Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою, окрім неї, зареєстровані: її син - [PERSON], бувша невістка [PERSON] та її внучка [PERSON] У березні 2010 року відповідач [PERSON] разом з своєю донькою [PERSON] виїхали з вказаного житла за власним бажанням та не проживають там більше трьох років. Будь-яких речей, належних відповідачу, у будинку немає, відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Зазначаючи проте, що відповідач не повідомляла її про причини своєї відсутності у житловому будинку, а з боку позивача не було перешкод для доступу до житла, позивача прохав визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], а також зобов'язати відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти з реєстрації відповідача по вказаній вище адресі. У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що з квітня 2012 року вона разом з донькою не проживає у спірному будинку, поскільки [PERSON] створила нестерпні умови проживання, що і є поважною причиною її відсутності за місцем проживання. Посилаючись на те, що вона на даний час проживає у знайомих і має право на проживання у спірному будинку, прохала визначити порядок користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] шляхом виділення їй з донькою [PERSON] у користування кімнати, що має спільні входи до інших кімнат, а нежилі та підсобні приміщення і прибудинкову територію залишити у загальному користуванні. Крім того, позивач прохала зобов'язати [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 16 грудня 2013 року обидві справи були об'єднані в одне провадження. Представники позивача [PERSON] позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації підтримали, заперечували проти задоволення позову про визначення порядку користування житловим будинком, пояснили, що визнання відповідача такою, що втратила право на проживання необхідно у зв'язку з продажем належного їй будинку. Зазначили, що [PERSON] не надано доказів про створення [PERSON] нестерпних умов для проживання і перешкоджання користуватися житлом. Відповідач [PERSON] заявлений нею позов про визначення порядку користування житловим будинком підтримала, заперечувала проти задоволення позову щодо визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, пояснила, що її бувший чоловік [PERSON] вигнав її з будинку. Поскільки чоловік зловживав алкогольними напоями, бив її, мав позашлюбну жінку, то з осені 2011 року вона перестала проживати у спірному будинку та винаймає житло разом з дитиною. З приводу нанесення їй тілесних ушкоджень вона ні до міліції, ні до лікарні не зверталась, також до осені 2013 року вона не зверталася ні до власника, ні до бувшого чоловіка з приводу того, що вони їй надали житло і не спілкувалась з ними. Поскільки вона та її донька зареєстровані у вказаному будинку, а її донька бажає проживати разом з нею, то вони мають право на користування житлом у спірному будинку. Представник відповідача підтримав доводи відповідача. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області не заявила про свою участь у справі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 червня 2006 року Арбузинською державною нотаріальною конторою, перебуває житловий будинок [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 1151 від 18 жовтня 2013 року, копій паспортів, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстровані - власник [PERSON], бувша невістка - [PERSON], син - [PERSON] [PERSON] вселилася до спірного будинку як дружина сина власника будинку, значиться зареєстрованою у ньому з травня 2007 року. Від спільного шлюбу у неї з [PERSON] народилася донька [PERSON] - [INFO], яка також проживала у цьому ж будинку. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2012 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Як вбачається з актів від 30 липня 2013 року, 14 лютого 2013 року, 16 серпня 2012 року, що є в матеріалах справи, встановлено факт непроживання [PERSON] у будинку. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Доводи [PERSON], зазначені у позові, про те, що [PERSON] створила їй нестерпні умови для проживання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд не приймає до уваги також доводи [PERSON] про те, що зловживання бувшим чоловіком алкогольними напоями, її побиття, наявність позашлюбної жінки є поважною причиною відсутності її за місцем проживання, поскільки вказані нею обставини можуть бути причиною розірвання шлюбних відносин. До поважних причин у розумінні ст. 405 ЦК України закон відносин обставини, які встановлюють факт перешкоджання проживанню бувшому члену сім»ї у будинку зі сторони власника, членів його сім»ї або інших осіб. Однак як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] самостійно покинула будинок, забрала свої речі. Весь час з моменту від'їзду остання не виявляла будь-яким чином бажання проживати у будинку до дня подачі позову до суду [PERSON] Також не встановлено у судовому засіданні і фактів перешкоджання [PERSON] проживанню її у будинку після від'їзду. Відсутність у [PERSON] на праві власності іншого житла також не є поважною причиною для підтвердження її права на проживання у будинку. За такого, поскільки відповідач не подала доказів на підтвердження поважності причини відсутності у спірному житловому будинку більше року, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вимоги щодо зняття з реєстрації не підлягають задоволенню, поскільки орган, щодо якого заявлені позовні вимоги, не залучався за клопотанням позивача до участі у справі в якості відповідача. Як випливає із змісту ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки відповідач [PERSON] не є співвласником спірного житлового будинку, то суд, з врахуванням положень ст. 358 ЦК України, вважає за необхідне відмовити в задоволені позову про визначення порядку користування спірним житловим будинком. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial