Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень від 08 жовтня 2019 року просить визначити способи його участі у вихованні сина [PERSON] ( [INFO] ) і доньки [PERSON] ( [INFO] ) шляхом встановлення наступного порядку зустрічей спілкування: 1) до досягнення дітьми ( [PERSON] , [PERSON] ) чотирьох років: раз на тиждень у суботу з 09 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин позивач має право проводити спільний час з сином та/або донькою в присутності їх матері [PERSON] або за її згодою без неї, у населеному пункті фактичного проживання дітей як в житловому приміщенні, де вони проживають, так і за його межами; 2) після досягнення дітьми ( [PERSON] , [PERSON] ) чотирьох років: раз на тиждень з 18 годин 00 хвилин п`ятниці до 18 годин 00 хвилин неділі позивач має право проводити спільний час з дитиною без присутності матері у населеному пункті фактичного проживання дитини за межами житлового приміщення, де вона проживає; раз на рік протягом двох тижнів у літній сезон позивач має право проводити спільний відпочинок з дитиною без присутності його матері [PERSON] в курортних або туристичних центрах відпочинку та оздоровлення на території України; встановити необмежене протягом денного часу (з 08 години 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин) право позивача на спілкування з дітьми ( [PERSON] , [PERSON] ) засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; 3) встановити, що в день побачення з дітьми ( [PERSON] , [PERSON] ), позивач має право забирати дитину з дому/дитячого садочку/школи особисто; 4) зобов`язати [PERSON] , за два дні до дати зустрічі з дітьми ( [PERSON] , [PERSON] ), надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця перебування кожного з дітей, а у разі настання змін, повідомляти про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Від її представника надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно відзиву на позов від 31.10.2019 року просила частково задовольнити позовні вимоги, а саме визначити способи участі позивача у вихованні дітей шляхом встановлення наступного порядку зустрічей і спілкування: 1) до досягнення дітьми чотирьох років раз на тиждень у суботу з 09 годин 00 хвилин до 12 годин 00 хвилин або з 15 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин проводити спільний час з сином та/або донькою в присутності матері або за її згодою без неї, у населеному пункті фактичного проживання дітей і за межами житла матері; 2) \~ \~ \~ \~після досягнення дітьми чотирьох років раз на тиждень щосуботи або щонеділі з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин або з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин проводити спільний час з дитиною в присутності матері у населеному пункті фактичного проживання дитини за межами житлового приміщення, де вона проживає; 3) зобов`язати відповідача за два дні до дати його зустрічі з дітьми надавати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця перебування кожного з дітей, а в разі настання змін, повідомляти про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Представник третьої особи - Київської районної адміністрація Одеської міської ради в особі Комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. На електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи просив врахувати інтереси дітей. Ознайомившись з матеріалами справи, повністю та всебічно дослідивши всі обставини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 29 листопада 2016 року та копією дублікату свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 липня 2019 року (а.с.11,81). Як вбачається з матеріалів справи, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку від 10.12.2019 року за вих. № 3695/0/2-19 Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вважає за можливе визначити способи участі батька у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] за порядком: 1) до досягнення дітьми чотирьох років: раз на тиждень у суботу з 09.00 години до 12.00 години або з 15.00 години до 17.00 години у населеному пункті фактичного проживання дітей, за межами житла матері в її присутності або за її згодою без неї та взаємною домовленістю; 2) після досягнення дітьми чотирьох років: раз на тиждень щосуботи або щонеділі з 09.00 години до 13.00 години або з 15.00 години до 19.00 години у населеному пункті фактичного проживання дітей за межами житла матері в її присутності та взаємною домовленістю. Зобов`язати мати за два дні до дати зустрічі батька з дітьми надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування кожного з дітей, а в разі настання змін, повідомляти про це особисто батька на наступний день з дня настання таких обставин. У судовому засіданні лікар-невролог Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради Могила І.Г., на обліку у якої знаходяться діти сторін, суду пояснила наступне. [PERSON] , 2016 р.н., знаходиться в лікарні на обліку у лікаря-невролога з діагнозом невротична реакція з порушенням сну. Звернення до лікаря стало двотижневе перебування дитини у батька, що на тривалий час розлучило дитину від матері. З дитиною було проведено лікування і на теперішній час рекомендовано охоронний режим з виключенням психоемоційного навантаження. Також суду пояснила, що тривале відлучення дітей від матері може вкрай негативно вплинути на психічний стан дітей, але, в свою чергу, нетривалі зустрічі з батьком не завдадуть шкоди їх здоров`ю. За загальними показниками тривале відлучення дітей від матері можливе після досягнення шести років, але цей показник залежить від психоемоційного стану конкретної дитини. Під час обговорення можливого порядку участі батька у вихованні дітей, лікарем було зазначено, що слід враховувати малолітній вік дітей, які потребують денного відпочинку. Також зазначила, що запропонований позивачем порядок не повністю відповідає теперішньому стану психологічного здоров`я дітей та підтримала порядок, запропонований органом опіки та піклування. На питання суду лікар пояснила, що тривале відлучення дітей сторін можливе за відсутності заперечень з боку лікарів, оскільки їх психологічний стан не є постійним та може змінитися після початку спілкування з батьком. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 9 вказаної Конвенції дитині, яка розлучається з одним чи обома батьками, слід підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Отже, суд приходить до висновку, що саме спілкування дітей і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Сімейний кодекс містить гарантії прав того, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні. Ними є, зокрема, відшкодування матеріальної і моральної шкоди тим, хто ухиляється від виконання договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Рівності обов`язків мати, батька щодо дитини кореспондує рівне право дитини на виховання з боку матері та батька. Особисті немайнові права і обов`язки щодо дитини виникають в матері і батька з моменту народження дитини і припиняються з досягненням її повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Позивач, будучи батьком дітей, прагне спілкування із ними, оскільки участь у вихованні та розвитку дітей є його правом та обов`язком. Відповідно до ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У своєму висновку орган опіки та піклування, на думку суду, недостатньо обґрунтував обмеження батька в участі у спілкуванні з дітьми, а тому суд вважає, що слід розширити можливість спілкування батька у порівнянні з запропонованим органом опіки та піклування порядком з урахуванням пояснень лікаря-невролога, у якого ці діти знаходяться на обліку. При визначенні способу участі батька у вихованні дітей, судом за основу беруться до уваги обставини справи, враховуючи малолітній вік дітей, вікові особливості їх психоемоційного розвитку, те, що діти на даний час проживають з матір`ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток, та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дітей між батьками, також, враховуючи висновок Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 10.12.2019 року, відомості, які були надані суду лікарем-неврологом, який лікує та спостерігає за здоров`ям дітей, та надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, враховуючи те, що неможливо точно спрогнозувати психоемоційний стан дітей після досягнення шетирічного віку, суд дійшов висновку, що за доцільне буде визначити наступний порядок участі позивача, у спілкуванні з його малолітніми дітьми, а саме: 1) до досягнення дітьми шести років, за відсутності заперечень лікарів, раз на тиждень у суботу або неділю з 09.00 години до 12.00 години або з 15.00 години до 17.00 години у населеному пункті фактичного проживання дітей, за межами житла матері в її присутності або за її згодою без неї та взаємною домовленістю; 2) після досягнення дітьми шести років, за відсутності заперечень лікарів: два рази за місяць з 18 годин 00 хвилин п`ятниці до 18 годин 00 хвилин неділі [PERSON] має право проводити спільний час з дитиною/дітьми без присутності матері у населеному пункті фактичного проживання дітей за межами житлового приміщення, де вона проживає; раз на рік протягом двох тижнів у літній період позивач має право проводити спільний відпочинок з дитиною/дітьми без присутності відповідача в курортних або туристичних центрах відпочинку та оздоровлення на території України; 3) встановити необмежене протягом денного часу (з 08 години 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин) право позивача на спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; 3) встановити, що після досягнення дітьми шести років, в день побачення позивач має право забирати дітей/дитину з дому/дитячого садочку/школи особисто; 4) зобов`язати відповідача надавати позивачу за його запитом інформацію щодо фактичного місця перебування кожного з дітей. Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial