Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначила, що 16.06.2012 вона уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . Від спільного з відповідачем життя сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припинились з вересня 2015 року через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. За таких обставин подальше спільне сімейне життя з відповідачем позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Крім того, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі вищевикладеного позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка до суду не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву на адресу суду не надіслав. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 16 червня 2012 року підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 червня 2012 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 16 червня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 257 (а.с. 5). Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка не має наміру на збереження шлюбу, відповідач не здійснює заходів щодо збереження сім`ї, суд доходить висновку про те, що сім`ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 серпня 2013 року, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що 27 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 1071 (а.с. 6). У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги сину не надає. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог, перш за все, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Крім того, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Позивачка, як одержувач аліментів, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду першої інстанції (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved