Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за невиплачену заробітну плату. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 20.02.2015 року по 27.05.2019 року вона працювала в ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на посаді лаборанта. 27.05.2019 року вона була звільнена з підприємства Наказом №75-к та видано не належним чином трудову книжку, при цьому з наказом про звільнення її не ознайомлювали. Розрахунок по заробітній платі не надавався, заборгованість по заробітній платі не виплачувалася. Крім того, остаточно уточнивши свої позовні вимоги 27.03.2020 року просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 405,75 грн. (6 328,15 грн.*4 місяців + 209,15 грн.*21 робочих днів) починаючи з 01.01.2019 року по 27.05.2019 року; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі, починаючи з 27.05.2019 року по 09.04.2020 року день винесення рішення суду. з розрахунку середнього заробітку 290,15 грн. складає 63 252,70 грн. (218 днів*290,15 грн.); моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн. Позивачем направлявся поштовим відправленням Лист-претензія до відповідача, щодо виплати заробітної плати, однак кореспонденцію ніхто на пошті не отримав, а конверт повернувся на пошту у зв`язку із закінченням строку зберігання. Зважаючи на постійне порушення ТОВ «Ізмаїльський елеватор» вимог законодавства про працю, а саме невиплату заробітної плати з 01.01.2019 року, позивач вимушений звернутися з зазначеною заявою до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивачів та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. 09.04.2020 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. У відповідності до вимогст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченомуст.81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що з 20.02.2015 року по 27.05.2019 року [PERSON] працювала в ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на посаді лаборанта. 27.05.2019 року [PERSON] була звільнена за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України та видано не належним чином трудову книжку, при цьому з наказом про звільнення її не ознайомлювали. Розрахунок по заробітній платі не надавався, заборгованість по заробітній платі не виплачувалася. До теперішнього часу розрахунок з заробітної плати не проведений, що й стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно Довідки ОК-5, яка видана ПФУ, вбачається, що нарахована сума доходу позивача за останні два місяці становить (листопад 2018 року - 6256.36 грн., у грудень 2018 р. - 6219,94 грн. 12476,30 грн., отже, відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року №100, за останні два місяці позивачем фактично було відпрацьовано 43 робочих дня ( у листопаді - 22 дня, у грудні - 21 день). Таким чином, середньомісячна заробітна плата складає - 6328,15 грн. (12476.30 грн./2 місяці), середньоденний заробіток складає 290,15 грн. (12476,30 грн. : 43 дня) заробітна плата за останні 2 місяці: 43 днів фактично відпрацьованих).(а.с. 10) Суд погоджується із зазначеним розрахунком заборгованості по заробітній платі у розмірі 31 405,75 грн. (6 328,15 грн.*4 місяців + 209,15 грн.*21 робочих днів) починаючи з 01.01.2019 року по 27.05.2019 року; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, що складає 63 252,70 грн., починаючи з 27.05.2019 року по 09.04.2020 року день винесення рішення суду, з розрахунку середнього заробітку 290,15 (218 днів*290,15 грн.= 63 252,70 грн.). Як вбачається зі ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці» структурою заробітної плати є основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року та пунктом 32 постанови №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що задовольняючі вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100,у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно із ч.2, п.8 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували звільненню, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до підпункту «л» пункту 1, частини 3 пункту 2 пункту II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-11 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для житті і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, поверненні потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості. Отже, компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачці заборгованість по заробітній платі не виплачена, суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Ізмаїльський елеватор» на користь [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за невиплачену заробітну плату. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved