Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] - позивач звернулася до Шевченківського районного суду із вказаним позовом до [PERSON] - відповідача, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав у позовній заяві просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, долучив до матеріалів справи довідку про заробітну плату. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2015 року, про що зроблено актовий запис №1270. З копії свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківським районним управлінням юстиції м. Києва, вбачається, що у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 03 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис №1025. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, кожен із сторін має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Спору про поділ майна подружжя на момент розгляду справи немає. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Приписами ч.3 вказаної статті передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батьув і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вказані норми права та досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. В той же час, відповідач не бере у повному обсязі участі в утриманні дитини, а відтак, позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СУ України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан позивача та потреби дитини даного віку. На підставі наведеного, врахувавши те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, витрати позивача на дитину, на які вона посилається, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 22 грудня 2020 року та до досягнення нею повноліття. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору в частині стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 840,80 грн. судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved