Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У вересні 2019 року виконавчий комітет Житомирської міської ради звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав відповідачів відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання та утримання дитини, а саме систематично зловживає спиртними напоями, залишає дитину без догляду на тривалий час, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Суб`єктами соціальної роботи з [PERSON] постійно проводилися профілактичні заходи впливу, спрямовані на усунення причин порушення ним права дитини на безпечні умови життя, охорону здоров`я, фізичний, духовний та соціальний розвиток, однак систематична профілактична робота позитивного результату не дала. Відповідач направив до суді відзив на позовну заяву, виклавши в ньому заперечення проти позову, зазначивши про те, що він є люблячим батьком своєї дочки. Він як чоловік та батько до останнього не втрачав надію, що його колишня дружина [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , може стати на шлях виправлення і вони створять повноцінну сім`ю заради спільної дочки. Перед початком шкільного періоду вони вирішили спробувати жити разом і виховувати їхню дочку, але його надії виявилися марними, так як [PERSON] почала вживати спирті напої і спокусила його до цього. Коли він зрозумів, що йому терміново потрібна медична допомога, він звернувся до КУ «Обласний медичний цент з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності», де проходив лікування з 03.09.2019 року по 12.09.2019 року. Перед його від`їздом до лікарні [PERSON] запевнила його, що буде належний чином піклуватися про їхню дочку, оскільки має намір і бажання поновити себе в батьківських правах. Він залишив їй ключі від квартири та банківські картки, але після повернення виявив, що за місцем проживання його дочки не було, а згодом з`ясував, що [PERSON] не забрала [PERSON] зі школи і по зверненню працівників школи до органу опіки поліцією було вилучено та поміщено дочку до КУ «Дитяча лікарня імені В.Й. Башека». Боючись втратити дочку, він відразу ж 13.09.2019 року звернувся з заявою до управління у справах дітей Житомирської міської ради з проханням повернути її, на що йому було відмовлено та роз`яснено, що до суду буде подано позов про позбавлення його батьківських прав. Починаючи з 13.09.2019 року, він щодня відвідує дочку у КУ «ОЦСПРД «Сонячний Дім», яка сенсом його життя та все, що в нього є, він дуже її любить та боїться втратити батьківські права щодо неї. У деякій мірі визнає свою провину, що допустив слабкість у вживанні алкоголю. До цих подій дитина відвідувала церковний хор, займалася додатковими індивідуальними заняттями з вчителем англійської мови. Майже кожні вихідні вони з дочкою робили прогулянки в парках міста, їздили в аквапарк, відвідували торгові центри м. Житомира з дитячими атракціонами. У нього створені всі належні умови для проживання та виховання дочки, про що свідчать відповідні акти, які містяться в матеріалах справи. Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, зазначивши, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: малолітня [PERSON] перебуває на обліку служби як дитина, яка проживає в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків з 21.01.2013 року. Протягом перебування дитини на обліку дівчинка відбиралася у батька в 2016 році, 2018 році, двічі у 2019 році за «актом про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку». Відповідач вказує, що намагався налагодити спільне життя із своєю колишньою дружиною [PERSON] , яка за його позовом рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.08.2014 року була позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої дочки. Він доручив догляд на час його відсутності людині, яка відповідно до ст. 164 СК України взагалі втратила право на виховання дитини з усіма пов`язаними з цим правовими наслідками. [PERSON] акцентує увагу на тому, що саме вона його «спокусила» до вживання алкогольних напоїв, тим самим перекладає свою провину на [PERSON] . За час перебування дитини на обліку відповідач неодноразово проходив курси лікування своєї залежності та проходив реабілітацію у центрі, проте повний курс лікування не пройшов. З цього випливає затяжне, тривале та періодично повторюване захворювання на алкоголізм внаслідок систематичного зловживання [PERSON] алкогольних напоїв. При поступленні дитини до комунальної установи «Дитяча лікарня імені В.И. Башека» [PERSON] була хвора на педикульоз, одягнута у брудний одяг, що свідчить про тривалий недогляд за дитиною. В лікарні дівчинка категорично відмовлялася повертатися у свою рідну сім`ю. Суб`єктами соціальної роботи направлялися листи до Житомирського ВП ГУНП в Житомирської області про проведення профілактично-роз`яснювальної бесіди з [PERSON] та притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, питання стану виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, де з ним проводились бесіди з приводу належного виконання батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2019 року [PERSON] було попереджено про необхідність зміни ставлення до дитини, і контроль за виконанням батьківських обов`язків суд поклав на орган опіки та піклування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що протягом останніх трьох років відповідач періодично належним чином виконував батьківські обов`язки, проходив лікування від алкогольної залежності, але в 2019 році він двічі не забрав дитину із школи, залишивши її без батьківського піклування на 3-5 днів, тому у вересні 2019 року дитина була вилучена із сім`ї та перебуває в комунальній установі «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. Після вилучення дитини відповідач постійно відвідує її та телефонує їй, дарує подарунки. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладені у відзиві обставини, а також відповідач пояснив, що дитину свою дуже любить, відвідує її щодня, працює та піклується про неї, працює та отримує регулярний дохід, має інвалідність ІІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, свідомо не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, дитина при зустрічні з ним хоче повернутися додому. Не заперечував існування в нього проблеми із вживання алкогольних напоїв, зазначив, що пролікувався та запевняв, що усвідомив можливість настання для нього негативних наслідків у питанні батьківських прав по відношенню до його дочки. 03.09.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні, через що не зміг забрати дитину зі школи. Мати дитини [PERSON] померла в грудні 2019 року. Представник третьої особи в судовому засіданні вимоги позову підтримав, пояснивши, що орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки батько зловживає алкогольними напоями та не виконує належним чином батьківські обов`язки. Суд, заслухавши учасників справи та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 7), яка за наказом № 6 служби у справах дітей Житомирської міської ради від 21.01.2013 року взята на облік в службі у справах дітей Житомирської міської ради у зв`язку з проживанням дитини в сім`ї, в якій батьки та особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а. с. 9). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.08.2014 року в справі № 289/620/14-ц за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Радимишльської РДА, позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а. с. 11, 12). Рішення набрало законної сили 17.10.2014 року. Спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради разом з фахівцями центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді протягом 2019 року було здійснено ряд обстежень житлово-побутових умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що для дитини було створено належні умови, необхідні для повноцінного життя, розвитку та виховання, при цьому неодноразово проводилася профілактична бесіда з відповідачем щодо недопущення вживання ним алкогольних напоїв та належного виконання ним батьківських обов`язків, про що складено акти від 25.02.2019 року, 17.04.2019 року (а. с. 23-25). 26.04.2019 року було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно якого 26.04.2019 року о 13-15 год. [PERSON] була виявлена в навчальному закладі Житомирська ЗОШ № 5 за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що батько [PERSON] зловживає алкогольними напоями та не годував дитину (а. с. 14, 15). Як убачається з повідомлення Житомирської ЗОШ № 5 від 26.04.2019 року (а. с. 19), адміністрація Житомирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 повідомляє про порушення прав дитини, стосовно учениці 2-А класу [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , а саме 26.04.2019 року вона не з`явилася до школи, а батько [PERSON] на телефонні дзвінки класовода [PERSON] не відповідав. Комісія у складі соціальних педагогів [PERSON] , [PERSON] , практичного психолога [PERSON] терміново відвідали родину за місцем проживання. На момент відвідування [PERSON] був у нетверезому стані та не міг пояснити котра година і чому дитина не в школі. Комісія поспілкувалася з [PERSON] , допомогла дівчинці зібратися та відвела до школи. У ході розмови з дитиною було з`ясовано, що з вечора 25.04.2019 року вона нічого не їла та пояснила чому тато не відповідав на телефонні дзвінки (здав телефон в ломбард). 03.09.2019 року також складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно якого 03.09.2019 року о 16-50 год. [PERSON] була виявлена в навчальному закладі Житомирська ЗОШ № 5 за адресою: м. Житомир, вул. Клосовського, 16 та встановлено, що батько [PERSON] знаходиться в лікарні на лікуванні (а. с. 17, 18). Із повідомлення Житомирської ЗОШ № 5 від 04.09.2019 року слідує, що на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, з 2017 року знаходиться учениця З-А класу [PERSON] , [INFO] . [PERSON] навчається у школі з першого класу. Батько [PERSON] схильний до зловживання алкогольними напоями. Мати [PERSON] позбавлена батьківських прав. У рамках соціально-психологічного супроводу дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах, 02.09.2019 року встановлено, що дитину до школи привела матір. Дівчинка була охайно одягнена. Під час проведення бесіди з матір`ю представниками соціально-психологічної служби встановлено, що дитина до школи готова та має все необхідне для навчання у школі. Зі слів [PERSON] , на даний час вона проживає з колишнім чоловіком за адресою: [ADDRESS] та працює в пекарні. Під час літніх канікул дівчинка відпочивала у баби по матері у селі Потіївка Радомишльского району. 03.09.2019 року [PERSON] привела дівчинку до школи та повідомила, що на період лікування [PERSON] вона буде опікуватись дитиною згідно з письмовою згодою батька. Під час розмови від жінки відчувався запах алкоголю. На запитання чи вживає алкоголь, [PERSON] відповіла, що періодично. Комісія у складі: заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] , соціальних педагогів [PERSON] , [PERSON] відвідала родину за місцем проживаннґ. На момент відвідування двері ніхто не відчинив, після чого проведено індивідуальна бесіда з [PERSON] , яка підтвердила, що мати дійсно проживає разом з ними, готує їсти, дає кишенькові гроші та забиратиме її після навчальних занять. Після уроків, які закінчуються о 16-30 год., мати не з`явилась до школи, ключів від квартири у дитини не було, тому класовод [PERSON] поставила до відома заступника директора з навчально-виховної роботи [PERSON] про данний факт. О 16-45 год. заступник директора з навчально-виховної роботи повідомила службу дітей Житомирської міської ради про обставини, які склалися стосовно дитини. О 17-30 год. до школи були викликані поліція та «Швидка допомога», складено акт про вилучення дитини в присутності заступників директора з навчально-виховної роботи [PERSON] , [PERSON] (а. с. 20, 21). 26.04.2019 року та 04.09.2019 року внаслідок зазначених вище обставин [PERSON] була доставлена працівниками поліції в педіатричне відділення комунального підприємства «Дитяча лікарня імені В.И. Башека» відповідно до повідомлень лікарні до служби у справах дітей Житомирської міської ради № 04/4-412 та № 04/4-977 (а. с. 13, 16). У подальшому за направленням служби у справах дітей Житомирської облдержадміністрації 19.09.2019 року дитина була поміщена до комунальної установи «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради для проходження курсу соціально-психологічної реабілітації, підтвердженням чому є повідомлення від 07.11.2019 року № 342 (а. с. 59). Згідно довідки комунальної установи «Обласний медичний центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД-інфекції та шкірно-венерологічні захворювання» Житомирської обласної ради № 3075 від 12.09.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в даному закладі з 03.09.2019 року по 12.09.2019 року у зв`язку із захворюванням (а. с. 57). Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2019 року, яке набрало законної сили, в справі № 295/15292/18 за позовом виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] в задоволенні позову відмовлено (а. с. 33, 34). Згідно висновку органу опіки і піклування - виконавчого комітету Житомирської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 143 від 05.02.2020 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, так як він тривалий час ухиляється від виконання обов`язків з виховання та утримання дитини, систематично зловживає спиртними напоями, залишає дитину без догляду, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 78). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини», відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року № 2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За положеннями ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення матері чи батька дитини батьківських прав. Зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 18 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд не погоджується з висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів та ставиться до них критично, оскільки такі висновки винесено без достатніх правових підстав, невмотивовано, не містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину. Відповідно до статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Доводи представника позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини не знайшли свого підтвердження достовірними доказами. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року в справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 07.12.2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.07.2007 року за № 3 визначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Зафіксовані актами органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 26.04.2019 року та 03.09.2019 року два факти незабрання своєї малолітньої дочки [PERSON] відповідачем зі школи підтверджують допущення ним неналежне виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, а інші досліджені судом письмові докази, чого також не заперечував він сам під час розгляду справи, вказують на схильність відповідача до зловживання алкогольними напоями. Поряд із тим, ці обставини не є достатніми для позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Враховуючи матеріали справи, суд вбачає відсутність у відповідачів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, так як наявними в справі письмовими доказами не підтвердженого того, що відповідач страждає на хронічний алкоголізм, у зв`язку з чим ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому також доказів того, що відповідач перебуває на диспансерному обліку в медичному закладі з діагнозом «алкогольна залежність» матеріали справи не містять. У період з 03.09.2019 року по 12.09.2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні в комунальній установі «Обласний медичний центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД-інфекції та шкірно-венерологічні захворювання» Житомирської обласної ради відповідно до довідки № 3075 від 12.09.2019 року, тому ця обставина не може бути розцінена судом як свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. На час розгляду справи в суді відповідач працював в благодійній організації «Комплексний заклад соціального захисту для осіб, які потрапили в складні життєві обставини» черговим з режиму з 01.11.2019 року, де йому було надано позитивну характеристику (а. с. 55, 56, 69). Згідно відомостей комунальної установи «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради, викладених у повідомленнях від 07.11.2019 року № 342, 13.01.2020 № 13 (а. с. 59, 68), за час перебування дитини у центрі батько [PERSON] відвідує свою дочку щодня, цікавиться її здоров`ям, розвитком, навчанням (успіхами у школі), щоразу приносить дочці гостинці. [PERSON] спілкується з спеціалістами закладу (вихователями, психологом та інш.) щодо розвитку своєї дочки. Окрім відвідувань, батько щодня телефонує своїй дочці. З боку дитини або персоналу закладу скарг (зауважень) на [PERSON] жодного разу не надходило та жодного разу не був помічений у нетверезому стані, адекватний та відкритий до спілкування. Змін у поведінці або настрої дитини, після або до відвідувань її батьком, не виявлено, між дитиною та батьком тісний емоційний зв`язок, [PERSON] завжди чекає його візитів, на запитання чи бажає вона повернутися додому до батька відповідає «так». З часу надання останньої інформації, а саме з 06.11.2019 року, будь-яких змін у стосунках з боку батька [PERSON] та його дочки [PERSON] не відбулося. [PERSON] , як і раніше, майже щодня відвідує свою дочку, цікавиться її здоров`ям, розвитком та навчанням, приносить гостинці та бажає забрати її додому. [PERSON] із задоволенням чекає на батька, змін у її настрої після відвідувань батьком не спостерігається. На новорічні свята батько приходив привітати свою дочку, приносив подарунки, солодощі та фрукти. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27.11.1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996 року, п. 78. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Стороною позивача не надано суду достатніх належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов`язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, в тому числі необґрунтованими є твердження позивача про те, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків за ст. 184 КУпАП, враховуючи, що відповідних доказів до суду не надано. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але аналіз доказів у їх сукупності свідчить про наявність у відповідача батьківського ставлення до своєї дочки, бажання виконувати свої батьківські обов`язки, що узгоджується з інтересами дитини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] дитина забезпечена всіма належними умовами, необхідними для повноцінного життя, розвитку та виховання. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (п. 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). Суд відступає від висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки обставин, які були б беззаперечними підставами та свідчили б про винну поведінку відповідача щодо його ухилення від виховання дочки, умисного і свідомого нехтування своїми обов`язками, та є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, судом не встановлено. Враховуючи встановлені судом обставини, та зважаючи на той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи інтереси дитини, особу відповідача, його бажання виправитися, доброзичливі та теплі відносини, які існують в сім`ї між відповідачем та його малолітньою дитиною, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідача варто попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки, з покладенням обов`язку на орган опіки і піклування контролю за виконанням ними батьківських обов`язків. І таке рішення суду буде відповідати положенням п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав». Тому задоволенню також не підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на дитину. При цьому суд зауважує, що в разі невиконання відповідачем такого попередження позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Outcome: dismissed