Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про стягнення банківського вкладу. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договори-заяви про банківський строковий вклад : №300131/83318/370-17 від 14.07.2014 року на суму 7615,76 грн. на строк до 19.07.2015 року; № 300131/75486/370-14 від 25.06.2014 року на суму 1264,01 доларів США на строк до 30.06.2015 року; №300131/154925/370-14 від 25.12.2014 року на суму 18045,44 грн. на строк до 30.12.2015 року; №300131/158239/5-14 від 29.12.2014 року на суму 1300,00 доларів США на строк до 29.05.2015 року. На письмову вимогу позивача від 30.12.2015 року відповідач частково повернув позивачу кошти в сумі 7939,01 доларів США. Відповідач порушив права позивача і не повертає в повному обсязі належні позивачу грошові кошти, у зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу : за договором заявою №300131/83318/370-17 від 14.07.2014 року - 7796,42 грн., з яких сума вкладу 7615,76 грн., нараховані проценти 180,66 грн.; за договором заявою № 300131/75486/370-14 від 25.06.2014 року - 1286,08 доларів США, з яких сума вкладу 1264,01 доларів США, нараховані процента 22,07 доларів США; за договором - заявою №300131/154925/370-14 від 25.12.2014 року - 18193,89 грн., з яких сума вкладу 18045,44 грн., нараховані проценти 148,45 грн.; за договором - заявою №300131/158239/5-14 від 29.12.2014 року - 5129,47 доларів США, з яких сума вкладу 4290,52 доларів США, нараховані проценти 838,95 доларів США, а всього 25990,31 грн. та 6415,55 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договори-заяви про банківський строковий вклад : №300131/83318/370-17 від 14.07.2014 року на суму 7615,76 грн. на строк до 19.07.2015 року; № 300131/75486/370-14 від 25.06.2014 року на суму 1264,01 доларів США на строк до 30.06.2015 року; №300131/154925/370-14 від 25.12.2014 року на суму 18045,44 грн. на строк до 30.12.2015 року; №300131/158239/5-14 від 29.12.2014 року на суму 1300,00 доларів США на строк до 29.05.2015 року. На письмову вимогу позивача від 30.12.2015 року відповідач частково повернув позивачу кошти в сумі 7939,01 доларів США. Після вимоги про повернення коштів, відповідачем не повернуто позивачу внесені кошти в повному обсязі. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит». Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №230 від 18.12.2015 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року включно. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Правова позиція ВСУ у справі за № 6-1123 цс16 від 13.06.2016 року). За захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду 19.12.2015 року, проте, на час вирішення справи в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює задоволення його позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed