Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 47 383,65 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні, за період з 20 жовтня 2020 року по 07 грудня 2020 року у розмірі 8 808,80 грн. та понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн. Також, просив суд допустити рішення до негайного виконання в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач у період з 03 лютого 2000 року по 19 жовтня 2020 року знаходився у трудових відносинах з ДП «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України. В день звільнення з роботи, 19 жовтня 2020 року, йому не виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 47 383,65 грн., з посиланням на відсутність у відповідача необхідних коштів. Вважає, що за вказаних обставин відповідач грубо порушив приписи КЗпПУ. Вказано, що розмір належного позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні підлягає обрахунку із 20 жовтня 2020 року по 07 грудня 2020 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. № 100. Розмір середньоденного заробітку становить 251,68 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 03 березня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, відповідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні в розмірі 23 154,56 грн. 07 квітня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно якої позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в сумі 27 181,44 грн., судовий збір в сумі 840 грн. та 5100 грн. витрат на професійну правову допомогу. Зазначав, що 26 березня 2021 року відповідач виплатив позивачу борг по заробітній платі у сумі 47 383,65 грн. Проте, виплачувати середній заробіток за весь час затримка по день фактичного розрахунку відмовився. Після проведення розрахунку відповідачем, змінився період за який має бути відшкодований середній заробіток, а саме з 21 жовтня 2020 року по 25 березня 2021 року. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник позивача адвокат Манзюк Т.Ю. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не надійшло. Відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав. Суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України. Трудові відносини припинились 19 жовтня 2020 року, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі становила 47 383,65 грн. Борг по заробітній платі Державне підприємство «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України позивачу виплатило 26 березня 2021 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк». Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 19 жовтня 2020 року. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли був проведений повний розрахунок, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача становить 251,68 грн. Загальна кількість робочих днів становить 108 робочих днів, відповідно, до стягнення підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні в розмірі 27 181,44 грн. Суд вважає, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок. Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав. У зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст.117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Підлягає задоволенню вимога позивача в частині стягнення на його користь з відповідача 5100 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. Доказами на підтвердження розміру судових витрат, є договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад: особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції, завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги, замовлення на надання правової допомоги, акт про надання професійної правової допомоги, розрахункову квитанцію, яких, на думку суду, достатньо для підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а тому вимога про стягнення судових витрат також підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу позову з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 840, 80 гривень.

Outcome: approved