Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] . Зазначений будинок, станом на 15.04.1991 р. відносився до суспільної групи робочий двір. Спадкоємцем до майна покійної [PERSON] за законом є її син [PERSON] , який своєчасно прийняв спадщину, тому що постійно проживав та був зареєстрований з померлою за однією адресою. Інші спадкоємці відсутні. Позивач звернувся до Тростянецького державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на цілий житловий будинок та господарські споруди, які розташовані в [ADDRESS] , та належали померлій [INFO] . [PERSON] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.06.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з частиною третьою\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встанолено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Летківка Тростянецького району, його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 68 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 26.01.2011 р. зроблений запис за №5 (а.с.7). 26.09.2018р. [PERSON] звернувся до Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.9). У листі завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори від 29.09.2018р. №582/02-17 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок у нього відсутній, він має право звернутися до суду з позовом для визнання за ним права власності на вказаний вище житловий будинок після померлої (а.с.10). Відповідно до довідки №260 від 07.09.2018 р., виданої виконавчим комітетом Летківської сільської ради, [PERSON] , 1942 р. була зареєстрована і проживала до дня своєї смерті [INFO] в [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який своєчасно прийняв спадщину, тому що фактично вступив в управління спадковим майном та проживав разом з померлою в [ADDRESS] по день її смерті. До складу спадкового майна належить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за вищевказаною адресою. За даними погосподарської книги за житловим будинком в [ADDRESS] , числиться земельна ділянка площею 0,38 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,11 га для ведення особистого селянського господарства та 0,02 га для сінокосіння та випасання худоби. За інформацією Летківської сільської ради спадковий будинок житловий будинок, побудований в 1989 році та належні до нього господарські споруди належать [PERSON] (а.с.8 ). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10.09.1997 р. Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області на ім`я [PERSON] , міститься відмітка про місце реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] , з 23.09.1997 року (а.с.4,5). Згідно виписки із погосподарської книги №5 Летківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 1991-1995 роки, житловий будинок по [ADDRESS] відносився до суспільної групи робочих, головою домогосподарства була [PERSON] . Окрім того, в даному будинку проживали: син- [PERSON] , невістка [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.14) Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 74,6 кв.м, житловою площею 44,7 кв.м., допоміжною площею 29,9 кв.м., складається з житлового будинку- А; погребу А\\п, сараю Б, сараю б, гаража В, огорожі -1-3. Даний будинок був побудований 1989 р., господарські будівлі у 1989-1990 р. (а.с.17-22). Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння , у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. З огляду на викладене судом встановлено, що за життя [PERSON] належав житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). В судовому\~засіданні встановлено,\~що спадкоємцем\~першої черги\~по закону\~ до\~майна померлої\~ [PERSON] \~є її\~син,\~ який своєчасно прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований разом з матір`ю за однією адресою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. З огляду\~на викладене\~суд приходить\~до висновку,\~що оскільки\~ [PERSON] \~померла [INFO] ,\~і спадкоємцем\~до її\~майна за\~законом є\~син [PERSON] ,\~який своєчасно\~прийняв спадщину,\~оскільки проживав та був зареєстрований разом з матір`ю за однією адресою, а тому позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою:\~\~ [ADDRESS] , які належали останній за життя, підлягають задоволенню.

Outcome: approved