Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що між сторонами 6 липня 2015 року укладено письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим № 1927, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику 350 000 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 9 313 500 грн. зі строком повернення позики - не пізніше 1 листопада 2015 року. У забезпечення виконання умов договору позики відповідач передав в іпотеку 1 / 2 частину від нежитлових приміщень № 1-35 (групи приміщень № 1011-1012) релакс-центру та фітнес-центру, загальною площею 638,10 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач не повернув суму позики, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути загальну суму 13 381 840 грн. 64 коп., що складається із суми боргу в розмірі 9 313 500 грн., 3% річних у розмірі 303 135 грн., пені за прострочення у розмірі 3 765 205 грн. 64 коп. Під час судового розгляду справи позивачем зменшено позовні вимоги, оскільки відповідач у виконання договору позики передав у власність позивачу нежитлові приміщення за договором іпотеки. У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути 4 068 340 грн. 64 коп., що складається із 3% річних у розмірі 303 135 грн., пені за прострочення у розмірі 3 765 205 грн. 64 коп. (а.с. 60-61). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідач позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Вказала, що позивачем неправильно визначена вартість предмету іпотеки, у зв'язку з чим змінюється розмір основної суми боргу та відповідно нарахованих 3% річних та пені. 3% річних не підлягають стягненню, оскільки позивач задовольнив свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, вартість якого становить 367 000доларів США. Пеня не підлягає до стягнення, оскільки її розмір не визначений умовами договору. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 6 липня 2015 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим № 1927, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику 7 353 500 гру., що на день укладання договору за офіційним курсом Національного банку України становить 350 000 доларів США зі строком повернення позики - не пізніше 1 листопада 2015 року (а.с. 9). Відповідно до п. 3 договору сума, яка підлягає поверненню у гривнях повинна бути еквівалентною 350 000 доларам США згідно з курсом Національного банку України на день повернення позики. Згідно з п. 6 договору позики у забезпечення повернення позики за цим договором позичальник передає в іпотеку 1 / 2 частину від нежитлових приміщень № 1-35 (групи приміщень № 1011-1012) релакс-центру та фітнес-центру, загальною площею 638,10 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим № 1928 (а.с. 10-11) Договір позики між сторонами є укладеним, оскільки відповідно до п. 9 договору позики підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Належним чином підписаний договір позики є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника. Разом з тим, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення основної суми позики у строк, визначений договором, у зв'язку з чим позивач 2 вересня 2016 року направляв відповідачу заяву про необхідність погашення боргу (а.с. 15), котра останнім була залишена без належного реагування. За час судового розгляду 17 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. відповідно до п. 4.2 договору іпотеки було зареєстроване право власності на предмет іпотеки на позивача [PERSON] за не виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики, у зв'язку з чим позивачем зменшені позовні вимоги до стягнення 3% річних у розмірі 303 135 грн., пені за прострочення у розмірі 3 765 205 грн. 64 коп. Проте суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені та доходить висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 5 договору позики позикодавець має право нараховувати пеню у разі прострочення повернення позики в розмірі, передбаченому чином законодавству. Враховуючи, що сам розмір пені сторонами не визначено у договорі, та з норм якого чинного законодавства позивач виходив при нарахуванні пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, про що вказано у позові, позивач у позові та його представник у судовому засіданні не вказали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені. При цьому суд враховує, що хоча положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено нарахування пені не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, проте його дія поширюються на правовідносини, що виникли підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а не правовідносини, що виникли між фізичними особами, що стверджується рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013. Сторони у вказаній справі до таких суб'єктів не відноситься. Крім того, суд бере до уваги положення п. 1.1 договору іпотеки, відповідно до котрого договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, що виникають з договору позики від 6 липня 2015 року. Отже договором іпотеки забезпечено виконання зобов'язань за договором позики щодо стягнення основної суми і пені, яка передбачено п. 5 договору позики. Оскільки передано у власність позивачу іпотечне майно як забезпечення виконання зобов'язань за договором позики (і по сплаті основної суми боргу, і пені), розмір пені не визначений сторонами у договорі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних, то суд дійшов висновку про їх задоволення, але в іншій сумі, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що в договорі позики сторони не передбачили стягнення 3% річних у разі порушення строку повернення суми позики, таке право передбачене ст. 1050, 625 ЦК України, то суд дійшов висновку про її стягнення у валюті США, оскільки повернення суми боргу передбачено саме у цій валюті (п. 3 договору позики). Оскільки прострочення повернення суми позики виникло з 2 листопада 2015 року (п. 4 договору позики строк повернення - не пізніше 1 листопада 2015 року), враховуючи позицію позивача, відповідно до котрої позивач просить стягнути суму 3% річних за період з 6 листопада 2015 року по 6 грудня 2016 року, і суд обмежений заявленими позовними вимогами відповідно до ст. 11 ЦПК України, то суд дійшов про стягнення пені за період з 6 листопада 2015 року по 6 грудня 2016 року, що становить 11 391,78 доларів США, яка розрахована таким чином: 350 000 доларів США х 396 х 3% / 100 / 365, де 350 000 доларів США - сума боргу 396 - прострочені дні з 6 листопада 2015 року по 6 грудня 2016 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3% річних за період з 6 листопада 2015 року по 6 грудня 2016 року, що становить 11 391,78 доларів США та станом на 22 червня 2017 року за курсом Національного банку України становить 296 455 грн. 15 коп. При пред'явленні позову до суду позивачем було сплачено максимальний розмір судового збору, передбачений ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 6 890 грн., виходячи із ціни позову 13 381 840 грн. 64 коп. Позивачем під час судового розгляду справи зменшені позовні вимоги до суми 4 068 340 грн. 64 коп., судовий збір за які відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» також становить 6 890 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 296 455 грн. 15 коп., що становить 7,29% від ціни позову з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме 502 грн. 23 коп., що складає 7,29% від сплаченого судового збору у розмірі 6 890 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial