Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У жовтні 2013 р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, яким просили визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням мешканця [INFO] С.Б., посилаючись на те, що квартира є неприватизованою, відповідач колишній чоловік [PERSON] та батько [PERSON] покинув її у вересні 2012 р., забрав свої речі, комунальні послуги не сплачує. В судовому засіданні представник позивачів наведені вимоги підтримав. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.26). Відповідач з представником просив позов залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини. Відповідно до копії ордеру від 13 вересня 2001 р., [PERSON] разом із сімєю - дружиною [PERSON] і сином [PERSON] отримав право на заселення [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до довідки ЖЕК №11 ЖКП ММР Південь від 05 грудня 2013 р. в даній неприватизованій квартирі зареєстровані з 02 жовтня 2001 р. [PERSON] та [PERSON], а їх син [PERSON] з 28 грудня 2010 р.(а.с.28). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], який народився 05 грудня 1994 р. (а.с.8). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2012 р. у цивільній справі №2/1416/2518/2012, яким встановлено, що подружні відносини припинені приблизно за рік до цього (а.с.9). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 листопаду 2013 р. у цивільній справі №2/489/3030/2013 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] на час його навчання, але до досягнення 23 років (а.с.39-40). Згідно акту про не проживання підписаному сусідами сторін та ЖЕК №11 ЖКП ММР Південь, [PERSON] не проживає у [INFO] з вересня 2012 р., особистих речей в квартирі н мається (а.с.20). Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, суд приходить до висновку про поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад строк зазначений у ст. 71 ЖК УРСР з таких підстав. Пояснення відповідача про те, що залишення ним квартири одразу після розлучення повязане із наявністю у дружини співмешканця і неможливістю проживати разом позивачами не спростоване. Пояснення відповідача, що після того він вимушено проживав у матері з 2012 по 2013 р. і вона його виходжувала народними лікарськими засобами від хворіб повязаних з проходженням військової служби, узгоджується з показами свідка [PERSON] (матері відповідача), сусіда до квартири матері [PERSON] (колишнього співробітника відповідача), медичною документацією на відповідача складеною за місцем несення служби (а.с.69-72). Доводи відповідача про те, що він жодного іншого житла не має, винаймає з 2014 р. квартиру, залишив в спірній квартирі особисті речі, дізнався у 2015 р. випадково у ЖЕКу про зняття його з реєстрації на підставі рішення суду, про що його відповідачі, зокрема, син не повідомляли, хоча за телефоном з ним спілкувався і про фактичне його місце проживання у матері їм було відоме, а після скасування попереднього рішення в справі позивачка не дає йому проживати в квартирі та змінила замки на дверях, не спростовані позивачами також, хоча це є їх обовязком у відповідності до ст. 10 ЦПК України. Наведені відповідачем обставини мають належний обсяг допустимих доказів, в позовні вимоги позивачів обґрунтовані неповажними причинами не проживання відповідача у спірній квартирі навпаки належними та достатніми доказами є недоведеними. За такого, у задоволенні позову слід відмовити через недоведеність. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed