Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить усунути позивачу перешкоди у користуванні її майном шляхом виселення відповідачів з будинку [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1 серпня 2011 року. Спадщина на яке видано свідоцтво складається з 5/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,0574 га. На даний момент в цьому будинку проживають [PERSON] з сином [PERSON], які доводяться позивачу колишньою дружиною її покійного брата та племінником. Після смерті брата позивача [PERSON] [INFO], відповідачі проживали з матір'ю позивача, а після її смерті, 31 жовтня 2010 року позивач надала дозвіл відповідачам і надалі проживати в будинку за умови належного його утримання та сплати комунальних послуг, але відповідачі свої зобов'язання не виконують та на даний час перешкоджають позивачу у здійсненні її права власності, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність у відповідачів іншого житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач має на праві приватної власності 5/7 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.08.2011 року. У будинку [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання відповідачів, які на даний час проживають за цією адресою. Відповідно до рішення Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області від 28.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання по [ADDRESS]. Будь яких доказів, що б засвідчували правомірність проживання відповідачів у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, суду не надано. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в добровільному або судовому порядку. Власникові, у відповідності до ст. 317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позивач як власник житлового будинку має право з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном та припинення дій, що порушують це право, у зв'язку з чим позов про виселення відповідачів обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved