Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У жовтні 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування з його незаконного володіння належного їй на праві власності рухомого майна загальною вартістю 46265,42 грн., а саме: телевізора PHILIPS 32 PFL 5322/10 вартістю 6635,56 грн., пральної машини Indesit IWSC 5105 вартістю 2570 грн., холодильника ARDO вартістю 2768 грн., варочної поверхні Elektrolux EHC-320х вартістю 2320 грн., кондиціонера CH S07MKP вартістю 4200 грн., набору кухонних меблів вартістю 4484,86 грн., шафи-купе «Стерх» вартістю 8500 грн., м'яких меблів (диванів) вартістю 6924 грн., комплекту корпусних меблів (креденс) вартістю 5580 грн., столу розкладного «Олекса» вартістю 1173 грн., дивану для передпокою вартістю 630 грн., дзеркала вартістю 480 грн. До початку розгляду справи по суті [PERSON] змінила предмет позову, заявивши вимоги про відшкодування вартості витрат на ремонт квартири в сумі 48237,51 грн. та вартості безпідставно набутого майна в сумі 46269,42 грн. Позов обґрунтований наступним. З жовтня 2006 р. по грудень 2012 р. позивач [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована у [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона особисто за власні кошти зробила ремонт, витративши на придбання будівельних матеріалів 9380,21 грн. та оплативши роботу робітників в сумі 38857,30 грн. Також у вказану квартиру вона придбала меблі та побутову техніку згідно з вищевказаним переліком загальною вартістю 46265,42 грн. Власником цієї квартири є колишній чоловік її дочки відповідач [PERSON] У грудні 2012 р. [PERSON] пред'явив їй вимогу про звільнення квартири. У зв'язку з тим, що відповідач негайно змінив замки на вхідних дверях, позивач не встигла забрати з квартири своє майно. Таким чином відповідач позбавив позивача доступу до належного їй майна і можливості розпоряджатися ним, що є неправомірним. Повернути вказане майно та компенсувати витрати на ремонт квартири відповідач відмовляється. Правовою підставою своїх вимог позивач зазначила ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 319, 322, 383, 386, 387, ч. 1 ст. 1212, ст.ст. 1213, 1214 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що за згодою відповідача вона зробила у квартирі ремонт і тривалий час проживала у ній на правах наймача. Оскільки вона поліпшила квартиру, вона відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України має право на відшкодування вартості необхідних витрат. З січня 2013 р. відповідач неправомірно утримує її майно. Здаючи квартиру в оренду, він отримує прибуток, в тому числі і за рахунок проведеного нею ремонту та меблів і техніки, оскільки квартира набула більшої цінності. Внаслідок експлуатації вартість протиправно утримуваного відповідачем майна зменшилась, і це майно не збереглося в натурі, а тому вона має право на захист своїх майнових прав шляхом відшкодування заподіяної шкоди в сумі, необхідній для придбання для придбання аналогічного майна. Представник відповідача визнав позов в частині відшкодування вартості безпідставно набутого майна, визначеного на час розгляду справи в суді, в розмірі 17643,27 грн. Інші вимоги не визнав пославшись на те, що ремонт у квартирі здійснювався за рахунок відповідача. Наявність у позивача чеків та квитанцій, які підтверджують придбання будівельних матеріалів, пояснив тим, що у зв'язку із зайнятістю відповідач передавав кошти на ремонт позивачу, яка і оформлювала відповідні платіжні документи на своє ім'я. Вказав, що ремонт квартири обійшовся приблизно в 100000 грн., і усі витрачені на нього кошти належали особисто відповідачу. З січня 2013 р. позивач мала можливість забрати належне їй майно, так як замки у вхідних дверях були замінені лише у вересні 2013 р. на вимогу орендарів. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові пояснення та заперечення сторін і письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] являється власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. За згодою власника [PERSON] у вказаній квартирі з жовтня 2006 р. проживала та була зареєстрована мати його дружини [PERSON], що підтверджується паспортом останньої, укладеним нею договором про користування електричною енергію, рахунками на сплату житлово-комунальних послуг на її ім'я (а.с. 18. 19, 20) і не заперечується відповідачем. В належній відповідачу квартирі в 2006 р. було зроблено ремонт, що підтверджується наданими позивачем фото квартири до ремонту та після (а.с. 48-50) і не заперечується відповідачем. З витрачених на ремонт коштів 9380,21 грн. були особистими коштами [PERSON] Вказана обставина підтверджується наданими позивачем письмовими доказами - чеками та накладними з торговельних організацій, які підтверджують придбання ламінату, рушникосушника, будматеріалів, дверної коробки, дверної ручки, дверного полотна, кахельної плитки та електротоварів (а.с. 37, 38, 39, 40). Допитаний на прохання відповідача свідок [PERSON], бригада якого здійснювала ремонт у належній відповідачу квартирі, пояснив, що ремонт він проводив на замовлення [PERSON] і за його кошти, але робився він для [PERSON], яка повинна була у вказаній квартирі проживати. При цьому свідок підтвердив, що на момент початку ним ремонту, у квартирі вже знаходилась кахельна плитка та були виконані електротехнічні роботи. Стверджуючи, що усі фінансові питання він вирішував лише з [PERSON], свідок визнав, що в деяких випадках він купляв необхідні матеріали разом з [PERSON], яка і здійснювала оплату за товар. Посилаючись на те, що не пам'ятає обставин придбання будівельних товарів, в тому числі і ламінату, свідок заявив, що не виключає можливість оплати [PERSON] вартості дверей. Доказів, що вищевказані матеріали були або придбані за його кошти або використані на інші цілі, а не на ремонт належної йому квартири, відповідач не надав. Враховуючи наведене, надані позивачем чеки та товарні накладні суд вважає належними і допустимими доказами понесення нею витрат на ремонт квартири відповідача та покладає їх в обґрунтування рішення. Протягом 2006-2012 рр. позивач придбала для власного користування меблі та побутову техніку, а саме: телевізор PHILIPS 32 PFL 5322/10 вартістю 6635,56 грн., пральну машину Indesit IWSC 5105 вартістю 2570 грн., холодильник ARDO вартістю 2768 грн., варочну поверхню Elektrolux EHC-320х вартістю 2320 грн., кондиціонер CH S07MKP вартістю 4200 грн., набір кухонних меблів вартістю 4484,86 грн., шафу-купе «Стерх» вартістю 8500 грн., м'які меблі (дивани) вартістю 6924 грн., комплект корпусних меблів (креденс) вартістю 5580 грн., стіл розкладний «Олекса» вартістю 1173 грн., диван для передпокою вартістю 630 грн. та дзеркало вартістю 480 грн. Факт придбання вказаного майна і перебування його у належній відповідачу квартирі [ADDRESS] доводиться відповідними видатковими накладними, товарними чеками, гарантійними свідоцтвами, замовленням (а.с. 5-17), показаннями допитаних на прохання позивача в якості свідків її подруг [PERSON] та [PERSON], висновком судової товарознавчої експертизи та не заперечується відповідачем. Судом встановлено, що в грудні 2012 р. [PERSON] на вимогу [PERSON] змушена була звільнити займану нею квартиру [ADDRESS], у якій залишилося її майно. З того часу [PERSON] позбавлена можливості володіти та розпоряджатися належними їй меблями та побутовою технікою, якими фактично став користуватися [PERSON], здаючи квартиру в оренду. При вирішенні вимог про відшкодування витрат на ремонт квартири, якою позивач користувалась за згодою відповідача в силу родинних відносин з його дружиною, суд виходить з того, що чинним цивільним законодавством вказані правовідносини не врегульовані. Однак враховуючи, що [PERSON] фактично користувалась належною [PERSON] квартирою на правах наймача і поліпшила квартиру за згодою власника, а чинне цивільне законодавство містить норми, які закріплюють право наймача на відшкодування вартості необхідних витрат, суд вбачає підстави для застосування аналогії закону, зокрема норми ч. 3 ст. 778 ЦК України, відповідно до якої наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю в тому разі, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця. З огляду на вказане суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позову про відшкодування вартості витрат на поліпшення квартири в сумі 9380,21 грн. Вимоги в частині відшкодування витрат на оплату роботи робітників в сумі 38857,30 грн. задоволенню не підлягають, оскільки доказів понесення зазначених витрат позивач не надала. Вирішуючи вимоги про відшкодування вартості безпідставно набутого майна суд виходить з положень ст. 387 ЦК України, яка встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На час розгляду справи належні позивачу меблі та побутова техніка, окрім холодильника, знаходяться у квартирі відповідача, що ним не оспорюється. Місцезнаходження холодильника відповідач не повідомив. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач відмовлявся повернути належне їй майно і перешкоджав у ньому, змінивши замок у вхідних дверях квартири, однак це не позбавляє її права звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Звернення [PERSON] до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння фактично є пред'явленням вимоги про повернення майна, яку незаконний володілець майна [PERSON] повинен був задовольнити. За час розгляду судом позову про витребування майна з чужого незаконного володіння [PERSON] вказане майно [PERSON] не повернув і продовжував використовувати його у власних інтересах. Внаслідок тривалого використання відповідачем належного позивачу майна зменшилась його вартість і погіршились його корисні якості. За таких обставин [PERSON] правомірно заявлена вимога про відшкодування вартості безпідставно набутого майна. За приписом ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно даних висновку судової товарознавчої експертизи № 0823 від 28 квітня 2014 р. вартість меблів та побутової техніки, що знаходяться у квартирі [ADDRESS], на час проведення експертизи складає 17643,27 грн. (а.с. 130-138). Вказаним висновком також встановлено, що станом на грудень 2012 р. вартість меблів та побутової техніки становила 37319,61 грн. Таким чином за період використання відповідачем належного позивачу майна внаслідок зносу його вартість зменшилась на 19676,34 грн., що фактично є збитками, яких позивач зазнала внаслідок порушення її права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданою йому майнової та моральної шкоди. Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Виходячи зі змісту вказаної норми матеріального права та положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач повинен зокрема довести факт завдання йому шкоди і її розмір, а відповідач, - що шкода завдана не з його вини. [PERSON] не довів, що шкода [PERSON] завдана не з його вини, а отже він зобов'язаний її відшкодувати. Обов'язок відповідача відшкодувати втрату вартості безпідставно набутого майна випливає і з положень норми ч. 1 ст. 1214 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідає за допущене нею погіршення майна з часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про відшкодування вартості безпідставно набутого майна в сумі 17643,27 грн. та шкоди, завданої порушенням її права власності, в сумі 19676,34 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач понесла судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в загальному розмірі 1059,77 грн., а позов задоволено на 49% (позов заявлено на загальну суму 94506 грн., у задоволенні вимог на суму 47807,11 грн. позивачу відмовлено), присудженню з відповідача на користь позивача підлягає 519,29 грн. судових витрат. При розподілі судових витрат витрати відповідача на оплату товарознавчої експертизи не враховуються, оскільки документи, які підтверджують її вартість, суду не надані. На підставі викладеного,

Outcome: partial