Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Як підставу зазначено, що з 15.08.2009 року до 21.06.2018 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 21.06.2018 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 02.08.2018 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 930,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.04.2018 року до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що після розірвання шлюбу сумісне життя з відповідачем припинено. Діти з нею проживають по [ADDRESS] та перебувають на її утриманні. Відповідач зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , має задовільний стан здоров`я, працездатний, на даний час офіційно ніде не працює, однак має доходи за виконання тимчасових та сезонних робіт, які виконує за наймом без оформлення трудових договорів, інших дітей, непрацездатних батьків не має, будь-які стягнення на користь третіх осіб за виконавчими документами відсутні, тобто має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням. В добровільному порядку відповідач не бажає змінювати спосіб та розмір матеріальної допомоги (аліментів) на утримання дітей. Діти постійно потребують матеріальної підтримки батька. На момент розгляду справи сторонами не досягнуто домовленості стосовно способу виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дітей та щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на їх утримання. Позивач просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначених рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 02.08.2018 року, визначивши їх у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наданих доказів, позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на задоволенні позову, а відповідач визнав позов у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення. У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи за відсутності сторін у підготовчому судовому засіданні на підставі наданих доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 150 та ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 15.08.2009 року до 21.06.2018 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області № 637/457/18 від 21.06.2018 року. Рішення суду набрало законної сили 21.07.2018 року /а.с. 7/. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 10, 11/. На підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 02.08.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 930,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.04.2018 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01.09.2018 року /а.с. 8, 9/. Судом з`ясовано, що після розірвання шлюбу сторони припинили сумісне проживання. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 4/, однак на даний час фактично разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7 - 9/. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с. 6, 15/, має задовільний стан здоров`я, працездатний, на даний час офіційно ніде не працює, однак має доходи за виконання тимчасових та сезонних робіт, які виконує за наймом без оформлення трудових договорів, інших дітей, непрацездатних батьків не має, будь-які стягнення на користь третіх осіб за виконавчими документами відсутні, в зв`язку зі зміною матеріального стану має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням від 02.08.2018 року та в інший спосіб. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Тобто, в будь-якому випадку, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Позовні вимоги про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання дитини, недостатності фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства суд зважує на те, що присуджуючи аліменти суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено в 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Встановлення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 930грн., що менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, передбаченого Сімейним кодексом України (50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку), не відповідає інтересам дитини. Враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обставини, на які посилалась позивач, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми 930 грн. на кожну дитину на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам Сімейного кодексу України. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Пунктом 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Внаслідок задоволення уточненого позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved