Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення коштів по депозитному вкладу, в якому посилається на те, що 18.01.2012 року він уклав договір з ПАТ КБ «Приватбанк» про строковий банківський вклад № SAMDN25000722973780 строком на 6 місяців, сума вкладу складає 3000 доларів США. Договором передбачено нарахування 8,5% по вкладу щомісячно. 28.08.2014 року позивач звернувся у відділення банку із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, але листом № 20 від 28.08.2014 року в отримання суми вкладу та процентів по ньому йому було відмовлено через т, що депозитний вклад було відкрито на території АР Крим. Просив визнати відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в поверненні йому суми вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити йому проценти по вкладу в розмірі, передбаченому договором, тобто 8% річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ КБ «Приватбанк» його грошима з 01 грудня 2014 року по день виплати банком всієї суми вкладу повністю. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що Правлінням НБУ було прийнято постанову № 60 від 06.05.2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим в місті Севастополя». Відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач не мав доступу до свого майна, договорів з клієнтами, платіжних документів, документів каси, готівки. З цих причин відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Банком Росії було прийнято рішення № РН-33/І від 21.04.2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «Приватбанк». Це було підставою для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат. Таким чином, законодавством РФ АНО «ФЗВ» було призначено, а АНО «ФЗВ» взяв а себе зобовязання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» поза волею відповідача. Тому з урахуванням положень ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зобовязання за договорами депозитного вкладу , укладеними працівниками Філії Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території РА Крим та міста Севастополя. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» у відділенні, що розташоване в АР Крим, 18 січня 2012 року було укладено договір банківського вкладу, який складався із заяви № SAMDN25000722973780 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» (а. с. 4) та додаткової угоди (а. с. 5). Сума вкладу 3000 доларів США, процентна ставка 8% річних, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць. Згідно додаткової угоди банк підвищив розмір процентної ставки на 0,5% річних на строк до 18.01.2013 року. 28.08.2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про повернення грошових коштів за зазначеним договором, однак кошти банком повернуті не були. Банку відповіді за № 20.1.0.0.0/7-20140828/738 від 28.08.2014 року (а. с. 7) посилається на те, що відсутня законодавча база, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи в АР Крим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України , на яку поширюється дія Конституції України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на їх іменних рахунках на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належить: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних та фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Таким чином, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює сам банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках банк, а не його структурна одиниця, і тому саме банк має відповідати за зобовязаннями, взятими на себе укладеним договором. Додаткова угода, яка була укладена з позивачем, від імені банку була підписана Головою Правління [PERSON] та адреса банку зазначена: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, адреса відділення зазначена: м. Ялта, вул. Леніна , 17. Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобовязання за договором, кошти за яким вносилися у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний час окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір було укладено між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ 01.06.2011 року № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25.05.2011 року № 790/19528 встановлено, що банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про винесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про винесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банк (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп вечірній чи післяопераційний час), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підис працівника банку, який прийняв готівку та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-118цс14 від 29.10.2014 року. В судовому засіданні позивач надав оригінал його заяви на оформлення вкладу від 18.01.2012 року, додаткову угоду від 18.01.2012 року та квитанції на підтвердження внесення до банку суми вкладу, копію якої він до позову не додавав. З наданої позивачем квитанції не видно яку суму вкладу він вніс до банку, не видно дату здійснення касової операції, на квитанції відсутня печатка банку. Тому суд позбавлений можливості пересвідчитися, що позивачем дійсно вносилися кошти у розмірі 3000 доларів США як вклад. Крім того, позивачем не надано суду ощадну картку, довідку банку про наявність на особовому рахунку позивача будь-яких коштів. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1147 грн. 35 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved