Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У грудні 2020 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.09.2014 року, у якому позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 47944,97 грн та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.09.2014 року [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 500,00 грн. Відповідач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Також відповідно до п.п. 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору передбачено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. АТКБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав, однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, та за станом на 30.09.2020 року він має заборгованість по кредиту у розмірі 47944,97 грн, яка складається із: 394,99 грн - заборгованість за кредитом; 43586,19 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3963,79 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Ухвалою судді від 17.12.2020 року відкрито провадження у справі, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. при подачі позову до суду надав письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав повністю, справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] ,будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у визначений в ухвалі строк відзив суду не надав, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавав, а тому відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, суд згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі поданих позивачем доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. До позовної заяви Банк додав анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Разом з цим в анкеті-заяві [PERSON] засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua) та погоджується з ними. За умовами вказаного договору позичальник 03.11.2014 року отримав кредитну картку номер [NUMBER] з терміном дії до 10/18 року, 09.102015 року -- номер [NUMBER] з терміном дії 10/19, 09.10.2015 року номер[NUMBER] з терміном дії до 10/19, 10.08.2020 року номер [NUMBER] з терміном дії до 07/24 із встановленим кредитним лімітом 500 грн, який в подальшому зменшено до 400 грн та 24.01.2020 року зменшено до 0.00 грн. Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит. За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 30.09.2020 року відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 47944,97 грн, яка складається з 394,99 грн заборгованості за тілом кредиту, 43586,19 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3963,79 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ). Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до норм ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як визначено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог АТКБ «Приватбанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором за станом на 30.09.2020 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.09.2014 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Однак підписана відповідачем анкета-заява від 15.09.2014 року не містить процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь пені за несвоєчасну сплату кредиту,крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.09.2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи також не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та [PERSON] 15.09.2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Що стосується підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту, який додано до позову, то його не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима та штрафні санкції, оскільки такий запис не є власноручним підписом особи та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, відтак він не має правового статусу, який би забезпечував можливість його використання за згодою сторін без вчинення сторонами окремої письмової угоди, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача. Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 10.08.2020 року до 25.08.2020 року. Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці від 50 тисяч грн до 800 тисяч грн, однак згідно довідки про умови кредитування, доданої до позову, встановлений кредитний ліміт від 500 грн зменшувався до 400 грн, та до 0.00 грн. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому посилання позивача на погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником даного паспорту кредиту є необґрунтованими. Суд також звертає увагу на те, що анкету-заяву відповідач підписав 15.09.2014 року, а паспорт споживчого кредиту - 10.08.2020 року, у зв`язку з чим суд вважає, що даний паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а заява-анкета, яка підписана [PERSON] не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, тому наданий АТКБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості щодо розміру відсотків та пені є неналежним доказом в цій частині позовних вимог. При цьому суд зважає на позицію Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, згідно з якою за умови, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТКБ «Приватбанк» не повернуті, то дана обставина вказує про порушення його прав, а кредитор має право вимагати повернення цих коштів шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому у суду наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом в розмірі 394,99 грн, а щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 47944,97 грн, а задоволено на суму 394,99 грн, тобто на 0,82 % (394,99х100:47944,97). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 17,23 грн судового збору (2102,00х0,82%).

Outcome: partial