Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, посилаючись на те, що [PERSON], проживала однією сім'єю з позивачем без реєстрації шлюбу, від якого відповідач народила дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На момент зачаття і народження дитини [PERSON] не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень [PERSON] здійснено зі слів останньої відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 20.08.2013 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Проте позивач зазначає, що він є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відносини між батьками погіршилися, останні проживають окремо, спільне господарство не ведуть, однак, позивач бажає приймати активну участь у вихованні та утриманні дитини, тому вважає необхідним визнати його батьківство відносно дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача заперечували проти позову та наполягали на відмові у його задоволенні. Представник Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Надали суду клопотання в якому розгляд справи поклали на розсуд суду та просили суд проводити судові засідання за їхньої відсутності. Представник Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, вирішення спору поклав на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20.08.2013 року, [PERSON], народилась [INFO], її матір'ю є [PERSON], а батьком записано [PERSON]. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами у судовому засіданні, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено 20.08.2013 року відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записано зі слів матері. Актовий запис № 1862. У відповідності до ч. 2, ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. За висновком експерта № 219 від 15.08.2018 року Київського міського клінічного бюро Судово-медичної експертизи, ймовірність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] складає величину 99,99 % і таким чином, біологічне батьківство практично доведено. Відповідно до ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заперечуючи проти позову вказували на пропуск відповідачем строку позовної давності, посилаючись на положення ст. 129 СК України, відповідно до яких, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства лише протягом одного року. Положеннями ст. 20 СК України, передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених, частиною другою статті 129 цього Кодексу. Згідно ч. 2 цієї статті, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. При цьому, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що на момент народження дитини [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. За таких обставин, беручи до уваги той факт, що на момент народження дитини позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому у даному випадку, строк позовної давності не застосовується, суд вважає, що, позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved