Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 03 вересня 2012 року по 17 серпня 2015 року працював у ПАТ «Азовзагальмаш». З серпня 2014 року відповідач майже не виплачував позивачу заробітну плату. 17 серпня 2015 року його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. 22 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області було прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 37266,19 грн. за період з серпня 2014 року по липень 2015 року (включно), з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з середнього заробітку передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14907,46 та моральну шкоду у розмірі 400,00 грн., але станом на теперішній час відповідач цих сум не сплатив. Зазначає, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. Також вказує, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільнені. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати за період з 01 серпня 2015 року по 17 серпня 2015 року у розмірі 7433,36 грн. та середній заробіток за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2015 року по час постановлення рішення суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу без його присутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що заборгованість з заробітної плати відсутня, відповідно до рішення суду від 22 жовтня 2015 року, а також визнає розрахунок середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 317,18 грн. Просила задовольнити позов в частині середнього заробітку, виходячи із розрахунку 317,18 грн. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період з 03 вересня 2012 року по 17 серпня 2015 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці (а.с. 7). 17 серпня 2015 року позивач був звільнений з підприємства, за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.10.2015 року частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Відповідно до зазначено рішення з ПАТ «Азовзагальмаш» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 37226,19 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14907,46 грн. з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті, та моральну шкоду у розмірі 400,00 грн. Рішення набрало законної сили 16 листопада 2015 року (а.с. 8-9). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки №238/17 від 20 січня 2016 року, за підписом головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня (списана за рішенням суду). Разом з тим, з матеріалів цивільної справи №264/5429/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за результатами розгляду якої 22.10.2015 року Іллічівським райсудом м. Маріуполя ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог, вбачається, що заборгованість по заробітній платі стягнута за період з 01.11.2014 року по 31.07.2015 року в сумі 37226,19 грн. Зважаючи на те, що позивач звільнився з ПАТ «Азовзагальмаш» 17.08.2015 року, перед ним на теперішній час мається заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2015 року по 17.08.2015 року в сумі 7433,36 грн. Вказана сума підтверджується також і довідкою ПАТ «Азовзагальмаш» №280/29 від 14.01.2016 року, з якої вбачається, що за період з листопада 2014 року по серпень 2015 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 44659,55 грн., в ому числі за серпень 2015 року 7433,36 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума зазначена вже з урахуванням утримань та обовязкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованої заробітної плати за період з 01.08.2015 року по 17.08.2015 року в розмірі 7433,36 грн. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає за можливе стягнути суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на користь позивача за період з 23 жовтня 2015 року, тобто з дня наступного за днем ухвалення рішення Іллічівським райсудом м. Маріуполя від 22 жовтня 2015 року, і по день ухвалення судом рішення 28 березня 2016 року, оскільки на день розгляду судом справи не має доказів про повний розрахунок з позивачем. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки бухгалтерії ПАТ «Азовзагальмаш» №238/17 від 20 січня 2016 року, за підписом головного бухгалтера, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 317,18 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 22.10.2015 року вбачається, що відповідач працював за графіком роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8 годин 12 хвилин. Згідно даного графіку кількість робочих днів за період з 23 жовтня 2015 року по 28 березня 2016 року складає 109 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 23 жовтня 2015 року по 28 березня 2016 року складає 34572,62 грн. (109 днів х 317,18 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 34572,62 грн. Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1218 гривень. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved