Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача із уточненими в процесі розгляду вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини згідно Договору про сплату аліментів від 13.12.2013 року розміром 59520 грн.; стягнення з [PERSON] пені за несплату аліментів в розмірі 16552 грн. 20 коп.; стягнення з [PERSON] додаткових витрат, необхідних для оздоровлення та відпочинку дитини розміром 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала невиконанням відповідачем своїх обов'язків по сплаті аліментів за Договором про сплату аліментів від 13.12.2013 року. Вказувала, що [PERSON] тільки частково здійснює щомісячні виплати у розмірі 2000 грн., у зв'язку з чим за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року заборгованість по аліментам складає 59520 грн., вираховуючи її виходячи зі встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долару на час виникнення обов'язку по сплаті. Також вказувала, що згідно п.2.1 Розділу 2 Договору відповідач повинен сплатити їй пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що в сумі складає 16552 грн. 20 коп. Зазначала, що відповідно до п.1.4 Договору [PERSON] має обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину в розмірі не більше 5000 грн. один раз на рік, проте в добровільному порядку це робити відмовляється, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 5000 грн. для оздоровлення та відпочинку дитини [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, її представник в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти існування заборгованості зі сплати аліментів за Договором в розмірі 24000 грн., в решті позовних вимог просив суд відмовити у їх задоволенні. Вказував, що позивач безпідставно рахує розмір платежів по аліментів виходячи із грошової одиниці - долар, оскільки умовами Договору сума аліментів була виражена у гривні. Також зазначав, що стягнення пені з [PERSON] є безпідставною, оскільки позивач не довів існування вини відповідача щодо виконання обов'язків по сплаті аліментів. Щодо вимог про стягнення грошових коштів на оздоровлення та відпочинок дитини, то звертав увагу суду, що його довіритель не заперечує в їх виплаті в разі звернення позивача, проте таких дій з боку [PERSON] зроблено не було, як і не було доведено належними доказами існуванні необхідності оздоровлення та відпочинку дитини у суді. Вислухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Так, судом встановлено, що 06 травня 2000 року, між [PERSON] та [PERSON], міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова за актовим записом №410 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2014 року по справі № 640/2429/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова 22 листопада 2000 року, актовий запис №3426. 13 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. 30 грудня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. В зв'язку з тим, що загальні умови про договір врегульовані Цивільним кодексом України до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України. Як вбачається з п.1.2 укладеного між сторонами договору [PERSON] зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 8000 грн., що в еквіваленті на іноземну валюту, якою за домовленістю сторін виступає долар США, станом на 30 грудня 2013 року складає 1000 дол. США щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що [PERSON], частково сплачував аліменти за період з серпня 2014 року - грудень 2014 року у розмірі 2000 грн. щомісяця. Загальна сума заборгованості за вищевказаний період, яку визначив позивач складає 59520 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне. Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, встановлено в ч. 1 ст. 626 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки умовами договору від 13.12.2013 року сторони погодились на розмір аліментів, який підлягає щомісячній сплаті, а саме визначились, що він є залежний від розміру еквівалента 1000 доларів на день сплати, що в свою чергу також підтверджується встановленими у рішенні Київського районного суд м. Харкова від 25.10.2014 року обставинами, відповідно до яких [PERSON] надав пояснення, що під час укладення договору сторони визначили аліменти розміром екв.1000 дол. США. (а.с.21), то суд приходить до висновку, що незгода представника відповідача щодо існування за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року обов'язку у [PERSON] сплачувати аліменти у розмірі, що еквівалентно 1000 доларам США щомісяця є безпідставною. Так, згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти - долар станом на 25.08.2014 року 100 дол. США - 1136 грн., станом на 25.09.2014 року 100 дол. США - 1295 грн., станом на 25.10.2014 року 100 дол. США - 1295 грн., станом на 25.11.2014 року 100 дол. США - 1500 грн. Таким чином [PERSON] зобов'язаний сплатити аліменти з урахуванням частково сплаченої заборгованості в наступному розмірі: за серпень місяць 2014 року - (13360 грн. - 2000 грн.) = 11360 грн., за вересень місяць 2014 року - (12950 грн. - 2000 грн.) = 10950 грн., за жовтень місяць 2014 року (12950грн. - 2000 грн.) = 10950 грн., за листопад місяць 2014 року (15000 грн. - 2000 грн.) = 13000 грн. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 46570 грн. Суд погоджується з доводами представника відповідача в частині безпідставності вимог позивача щодо стягнення заборгованості по аліментам за грудень 2014 року в розмірі 13850 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.12.2014 року було зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору про сплату аліментів від 13.12.2013 року до 1500 грн. з дня набрання рішенням суду законної сили , тобто з 22.12.2014 року (а.с.37). У зв'язку з вищезазначеним, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню у розмірі 46750 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] пені у розмірі 16552,20 грн., яка нарахована за несплату аліментів, то суд вважає їх безпідставними, оскільки виходячи з п.2.1 укладеного договору про сплату аліментів від 13.12.2013 року передбачено сплата пені за умови несвоєчасної сплати аліментів за умови вини платника - [PERSON] Такі ж положення містяться у ч.1 ст.196 СК України, в якій зазначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Доказів на підтвердження того, що у сплаті [PERSON] аліментів не в повному обсязі є його вина суду не надано, тоді як матеріалами справі підтверджено, що матеріальне становище позивача погіршилося, у зв'язку з чим він одразу і завернувся до суду з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 5000 грн., то суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до п. 1.4 Договору від 13.12.2013 року судом вбачається, що [PERSON] зобов'язався брати участь у додаткових витратах на дитину, які можуть бути викликані необхідністю оздоровлення та відпочинку дитини в розмірі не більше ніж 5000 грн. один раз на рік, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Виходячи з цього, обов'язок по сплаті коштів на додаткові витрати повинні бути викликані певною, конкретною необхідністю, що підлягає доведенню на загальних підставах. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодекс. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що можуть призвести до додаткових витрат на дитину, є висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на захворювання або їй заподіяно травму, що свідчить про необхідність її оздоровлення, санаторно-курортного лікування тощо. Щодо необхідності організації відпочинку дитині, то в даному випадку слід довести розмір витрат, які були понесені чи будуть понесені у зв'язку з їх проведенням. Як вбачається з матеріалів справи, будь яких належних та допустимих доказів існування на теперішній час необхідності оздоровлення та розміру витрат на організацію відпочинку дитини, позивачем надано не було. Крім того позивачем не обґрунтована і сама сума додаткових витрат, яку вона просить стягнути з відповідача, оскільки п.1.4 Договору не визначає конкретний розмір, який підлягає сплаті [PERSON], а тільки визначає його межу - не більше 5000 грн. Таким чином, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також, оцінюючи надані докази, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині необґрунтованими, тому вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатила судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги про стягнення з відповідача пені, нарахованої за несплату аліментів. Оскільки в цій частині позову їй було відмовлено, то підстав для стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача не має. Щодо вимог про стягнення з відповідача аліментів, то оскільки в цій частині позивач була звільнена від сплати судового збору, у зв'язку з чим та з урахуванням п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial