Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 20.04.2018 у розмірі 320\~000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3200 грн. 01.10.2020 позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача борг у розмірі 400000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 20.04.2018 він передав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 400\~000,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути їх рівними частинами по 20\~000,00 грн., починаючи з 01.08.2018, однак не виконала свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалася. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.03.2020 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою від 18.02.2021 заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.04.2021. У судове засідання, призначене на 28.04.2021, сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення він не заперечує. Повідомлення відповідача про судове засідання здійснювалося шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади та направлення на адресу його проживання судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не надав. Суд не вбачає передбачених частиною другою статті 223 ЦПК України підстав для повторного відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Судом встановлено, що 20.04.2018 між сторонами було укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] в борг 400000,00 грн., які остання зобов`язалася повернути рівними частинами по 20000,00 грн., починаючи з 01.08.2018, тобто до 01.04.2020. Відповідач жодного разу не повернула позивачу кошти в обумовленому сторонами умовами договору розмірі, у зв`язку з чим позивачем 04.11.2019 була направлена позивачу досудова вимога про повернення грошових коштів, яку відповідач отримала 08.11.2019, проте борг, який станом на 01.11.2019 становив 320\~000,00 грн. не повернула (а.с.9-11). Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою\~статті 1049 ЦК України\~позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики від 20.04.2018, оскільки остання взяті на себе зобов`язання не виконала та не повернула грошові кошти у визначений договором строк. Беручи до уваги те, що відповідач доказів належного виконання умов договору позики не надала, а також не надала доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, відтак, з неї підлягає стягненню заборгованість у розмірі 400\~00,00 грн. на користь позивача, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4000,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду та подачі заяви про збільшення позовних вимог (а.с.1,47).

Outcome: approved