Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 5\~697,81 грн. за кредитним договором № 4894418 від 11.10.2016 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2018 року справу передано на розгляд Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у звязку з непідсудністю цієї справи Ленінському районному суду м. Дніпропетровська. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 4894418 від 04.03.2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4584,44 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ «Кредобанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач ухиляється від виконання зобовязання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «Кредобанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача відповідно до позовної заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у звязку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4894418, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4584,44 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний договір про встановлення ліміту кредитування разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у договорі. Згідно з п. 1.18 Договору клієнт зобовязаний повернути кредитну заборгованість у повному обсязі у терміни , передбачені цим Договором та (або) в останній день дії трудових (цивільно-правових) відносин з Організацією, та/або в інших випадках, визначених Правилами та цим Договором, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Відповідно до п. 1.16 Договору за користування кредитом, отриманим по цьому договору, клієнт сплачує Банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього Згідно з п. 1.30 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в пункті 1.16 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. Як зазначає у своїй позовній заяві позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 4894418 від 11.10.2016 року заборгованість за ним станом на 17.11.2017 року склала 5\~697,81 грн., яка складається з наступного: 4\~584,44 грн. неповернута сума кредиту; 601,69 грн. прострочені відсотки; 179,56 грн. нараховані відсотки; 101,12 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 231,00 грн. пеня. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором та вважає, що виниклі спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5\~596,69 грн., що складається з: 4\~584,44 грн. неповернута сума кредиту; 601,69 грн. прострочені відсотки; 179,56 грн. нараховані відсотки; 231,00 грн. пеня. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми або зменшення її розміру судом не встановлено. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» в частині стягнення заборгованості по комісії за адміністрування кредиту задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-174цс16. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за адміністрування кредиту, ПАТ «Кредобанк» не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог ПАТ «Кредобанк» щодо стягнення заборгованості по комісії за адміністрування кредиту у розмірі 101,12 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial