Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У грудні 2017 позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.04.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2516, на підставі якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN03000013240916 від 24.04.2007 про відкриття карткового рахунку, укладеного між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» в розмірі 63300,35 грн. Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що вказаний договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, не посвідчено нотаріально, а також у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Крім того, з моменту настання права вимоги пройшло більше трьох років, що виключає можливість здійснення виконавчого напису. Поряд з цим, вчиняючи виконавчий напис, приватним нотаріусом не було враховано те, що боржником не було отримано письмові вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд справи на 16 лютого 208 року (а.с. 28). У судовому засіданні представник відповідача Аніщенко Б.С. надав відзив на позов (т. 1 а.с. 39-55), згідно з яким просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису були передані нотаріусу відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Крім того, зазначив, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в межах, установленого законом строку для вчинення виконавчого напису, оскільки останнє погашення заборгованості здійснено позивачем 25.01.2016. Таким чином вважав позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Також 16 лютого 2018 року представник відповідача Аніщенко Б.С. надав суду додаткові пояснення (т. 1 а.с. 56-104), згідно з якими відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, сторони домовилися про те, що позовна давність, встановлена законом, збільшена до 50-ти років, а тому посилання позивача на пропуск строку позовної давності є безпідставними. 16 лютого 2018 року суд на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року провів підготовче судове засідання та ухвалою суду призначено справу до судового розгляду на 29 березня 2018 року (т. 1 а.с. 105). Третя особа 2: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. через канцелярію суду надала письмові пояснення (т. 1 а.с. 112-154), згідно з якими просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачем були надані всі необхідні документи, за умови надання яких, може бути вчинений виконавчий напис і у межах строку, протягом якого може бути вчинений виконавчий напис. Крім того, зауважила, що чинним законодавством не передбачено нотаріальне посвідчення кредитних договорів, окрім іпотечних договорів. Таким чином, вважала, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, вона діяла у межах та відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи позивача про порушення нотаріусом норм законодавства при вчиненні виконавчого напису є недоведеними. Позивач подала суду відповідь на відзив (т. 1 а.с. 158-169), відповідно до якої зазначила, що само по собі подання нотаріусу необхідних документів для вчинення виконавчого напису, не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості є незрозумілим і таким, що відображає дійсну заборгованість, у зв'язку з чим не можливо арифметично перевірити дійсну заборгованість. Крім того, зазначила, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахувала пропуск строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. 14.05.2018 представник відповідача Аніщенко Б.С. подав суду клопотання про приєднання до матеріалів справи заперечення на відповідь та виписки по картці/рахунку [NUMBER] за період з 24.04.2007 по 04.05.2018 (т. 1 а.с. 185-250, т. 2 а.с. 1-14), котре ухвалою суду від 27.09.2018, занесеною до протоколу судового засідання задоволено. Відповідно до письмових заперечень на відповідь на відзив представник відповідача Аніщенко Б.С. зазначив, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2011 позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35512,44 грн. У період з 30.06.2011 по 25.01.2016 позивач здійснювала незначне погашення заборгованості, з інтервалом один платіж у 1-2 роки. Останній платіж позивачем було здійснено 25.01.2016 у розмірі 628,03 грн. До приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису банк звернувся 29.03.2016, тобто в межах строку, протягом якого може бути вчинений виконавчий напис. Також, звернув увагу на те, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов кредитного договору у розмірі 22,8% на рік (1,9% на місяць), а тому посилання позивача на протиправність та незаконність дій відповідача при нарахуванні процентів вважав необгрунтованими та безпідставними. Позивач до суду подала додаткові пояснення до позову (т. 2 а.с. 27-31), згідно з якими строк давності вчинення виконавчого напису за своєю природою не є позовною давністю, оскільки дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. Крім того, в наданих відповідачем нотаріусу та суду виписках по картковому рахунку дата останнього платежу та сума погашення заборгованості є різною, а тому стверджує, що надані документи сфальсифіковані. Також, зазначила, що наявність рішення суду вказує на існування спору між сторонами, що виключає безспірність заборгованості. Ухвалою суду від 27.09.2018 (т. 2 а.с. 35) витребувано у третьої особи, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копії усіх документів, які стали підставою для вчинення 1 червня 2016 року виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 2516 про стягнення грошових коштів в сумі 64300,35 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві, додаткових поясненнях та відповіді на відзив обставини, просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Каракоця О.Р. позовні вимоги не визнав, посилаючись на викладене у відзиві на позов, додаткових поясненнях та запереченнях на відповідь, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа 1: Головне територіальне управління юстиції у Луганській області Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання уповноваженого представника не направила, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа 2: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, направила через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24.04.2007 між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN03000013240916 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. з процентною ставкою на момент підписання договору в розмірі 1,9% щомісячно із розрахунку 360 днів на рік (т. 1 а.с.18). 1.04.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2516, на підставі якого запропоновано стягнути грошові кошти в сумі 63300,35 грн. з [PERSON], які є її боргом за кредитним договором № SAMDN03000013240916 від 24.04.2007, укладеним між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» (т. 1 а.с.10). Згідно з вказаним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 14 440,84 грн., сума заборгованості за відсотками - 44 226,16 грн., штраф - 2 933,35 грн., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700 грн. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Це також визначено у п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, де вказано наступне: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, п.п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Також, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17 з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу не було надано належних та достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.05.2011 у справі № 2-3270/11, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 512,44 грн. (т. 1 а.с.50-52). При цьому, зазначене рішення набрало законної сили 30.06.2011. Водночас, розглядаючи справу за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області досліджував факт невиконання зобов'язань за кредитним договором станом на 12.10.2010, про що зазначено в мотивувальній частині рішення. Разом із тим, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом Бондар І.М. запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» за період з 24.04.2007 по 31.01.2016. Отже, нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо одних і тих же вимог, що і стягнуто кредитну заборгованість за рішенням суду за період з 24.04.2007 по 12.10.2010. Таким чином, на момент звернення ПАТ «КБ «ПриватБанк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» вже існував спір, що виключає безспірність заборгованості. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, в тому числі за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п.3.4 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Так, відповідно до п. 1 кредитного договору банк відкриває позичальнику картковий рахунок та видає платіжну карту, строком дії карти один рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, тобто до 24.04.2008. Як пояснила представник позивача останній платіж з погашення заборгованості позивач здійснила 07.05.2012 році. Інших платежів вона не здійснювала. Посилання відповідача на те, що позивачем останній платіж з погашення заборгованості було здійснено 25.01.2016, а тому право вимоги у банку виникло з 25.01.2016, суд вважає їх необгрунтованиими, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Суд не бере до уваги надану нотаріусом виписку по картковому рахунку як неналежний та недостатній доказ в розумінні ст.. 77,79, 80 ЦПК України, оскільки вказана виписка достовірно не може свідчити про погашення позивачем 25.01.2016 заборгованості в розмірі 148,03 грн. Таким чином, суд вважає, що строк, протягом якого може бути вчинено вказаний виконавчий напис, обчислюється з 08.05.2012. Однак, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Бондар І.М. всупереч ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не врахувала, що з дня виникнення права вимоги у ПАТ КБ «ПриватБанк» минуло більше трьох років. По суті доводів позивача щодо нотаріального посвідчення кредитного договору, то ці доводи є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено нотаріальне посвідчення кредитних договорів, окрім іпотечних договорів. Враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з вимог чинного законодавства, якими регламентовані правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved