Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

у грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 25.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міського управління юстиції, запис № 449. В обгунтування позову вказав, що від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем [PERSON] Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини і обов'язки по веденню спільного господарства. У 2005 році він, як військовослужбовець, був переведений на військову службу в м.Стрий Львівської області, а відповідач залишилась проживати у м.Шепетівка, з того часу спільне господарство не ведеться і шлюбні відносини припинені, втрачені всі духовні і фізичні зв'язки між ними. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Вважає, що примирення між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати, судові витрати покласти на нього. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. В позові просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Подала заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позов визнала, підтвердила, що дитина проживає разом з нею. Просила строк на примирення не надавати, оскільки вони з 2005 року разом, як сім'я не проживають, подружніх відносин не підтримують. З'ясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 25 листопада 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №449. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 25 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міського управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим 07 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міського управління юстиції Хмельницької області. Донька [PERSON] проживає разом з відповідачем [PERSON] в [ADDRESS], що визнано сторонами, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом з 2005 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту з 2005 року, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 56, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved