Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що в жовтні 2017 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» запустило новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 06.03.2018 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 06.03.2018. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 80 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 23.03.2020 утворилась заборгованість в розмірі 101 231,86 грн., що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 29498,46 грн та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 71 733,40 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 101 231,86 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 2102,00. Розгляд справи позивач просив проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2020 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно з ухвалою від 22.12.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Позивач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник були присутні в судовому засіданні, просили надати строк для підготовки заперечень на позов, також вказував, що проходить військову службу, відтак, має відповідні пільги. В подальші судові засідання відповідач не з`являвся, відзиву не подав. З огляду на наведене, , з урахуванням положень ч.1 ст. 223 ЦПК, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно із вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 06.03.2018 між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідачем, шляхом подання Анкети-заяви, було укладено договір про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 80 000,00 грн у вигляді встановленого карткового ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого була платіжна картка. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач не належним чином виконував взяті на себе за вищезазначеним договором про надання банківських послуги кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 23.03.2020 утворилась заборгованість в розмірі 101 231,86 грн., що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 29498,46 грн та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 71 733,40 грн. Наразі ця заборгованість відповідачем не погашена. Розрахунок заборгованості за наданим тілом кредиту відповідачем не спростовано. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень відповідача, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені законом. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось стороною відповідача укладення між сторонами кредитного договору та наявність у відповідача перед позивачем заборгованості, однак, стороною відповідача вказувалось на проходження ним військової служби, що звільняє його від сплати штрафних санкцій. Згідно із ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Згідно із ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З матеріалів справи вбачається, відповідач в період із 23.11.2001 по 08.10.2002 проходив строкову військову службу в Збройних силах України, з 15.05.2004 по 14.05.2020 проходив військову службу в органах СБ України на посадах осіб офіцерського складу, профіль оперативний. З 14.05.2020 звільнений з військової служби у запас Служби безпеки України. Слід зазначити, що, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. А тому наданий час діє особливий період з 17 березня 2014 року, що неодноразово підтверджено висновками Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду, зокрема і в постановах від 25.04.2018 року у справі № 205/1993/17 та від 26.06.2018 року у справі № 522/24225/16-ц. Оскільки позивач проходив військову службу до 14.05.2020 на нього розповсюджуються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому в частині позовних вимог про стягнення процентів та пені за період із 06.03.2018 по 23.03.2020, слід відмовити. На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial