Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 13.09.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява позичальника разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. На підставі п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку, виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту на Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручила Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 31.10.2019 року має заборгованість в загальній сумі 101126,73 грн., яка складається з наступного: 1999,37 грн. - заборгованість за кредитом, 91835,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 2000,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 4791,75 грн. (процентна складова). Посилаючись на ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача Гребенюк О.С. ( за довіреністю) у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, в якому у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.15, 22, 58). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.52, 53, 57, 59, 62), заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.09.2011 року відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за якою відповідач отримала кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з встановленим на ній кредитним лімітом з базовою відсотковою ставкою - 2,5% (а.с.9, 10). У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Тарифами, Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Тарифами та Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розмішені на сайті https://privatbank.ua/terms/, Довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.09.2011 року, світлокопію паспорту [PERSON] (а.с.6-8, 10, 11-13, 23-46). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Позивачем всі зобов`язання за договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, тобто 71. Статтями 1049 та 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати проценти. На підтвердження укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, банк надає довідку про умови кредитування (а.с.10). В наведеній довідці Банком зазначено наступні умови кредитування: тип картки - МаsterCard Mass ; тип кредитної лінії - відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних) - 55 днів за кожною витратою; базова відсоткова ставка (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році)- 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді)- 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - базова відсоткова ставка за договором + 1% від заборгованості но не менше 30 грн., та штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - 500,00 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості по кредиту. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 31.10.2019 року (а.с.6-8) з якого вбачається, що відповідач має заборгованість в загальній сумі 101126,73 грн., яка складається з наступного: 1999,37 грн. - заборгованість за кредитом, 91835,61 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 2000,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина); 4791,75 грн. (процентна складова). Проте, дослідивши вказаний розрахунок, суд встановив, що відповідачем використано кредитних коштів на загальну суму 1999,37 грн., останнє зняття відбулося - 31.12.2012 року, а останнє внесення коштів відбулося - 12.08.2015 року. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З зазначеного вище розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.10.2019 року заборгованість за тілом кредиту - 1999,37 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 91835,61 грн., 2000,00 грн. - заборгованість за пенею. Однак Банком здійснювались неправомірні нарахування заборгованості по відсоткам на підставі умов, які відсутні у заяві підписаній відповідачем. В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками - 91835,61 грн., 2000,00 грн. - заборгованість за пенею, які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Відповідно до положень ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Приписами ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, тому суд вважає, що Банком доведено лише обов`язок сплати відповідачем суми заборгованості за тілом кредиту, яка становить 1999,37 грн. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст.141 КПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 38,03 грн. (101126,73 : 1999,37 = 50,5; 1921,00 : 50,5 = 38,03).

Outcome: partial