Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2008р. по 01.10.2020р. у сумі 59739,31 грн., з яких 31312,90 грн. сума основного боргу, 24193,84 грн. - інфляційні нарахування, 4232,57 грн. - три відсотки річних. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю відповідачів. Договір про надання послуг з централізованого опалення між сторонами не укладався. Однак, відповідачі отримували послуги та невиконання боржниками зобов`язань по оплаті в повному обсязі за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Таким чином заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги за період з 01.12.2008р. по 01.10.2020 р. складає 59739,31 грн., з яких основний борг 31312,90 грн., інфляційні нарахування - 24193,84 грн. та три відсотки річних - 4232,57 грн., що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 11 січня 2021 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10 березня 2021 року від відповідачів надійшли відзиви на позов, де останні визнають позов частково, звертаючи увагу суду на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] не квартири [ADDRESS] , як зазначено у позовній заяві та зазначаючи на необхідності застосування до позовних вимог строку позовної давності у три роки, оскільки відповідачами не укладався договір про надання послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] і сторонами не обумовлено строку позовної давності у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Таким чином відповідачі не заперечують проти солідарного стягнення з них заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2018 року по 30 грудня 2020 року в сумі 10961,56 грн., з яких 10331,83 грн. сума основного боргу, 345,68 грн. - інфляційні нарахування, 284,05 грн. - три відсотки річних. До відзиву відповідачі надали свої розрахунки заборгованості. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, витягу з реєстру прав власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , форма власності - спільна часткова, частини рівні. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий позивачем на імя [PERSON] . Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання сторонами не укладався, але судом встановлено із наданих позивачем доказів, що такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано, оскільки квартира знаходиться у багатоквартирному будинку і не відключена від мережі централізованого опалення. Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Надання послуг з централізованого опалення та підігріву води є специфічним видом господарювання, яке регулюється окремими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 10 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.1997 року за №1497 та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогою ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Поряд з цим згідно з ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. При цьому, у ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» прямо зазначено, що одним з обов`язків саме споживача (а не постачальника) є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Однак, за матеріалами справи вбачається, що відповідачі свій обов`язок не виконували і з приводу укладення такого договору до КП «Жовтоводськтепломережа» не звертався. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії), якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами, незважаючи на те, що у даному випадку відсутній окремий договір на теплопостачання, укладення якого відповідачі не ініціювали. Систематичне ж невиконання цього обов`язку відповідачами, які у зазначений період часу не оплачували комунальні послуги, призвело до виникнення заборгованості відповідно до розрахунку, наданого позивачем розмір заборгованості складає за період з 01.12.2008р. по 01.10.2020 р. складає 59739,31 грн., з яких основний борг 31312,90 грн., інфляційні нарахування - 24193,84 грн. та три відсотки річних - 4232,57 грн. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно здійснено розрахунок інфляційних витрат, понесених підприємством у зв`язку із невиконанням з боку відповідача обов`язку, щодо оплати за надані послуги та 3% річних. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт користування відповідачами наданими позивачем послугами з централізованого опалення, підтверджено заборгованість за надані послуги. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про яку письмово заявлено відповідачами, з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 256 ЦК України 2003 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому як за ст. 71 ЦК України 1963 року, так і за ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Передбачених же ст.ст. 78, 79 ЦК України 1963 року підстав для зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності у даному випадку не вбачається, і про такі підстави, як і про поновлення строку давності позивачем не заявлено. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так відповідачами проплати за надані послуги з централізованого опалення не здійснювались з 2008 року по даний час. Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку відповідачі у своїх письмових заявах просили її застосувати). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01 грудня 2008 року по 01 січня 2018 року, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню - у частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01 січня 2018 року по 30 грудня 2020 року в сумі 10961,56 грн., з яких 10331,83 грн. сума основного боргу, 345,68 грн. - інфляційні нарахування, 284,05 грн. три відсотки річних. При цьому суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим відповідачами самостійно, оскільки даний розрахунок обґрунтований та відповідає вимогам Закону. У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (виходячи з того, що позивачем заявлено вимоги на суму 59739,31 грн., а задоволено позов у сумі 10961,56 грн.). Враховуючи, що позивач поніс судові витрати на сплату судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп., з відповідачів на користь позивача слід стягнути 18% ціни позову, що становить 378 грн. 36 коп., тобто по 189,18 грн. з кожного. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial