Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача позичені грошові кошти за договором позики у розмірі 36\~100 грн., а також судові витрати у розмірі. В обґрунтування вимог зазначає, що 6 листопада 2019 року між ним та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого останній отримав від нього у борг кошти у сумі 24\~100 грн. і зобов`язався повернути до 30 листопада 2019 року наведену суму з урахуванням процентів у розмірі 12\~000 грн., а всього 36\~100 грн. До встановленого угодою строку відповідач обумовлені гроші йому не віддав. На його усні вимоги про повернення коштів, останній пояснив, що гроші витратив і повернути їх не має змоги. Дії [PERSON] щодо несплати боргу у сумі 36\~100 грн. є незаконними та спонукають його до звернення в суд. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладення договору та його умов може бути\~представлена розписка\~позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. На підставі ст. 1049 ЦК України, боржник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.\~ Як встановлено в судовому засіданні, 6 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, про що свідчить розписка, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , отримав 6 листопада 2019 року від [PERSON] , [INFO] , у якості позики 24\~100 гривень, та зобов`язався повернути їх до 30 листопада 2019 року з процентами у розмірі 12\~000 грн. Однак, станом на 30 листопада 2019 року відповідач зобов`язання за договором позики так і не виконав, ні позичені кошти у розмірі 24\~100 грн., ні відсотки у розмірі 12\~000 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] суми позики у розмірі 24\~100 грн. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Крім того, як вбачається з розписки [PERSON] зобов`язався повернути позичені кошти до 30 листопада 2019 року з процентами у розмірі 12\~000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки, розмір відсотків та строк їх виплати позикодавцеві, був встановлений договором позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором позики у розмірі 12\~000 грн. також підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1\~500 грн., то дана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на\~\~користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем [PERSON] та його представником на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано розрахунок судових витрат, квитанцію про сплату вказаних послуг, а також акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг, з якого вбачається, що розмір гонорару за складання позовної заяви склав 1\~200 грн., усну консультацію 100 грн., проведення аналізу судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 200 грн. Однак, щодо наданих послуг, а саме: усну консультацію 100 грн., та проведення аналізу судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 200 грн., то суд не може достовірно встановити з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, оскільки не надано суду позивачем та його представником розрахунок часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати лише за правничу допомогу за складання позовної заяви у розмірі 1\~200 грн. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial