Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

у грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.08.1999 року Мокіївською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №4. В обгрунтування позову посилається на те, що протягом останніх десяти років разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В кожного з них є інші сім'ї, у відповідача є дитина від іншої жінки. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Вони давно втратили почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу дітей не мають, але відповідач добровільно через відділ реєстрації актів цивільного стану розірвати шлюб не бажає. Подальше збереження їх шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки вона має намір зареєструвати шлюб з іншим чоловіком, з яким на даний час проживає. Вважає, що примирення не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати, судові витрати стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 28 серпня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №4. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 28 серпня 1999 року Мокіївською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом 10 років не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту протягом такого тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved