Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] через свого представника адвоката Калініна С.К., засобами поштового зв`язку звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі в сумі 3 500 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2021 року частково задоволено позов за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з розгляду вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правову (правничу) допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання учасниками справи копії листа про розгляд вказаної заяви. Будь-яких інших заяв від сторін на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08.09.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни № 991 від 18.02.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 16 359 грн., стягнуто з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1 362 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 1 500 грн. Згідно з п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, або не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві представником позивача заявлено вимогу про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 000 грн. При зверненні до суду стороною надано докази на підтвердження перерахування коштів за надані послуги в розмірі 1 500 грн. 07.06.2021 року на адресу суду надійшла заява про приєднання до матеріалів справи матеріального ордеру № 133562913 від 21.05.2021 року про сплату гонорару за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3 500 грн. Вказана заява обґрунтована скрутним матеріальним становищем позивача та спроможністю здійснювати частково оплату гонорару адвокатському бюро. 08.09.2021 року досліджено документи про понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу та частково вирішено питання про їх відшкодування у розмірі 1 500 грн. Відповідачем у відзиві на позовну заяву висловлені заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до висновку зазначеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23.01.2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. При вирішенні справи судом досліджено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати у розмірі 1 500 грн. Разом з тим, судом не вирішено питання про відшкодування судових витрат у повному обсязі. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, подані позивачем, є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, адже вони є доведені документально, обґрунтовані та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви представника позивача та винесення додаткового рішення про стягнення з відповідача різниці між розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу та розміром задоволених судом до стягнення витрат на правничу допомогу. Таким чином, сума витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 500 грн. (5 000 - 1 500).

Outcome: approved