Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ордеру № 4496 від 14.08.1967 року він є наймачем квартири [ADDRESS] . У спірній квартирі зареєстровані його діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2016 року , не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою. Взагалі квартирою не цікавиться. Відповідач проживає окремо та має власне особисте життя, фактично мешкає за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2006 року, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою та не цікавиться квартирою. Відповідач має іншу фактичну адресу [ADDRESS] . Посилаючись на ці обставини, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позову. Відповідачі заперечували проти позову, зазначали, що позивач зловживав спиртними напоями, в нетверезому стані вчиняв сварки та скандали, ображав нецензурними словами та піднімав на них руку. Своїми діями позивач спричиняв їм несприятливі умови проживання в квартирі. Спірна квартира є єдиним місцем їх постійного проживання, а тимчасове періодичне залишення квартири обумовлювалося сварками з позивачем, а також характером їх роботи, яка пов`язана з відрядженнями в інші населені пункти. Вони регулярно надавати батькові кошти для сплати квартплати. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.09.1974 по теперішній час зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] є наймачем цієї квартири відповідно до ордеру №4496 від 14.08.1967. Спірна квартира не приватизована. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №1013826 від 08.10.2018 [PERSON] є інвалідом першої групи по зору безстроково, потребує постійного стороннього догляду. Крім позивача за вказаною адресою зареєстровані з 08.06.2000 його повнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підтвердження доводів позову щодо не проживання відповідачів у спірній квартирі понад встановлені законом строки позивачем надано акт, складений та підписаний громадянами [PERSON] , [PERSON] , які є відповідно мешканцями квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , у якому вони підтвердили факт того, що [PERSON] не проживає разом з батьком в квартирі [ADDRESS] з липня 2016 року, відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з травня 2006 року. Оскільки зазначений акт складений сусідами, які своїми підписами лише підтвердили викладену в акті інформацію, без зазначення того, яким шляхом наведені обставини були ними встановлені, однак в судовому засіданні допитані не були, тому цей доказ судом до уваги не приймається. Разом з тим, факт не проживання відповідачів у спірній квартирі понад встановлений ст..71 ЖК УРСР строк знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що відповідачі тривалий час, з 2016 року , не проживають у спірній квартирі, відповідач [PERSON] має у власності іншу квартиру, яку йому подарував батько, [PERSON] постійно проживає по [ADDRESS] . З батьком у них неприязні стосунки, відповідачі приходили до нього у нетверезому стані, вибивали двері, іноді приходилось викликати поліцію. Вказані показання підтверджуються довідкою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Межова А.В., згідно якої 24.11.2014 року за реєстровим № 2820 було посвідчено договір дарування квартири позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] , предметом якого виступала квартира [ADDRESS] . З відповіді Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що [PERSON] 13.08.2017 року звертався до поліції за фактом того, що за адресою [ADDRESS] син [PERSON] вкрав килим та телевізор. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є другом сім`ї. Відповідачі не проживають в спірній квартирі з 2016 року через сварки з батьком, який вживав алкоголь. Одного разу він був свідком того, як позивач не пускав у спірну квартиру [PERSON] , також йому відомо, що у 2018 році позивач замінив замки. Зі слів відповідачів йому відомо, що вони платили за комунальні послуги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача та матір`ю відповідачів. У 2014 році позивач оформив на сина договір дарування квартири за адресою [ADDRESS] . Вона зареєстрована у цій квартирі, при цьому має інше місце проживання. У сина [PERSON] є своя сім`я, з якою він проживає у вищезазначеній квартирі. Син [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах, проживає то у своєї цивільної дружини, то разом з нею. Після отриманої травми в січні 2020 року проживає разом з нею. З того часу, як у позивача у 2015 році з`явилась нова дружина, сини перестали там проживати, батько перестав їх пускати до спірної квартири. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, свідок [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . З пояснень сторін,\~ наданих\~документів і\~показань свідків,\~ вбачається,\~ що між сторонами існують неприязні стосунки, однак відповідачами не надано належних доказів на підтвердження доводів їх заперечень щодо поважності причин не проживання за місцем реєстрації через неможливості спільного проживання з батьком у зв`язку з його протиправною поведінкою. На відсутність поважних причин вказує і та обставина, що відповідачами не вживалось заходів з метою усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, із заявами про продовження строку зберігання за ними жилого приміщення не звертались. Доказів того, що квартира за адресою [ADDRESS] , є постійним місцем проживання відповідачів, і їх тривала відсутність за місцем реєстрації зумовлена поважними причинами, не надано. Не містять відомостей щодо поважності не проживання за місцем реєстрації [PERSON] довідка з місця його роботи в ТОВ «Метпромбуд інвест», письмові докази його перебування у відрядженні у м. Маріуполі у період з жовтня по листопад 2018 року, не підтверджені доказами доводи відповідачів про здійснення ними витрат з утримання спірної квартири. При цьому, з пояснень сторін і показань свідків судом встановлено, що відповідачі мають у власності інше житло і постійне місце проживання. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідачі понад шість місяців не проживали за місцем своєї реєстрації без поважних причин. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду. Згідно зі статтею 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Факт не проживання відповідачів в квартирі більш ніж шість місяців, є підставою згідно ст. ст. 71,72 ЖК України для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність не проживання відповідачів з 2016 року у спірній квартирі. При цьому, жодних обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання за місцем реєстрації, намір відповідачів ставитися до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, судом не встановлено. За вказаних обставин відсутність у власності [PERSON] житла не є обставиною, яка виключає можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за відсутності у ньому понад шість місяців без поважних причин. Виходячи з того, що відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі понад строк, передбачений ст. 71 ЖК Української РСР, протягом якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення, суд приходить до висновку, що відповідачі є такими, що втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved