Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.09.2008 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач вказує, що за 11 років сімейного життя зрозуміли, що є зовсім різними людьми, з протилежними поглядами на світ та взагалі на сім`ю. Відсутність взаєморозуміння між ними постійно викликало сварки та скандали, внаслідок чого втратили взаєморозуміння та почуття любові. З відповідачем проживають окремо з початку 2019 року, спільного господарства не ведуть, немає фактичних сімейних відносин. Вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем неможливе, строк на примирення не потрібен, оскільки спробували всі можливі способи примирення. Ухвалою від 19.12.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, від позивача та відповідача надійшли заяви, в яких вони позов підтримали, просили задовольнити, а розгляд справи проводити в підготовчому судового засіданні за їх відсутністю. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва Серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.12,13). При цьому, як встановлено з матеріалів справи, у сторін по справі шлюбні стосунки припинено з початку 2019 року, з того часу вони спільне господарство не ведуть, разом не проживають, фактично шлюб перестав існувати. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дітей, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Враховуючи наведене та

Outcome: approved