Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У грудні 2015 року позивачі звернулись в суд із позовом, яким просять визнати відповідача [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №142 в будинку 1/7 по проспекту Університетському в м. Кіровограді та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Зазначають, що є власниками вказаної квартири, в якій з 21.05.2010 року зареєстрована, але фактично не проживає відповідач по справі, яка доводиться [PERSON] онукою , а [PERSON] донькою. В судове засідання позивачі подали заяви про його проведення у їх відсутності, вимоги підтримали та не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась, заяв на його відкладення не подала, заперечень на позов також. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, із наступних підстав. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом з»ясовано, що власниками квартири 142, що знаходиться в м. Кіровограді, за адресою: пр. Університетський, буд. 1/7 є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності /46258/ 26.02.2008/ у формі приватної спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.02.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9,10). Згідно довідки про склад сім»ї від 08.12.2015 року за №4986 , виданої начальником КП «ЖЕО №4 Кіровоградської міської ради [PERSON], за вказаною адресою зареєстровані:Мацкевич [PERSON], [PERSON] Олександрович- син, [PERSON] Олександрівна- онука, [PERSON] Якович-колишній чоловік ( а.с.13). Згідно довідки від 08.12.2015 року, завіреної підписом начальника КП «ЖЕО №4 Кіровоградської міської ради [PERSON], відповідач [PERSON] прописана за адресою: [ADDRESS], з травня місяця 2010 року, але не проживає за місцем прописки ( а.с. 14). Судом не встановлено, що позивачі створювали перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратила право користування житлом, оскільки не проживає в квартирі понад рік без поважних причин. Разом з тим, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до\~ст. 14 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, тому вимоги позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. В порядку ст. 88 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] - 487,20 грн. внесеного нею судового збору. На підставі\~ вищевикладеного та

Outcome: partial