло (а.с. 31, 77). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця набути майно після смерті спадкодавця. Тому, позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки її воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», викладених у п. 23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Отже, правовстановлюючий документ на частину квартири у позивача відсутній, проте нерухоме майно входить до спадкової маси, а позивач є спадкоємцем за заповітом, тому на підставі наведених вище положень за [PERSON] підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] Позивач також зазначає, що має право на спадкування 3/24 частин спірної квартири як обов'язкової частки за законом після смерті батька [PERSON], що перейшла до неї на підставі письмової заяви матері та сестри про відмову від обов'язкової частки у спадщині на її користь. Статтею 1241 ЦК передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 №7 роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Тобто, право на обов'язкову частку належить визначеним законом особам та має особистий характер, а тому є таким, що нерозривно пов'язане з його суб'єктом. Водночас закон не встановлює заборони щодо відмови від прийняття обов'язкової частки на користь іншої особи. Для обгрунтування такої неможливості, необхідно використовувати норму ч. 1 ст. 1276 ЦК України, яка забороняє перехід права на обов'язкову частку за спадково трансмісією. Отже, відмова від права на спадкування обов'язкової частки не може бути адресною, тобто на користь іншої особи. Відповідно до пенсійного посвідчення [NUMBER] від 30.10.2007, [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, отримує пенсію за віком (а.с. 83). Враховуючи наведене, а також те, що позивач, в силу ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є непрацездатним громадянином, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, а тому має право на обов'язкову частку спадщини квартири після смерті батька в розмірі 1/24 частки. Водночас, право на спадкування обов'язкової частки у спадщині, що належала матері позивача [PERSON] та її сестрі [PERSON] після смерті батька та відмови останніх від цієї спадщини, позивач не набуває, оскільки право на обов'язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити на чиюсь користь. А тому посилання позивача на те, що померла мати позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON] відмовились від обов'язковї частки у спадщині на її користь, не заслуговують на вагу. Позивач має право на спадкування лише своєї обов'язкової частки у спадщині після смерті батька, що в даному випадку становить 1/24 після смерті батька. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають частковому задоволенню. За позивачем підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] та визнання права власності на 1/24 частину квартири після смерті батька [PERSON] Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial