Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив встановити розмір аліментів, чякий стягувати з нього щомісячно на користь [PERSON] для утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовано тим, що на підставі судових рішень від 16.09.2010 року та від 24.10.2011 року він сплачує аліменти у розмірі по ? частини усіх видів заробітку на утримання доньки та сина, відповідно. Перебуває на дійсній військовій службі, розмір грошового забезпечення в середньому складає 6000 грн. щомісячно, є хворим на хронічний вірусний гепатит С, що потребує постійного\~ медичного обстеження та лікування на протязі життя, зазначив, що на даний час його дружина [PERSON] вагітна, яка також потребую утримання, крім того зазначив що перебуває на квартирній черзі і самостійно наймає житло. Посилаючись на статтю 192 СК України, з урахуванням недостатнього розміру його заробітку, вважав за правомірне задовольнити його позов. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили про його задоволення із викладених у ньому підстав. Відповідач\~ щодо позову заперечувала, зазначивши, що є інвалідом і отримує державну допомогу якої їй не достатньо для утримання дитини. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2010 року із [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі ?\~ частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2011 року із [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ? частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 18.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до довідки від 30.11.2015 року № 41, виданою Військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] працює у військовій частині (а.с. 11-12). З медичної документації на ім`я [PERSON] вбачається про її незадовільний стан здоров я та наявність інвалідності другої групи (а.с. 19-25). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України\~ рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, посилання позивача про те, що рівень його доходів не дозволяє забезпечувати двох дітей судом не можуть бути взяті до уваги. Адже доказів про те, що при прийнятті судових рішень про стягнення із нього аліментів, позивач мав більший дохід ніж на час розгляду даної справи, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, суду не надано, як і доказів про погіршення стану його здоров`я. Судом враховано, що після прийняття судом рішення у 2004 році про стягнення із [PERSON] аліментів він вдруге став батьком у 2007 році, однак, з урахуванням незадовільного стану здоров`я співвідповідачки [PERSON] , її інвалідності, її обмежених можливостей для заробітку, суд вважає за неприпустиме зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , так як в такому разі розмір забезпечення дитини буде недостатнім. З урахуванням встановлених судом обставин, визначення норм матеріального та процесуального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, судом зазначається про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed