Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (далі - ТОВ «Фармгейт Україна») про визнання недійсним договору та скасування його державної реєстрації. [PERSON] зазначає, що 08 серпня 2016 року укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого вона передала в оренду ТОВ «Фармгейт Україна» строком на 10 років земельну ділянку площею 2,73 га (кадастровий номер 6822182600:04:026:0304), розташовану на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, а 18 серпня 2016 року було здійснено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за відповідачем. У вересні 2019 року позивач звернулася до відповідача з питанням щодо виплати їй орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, однак працівниками ТОВ «Фармгейт Україна» їй повідомлено, що під час моніторингу та контролю даних з Публічної кадастрової карти України щодо орендованих відповідачем земель було виявлено відсутність підтвердження зареєстрованого за ТОВ «Фармгейт Україна» права оренди земельної ділянки [PERSON] . На підтвердження цієї обставини відповідачем надано позивачу деталізовану інформаційну довідку щодо її земельної ділянки, з якої убачається, що 21 вересня 2016 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року. [PERSON] вказує, що не підписувала угоду від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений поза її волею та є недійсним. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсною угоду від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, укладену між сторонами щодо земельної ділянки площею 2,73 га (кадастровий номер 6822182600:04:026:0304), що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та скасувати її державну реєстрацію. Під час підготовчого провадження представник відповідача ТОВ «Фармгейт Україна» Стасюк Н. М. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] та рахує їх такими, що підлягають до задоволення судом. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЛЕНД» (далі - ТОВ «ХОСТЛЕНД») Якимчук В. Ю. подав до суду письмові пояснення щодо позову, в яких просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю з посиланням на те, що спірний правочин підписаний позивачем, а тому сторони намагаються ввести суд в оману щодо фактичних обставин даної справи. Також покликається на обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав. Ухвалою судді від 17 жовтня 2019 року прийнято позову заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження судом вчинено наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ТОВ «ХОСТЛЕНД». Ухвалою суду від 09 січня 2020 року задоволено клопотання позивача та витребувано у Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області оригінали усіх документів, що складають реєстраційну справу, та на підставі яких проведено реєстраційні дії щодо договору від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна», щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822182600:04:026:0304, площею 2,73 га, розташованої на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, а також, які зберігаються у вказаній реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року задоволено клопотання представника третьої особи адвоката Каруна В. П. та призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року провадження у справі зупинено на час проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання вільних зразків підпису [PERSON] . Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року задоволено клопотання судового експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Довганя О. О. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи та витребувано у приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельського Ю. П., Ізяславської державної нотаріальної контори, Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області оригінали документів, які містять достовірні вільні зразки підпису [PERSON] , не менше ніж на 5-10 документах, виконаних до 2016 року, у разі їх наявності в зазначених осіб. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року провадження у справі зупинено на час проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою судді від 13 жовтня 2020 року провадження у справі поновлено, оскільки оплата вартості судової почеркознавчої експертизи до Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не надійшла. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року провадження у справі знову було зупинено на час проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки у підготовчому судовому засіданні представник третьої особи адвокат Карун В. П. наполягав на її проведенні та гарантував її оплату третьою особою. Ухвалою судді від 08 квітня 2021 року провадження у справі поновлено, оскільки оплата вартості судової почеркознавчої експертизи до Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз знову не надійшла. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Омельчук С. Л. у судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, у яких просять дану справу розглянути без їх присутності, вказавши при цьому, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Фармгейт Україна» адвокат Чернов В. В. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, у якій просить дану справу розглянути без його присутності, вказавши при цьому, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «ХОСТЛЕНД» адвокат Карун В. П. під час підготовчого провадженнязаперечив проти задоволення позову [PERSON] з підстав, вказаних у письмових поясненнях третьої особи щодо позову. 12 липня 2021 року через канцелярію суду адвокат Карун В. П. надав суду письмове повідомлення, у якому зазначив, що його повноваження у даній справі як представника ТОВ «ХОСТЛЕНД» припинені з 01 липня 2021 року, що також підтвердив копією додаткової угоди від 09 листопада 2020 року до договору про надання правової допомоги від 05 листопада 2019 року, з якої вбачається, що укладений між адвокатом Каруном В. П. та третьою особою договір про надання правової допомоги діє не довше як до 30 червня 2021 року. У судове засідання, призначене судом для розгляду справи по суті, представник третьої особи ТОВ «ХОСТЛЕНД» не з`явився, заяв та клопотань не надіслав. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження ТОВ «ХОСТЛЕНД» є м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 5. Надіслана третій особі судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 26 серпня 2021 року на 10 год. 00 хв. Іншої адреси свого місцезнаходження ТОВ «ХОСТЛЕНД» суду не повідомило. Тому, у зв`язку з відсутністю ТОВ «ХОСТЛЕНД» за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд вважає, що третя особа повідомлена належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,73 га з кадастровими номером 6822182600:04:026:0304, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. 08 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу в строкове платне користування вказану земельну ділянку строком на 10 років. Пунктом 37 вказаного договору передбачено право сторін на його розірвання за взаємною згодою. 18 серпня 2016 року за ТОВ «Фармгейт Україна» було зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки, номер запису про інше речове право - 16023331. 21 вересня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» укладено угоду про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822182600:04:026:0304. Припинення права оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2016 року, індексний номер рішення - 32500681. У подальшому стосовно належної позивачу земельної ділянки було укладено ряд договорів. Відповідно до договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ХОСТЛЕНД», позивач передала в користування третій особі належну їй земельну ділянку площею 2,73 га з кадастровим номером 6822182600:04:026:0304 з метою її використання для сільськогосподарських потреб строком на 49 років до 01 січня 2067 року. Речове право ТОВ «ХОСТЛЕНД» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2019 року, номер запису про інше речове право - 30402019. Зазначені обставини підтверджуються договором оренди землі від 08 серпня 2016 року, актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 182331830 від 25 вересня 2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 157164299 від 21 лютого 2019 року, угодою про розірвання договору оренди землі від 21 вересня 2016 року, договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2019 року та іншими матеріалами реєстраційної справи щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822182600:04:026:0304. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач [PERSON] посилалася на ту обставину, що укладена між нею та ТОВ «Фармгейт Україна» 21 вересня 2016 року угода про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 20216 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822182600:04:026:0304 не була підписана нею, підпис у ній вчинено іншою особою. Вказана обставина визнана представником відповідача адвокатом Черновим В. В. у підготовчому судовому засіданні. У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки представник відповідача визнав, що позивач не підписувала спірну угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки, а у суду відсутній сумнів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання відповідачем, вказана обставина на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Водночас, під час підготовчого провадження для забезпечення повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для даної справи, за клопотанням представника третьої особи ТОВ «ХОСТЛЕНД» адвоката Каруна В. П. ухвалою суду від 06 березня 2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Оплату за проведення експертизи було покладено на третю особу ТОВ «ХОСТЛЕНД». Учасникам справи було роз`яснено негативні наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені ст. 109 ЦПК України. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У подальшому позивач [PERSON] особисто надала суду необхідні для проведення експертизи експериментальні зразки свого підпису та документи з вільними зразками підпису. Крім того, за клопотанням судового експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Довганя О. О. було витребувано ряд документів із вільними зразками підпису позивача у приватного нотаріуса Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельського Ю. П. та Ізяславської державної нотаріальної контори. З метою проведення судової почеркознавчої експертизи дана цивільна справа неодноразово, а саме: 22 червня 2020 року та 16 листопада 2020 року надсилалася до Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, однак двічі була повернута до суду експертною установою у зв`язку з несплатою вартості проведення судової почеркознавчої експертизи згідно наданих рахунків ТОВ «ХОСТЛЕНД». При цьому, про необхідність оплати експертних послуг ТОВ «ХОСТЛЕНД» повідомлялося як Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, так і судом. Відтак, судом було продовжено розгляд даної справи без проведення судової почеркознавчої експертизи. Суд діяв таким чином із метою недопущення зловживання учасником справи своїми процесуальними правами шляхом затягування строків розгляду справи, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим і перешкоджає завданню цивільного судочинства - справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України. На підставі викладеного, з огляду на положення ст. 109 ЦПК України, враховуючи також визнання представником відповідача відповідної обставини, суд вважає встановленим те, що підпис у спірній угоді про розірвання договору оренди землі позивачу не належить. У встановленому законом порядку доказами, що задовольняють вимоги ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності і достатності, ця обставина всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язку доведення третьою особою спростована не була. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Отже, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. З огляду на зазначене, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не підписувала спірний правочин, не погоджувала його умов, тобто правочин є таким, що не вчинений, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсної угоди від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, укладеного між сторонами щодо земельної ділянки площею 2,73 га (кадастровий номер 6822182600:04:026:0304), що знаходиться на території Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, необхідно відмовити, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Водночас, позивачем заявлено вимогу про скасування державної реєстрації угоди від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року, укладеної між сторонами, з тієї підстави, що вказану угоду вона не підписувала, у зв`язку із чим нею не створено правових наслідків, які б підлягали визнанню державою. За змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право користування земельною ділянкою, відповідно і припинення цього права, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Абзацом 1 частини 3 статті 26 вказаного Закону встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, слід скасувати державну реєстрацію припинення речового права ТОВ «Фармгейт Україна» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822182600:04:026:0304 у зв`язку із тією обставиною, що угода від 21 вересня 2016 року про розірвання договору оренди землі від 08 серпня 2016 року є неукладеною, а тому не могла бути підставою для проведення відповідних реєстраційних дій. Зазначене відповідатиме приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Отже, враховуючи вищевказане, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за двома позовними вимогами, а позов задоволено лише в частині вимоги про скасування державної реєстрації припинення речового права. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову за цією позовною вимогою, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial