Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати, понесені на лікування дитини [PERSON] в розмірі 26 000 грн., що складає 50 % від понесеної суми витрат, та додаткові витрати на постійне лікування дитини в сумі 6500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, стягнути сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 24 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року розірвано. Від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Спорів між нею та відповідачем щодо місця проживання дитини ніколи не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Позивач зазначила також, що дитина перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач добровільно допомагати утримувати дитину не бажає. У квітні 2019 року дитина потрапила до реанімації та їй було діагностовано «цукровий І типу, вперше виявлений, тяжка форма, глікемічний контроль з високим ризиком». Фактично дитина на сьогоднішній день постійно на інсуліні та потребує дуже важкого лікування та догляду. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона та її батьки. Відповідач участі в цій сфері життя дитини не приймає. Факт захворювання та необхідності лікування підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 3508 від 16.04.2019 року. Кожного дня вона повинна лікувати доньку згідно рекомендацій лікаря, постійно відслідковувати аналізи, які вона проводить платно в лікарнях. Станом на 09.12.2019 додатково витрачено на лікування доньки та підтверджено квитанціями загальну суму 52070 грн. 50 % від даної суми позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Стосовно стягнення додаткових витрат на постійне лікування дитини у сумі 6500 грн. щомісячно позивач обґрунтувала тим, що 12 червня 2019 року дитині було видане посвідчення серії [NUMBER] як дитині з інвалідністю. Державну соціальну допомогу призначено з 23.05.2019 року до 20.08.2032 року. У зв`язку з хворобою дитина потребує спеціального харчування, їй дозволяється хліб лише одного виду, вартість однієї хлібини становить 100 гривень. Також щоденно дитина потребує спеціальні вітаміни. Все вищевказане сформовує додаткові витрати на лікування дитини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року було відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 35-36). 08 січня 2020 року відповідач надав письмовий відзив по справі (а.с. 43-45). У відзиві відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману пояснюючи, що вони не проживали разом з вересня 2016 року, оскільки вони проживали спільно до вересня 2019 року за адресою: кв [ADDRESS] , але через постійне втручання батьків позивача у їх життя він був вимушений переїхати жити до своїх батьків у кв. [ADDRESS] . Станом на теперішній час він проживає разом із своїми батьками, які є пенсіонерами, допомагає їм по домашньому господарству, сплачує комунальні послуги, купляє ліки і харчі. Звертаючись до суду із позовом про стягнення з нього аліментів у розмірі 12 000 грн., позивач не наводить жодного обгрунтування та й взагалі якогось врозумового пояснення чому саме така велика сума грошей, адже у нього ніколи не було завеликих статків аби мати можливість сплачувати таку купу грошей. Стосовно посилання позивача, що після діагностування хвороби у дитини, тільки вона разом із своїми батьками здійснювала нагляд за дитиною, а він жодної участі у лікуванні дитини не приймає, також є неправдою. Він постійно відвідував доньку у лікарні, купляв їжу і ліки. Що стосується посилання позивача на постійні пошуки інсуліну, то з 1 квітня 2017 року в Україні почала працювати державна програма «Доступні ліки», за якою особи, хворі на інсулін, отримують ці ліки безкоштовно у аптечних закладах, задіяних у цій програмі. 16 березня 2020 року позивач надала суду додаткові письмові пояснення (а.с. 163-166), у яких зазначила, що всі надані відповідачем докази участі його у фінансуванні потреб на дитину, окрім одного доказу на аркуші 150, не мають жодного відношення до аліментів та додаткових потреб на дитину. Також до матеріалів справи надано податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2019 рік з відсутністю доходу. Однак, з тих же самих доказів, наданих відповідачем, всі квитанції датовані 2019 роком і загальна сума платежів склала більше 40 000 грн., що свідчить про наявність у відповідача грошових коштів, але приховування прибутку. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2018 рік - вбачається прибуток 1 248681 гривня 38 копійок, а за 2017 рік - вбачається прибуток 1 490 000 гривень 38 копійок. У судовому засіданні 23.01.2020 представник позивача - [PERSON] , та у подальшому представник позивача - адвокат Рибак Я.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та додаткових письмових поясненнях. Відповідач та його представник - адвокат Колобов Л.В. у судовому засіданні 23.01.2020 повністю заперечували проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні 01.06.2020 відповідач та його представник позов визнали частково. Відповідач погодився сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. В іншій частині позовних вимог - просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а також на те, що його дохід є мінливим та розмір аліментів, який просить стягнути позивач, є безпідставним та необгрунтованим. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, який 12 березня 2019 року згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 9-10). У період шлюбу [INFO] народилася [PERSON] , яка проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.12.2019 (а.с. 34). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 53). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Судом встановлено, що 12 червня 2019 року [PERSON] , [INFO] , було видане посвідчення серії [NUMBER] як дитині з інвалідністю та призначено державну соціальну допомогу з 23.05.2019 року до 20.08.2032 року (а.с. 25). Згідно довідки № 233 від 13.02.2020, виданої начальником Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської області, позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує допомогу на дитину з інвалідністю на [PERSON] з надбавкою на догляд в розмірі 2036,10 грн. Всього за період з травня 2019 року по лютий 2020 року позивач отримала державну соціальну допомогу на дитину інваліда у розмірі 17 943,60 грн. (а.с. 85, 86). Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] загальна сума доходу за 2018 рік становила 657 688,30 грн., за 2019 рік - 228 060,70 грн.(а.с. 111-116). Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] загальна сума доходу за 2017 рік становила 1 490 000 грн., за 2018 рік 1 248 681,38 грн., за 2019 рік 31 280 грн. (а.с. 126-128, 167-172). Таким чином, судом встановлено, що обидва батьки дитини є особами працездатного віку, є фізичними особами-підприємцями, отримують дохід, мають задовільний стан здоров`я, відсутність у відповідача аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Крім того, дитина є інвалідом, хворіє на цукровий діабет I типу, потребує спеціального харчування та лікування. Позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда та безкоштовно ліки за державною програмою «Доступні ліки». З урахуванням викладеного та вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Так, судом встановлено, що станом на 09.12.2019 року позивач понесла додаткові витрати на лікування доньки, а саме: 9 квітня 2019 року в реанімації вперше було встановлено сенсор FreeStyle Libre Deutschland , який має дію 12 днів та кожні 12 днів змінюється на новий сенсор. Вартість одного сенсору 1750 грн. Станом на 09.12.2019 року було використано 20 шт. на загальну вартість 35 000 гривень. Еластичний бинт 5 см*5 см, вартістю 50 грн, станом на 09.12.2019 року було використано 6 шт., загальною вартістю 300 грн. Тейпи для FreeStyle Libre, вартістю 7 грн., використано було 20 шт. на загальну вартість 140 грн. Шприци інсулінові Ease Touch Demi 0,3 мл. № 100 - одна упаковка містить 100 шт., вартістю 550 гривень. В день дитині необхідно зробити 4 уколи інсуліна та використовується відповідно 4 шприца в день. Станом на 09.12.2019 року було використано 976 шприців на суму 5500 гривень. Для зміни тейпів необхідно спрей Nitlac, вартістю 300 гривень. Станом на 09.12.2019 року було використано 4 спрея на загальну вартість 1200 гривень. Інсулін Новорапід Флеклен , вартістю 1193 гривні. Станом на 09.12.2019 року було використано 2 упаковки інсуліна на загальну вартість 2386 гривень. Інсулін Тресіба Флекстач , вартістю 2202 гривні. Станом на 09.12.2019 року було використано 2 упаковки інсуліна на загальну вартість 4404 гривень. Також станом на 09.12.2019 було проведені аналізи на загальну вартість 3 140 грн. Таким чином, станом на 09.12.2019 вже додатково витрачено на лікування доньки у загальній сумі у розмірі 52070 грн. Вищевказане підтверджується копією виписки із медичної картки № 3508, копією лікарсько-консультативної комісії від 16.04.2019, копіями лабораторних аналізів, копіями УЗД, копіями рахунків від 14.11.2019 та від 19.11.2019, копією накладної № 1342 від 27.11.2019, чеком в Аптеці «Доброго дня», копією товарного чеку № 1829 від 02.11.2019 (а.с. 11-24, 26-28). Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стосовно наданих відповідачем доказів на підтвердження матеріального забезпечення дитини, а саме наданих відповідачем до матеріалів справи копій квитанцій (а.с. 132-149), суд не приймає їх до уваги як належний доказ, оскільки жодна квитанція не має відношення до аліментів та додаткових потреб на дитину. Окрім одного доказу на а.с. 150, на якому відображено сплату на придбання медикаментів на лікування дитини на суму 2317 рублів. Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є зацікавленими у результатах розгляду справи та дані покази не підтверджуються іншими матеріалами справи. З урахуванням підтверджених позивачем додаткових витрат на дитину у зв`язку із хворобою, суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати понесені на лікування дитини [PERSON] в розмірі 26 000 грн., що складає 50 % від понесеної суми витрат. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на постійне лікування дитини в сумі 6500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, суд вважає дану вимогу необґрунтованою. Позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення додаткових витрат та їх розмір, а також взагалі не доведено на підставі належних та допустимих доказів наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на постійне лікування дитини, оскільки як зазначалось вище необхідні ліки дитина отримує за спеціальною державною програмою. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 185 СК України, та

Outcome: partial