Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У вересні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що він проживає в квартирі [ADDRESS] та є власником особового рахунку за цією ж адресою. За адресою позивача також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (донька) та [PERSON] , [INFO] (донька). Враховуючи, що відповідачі з моменту реєстрації не проживали у спірній квартирі та відсутні за місцем реєстрації більше року без поважних причин, а їх реєстрація порушує права позивача, як власника квартири та особового рахунку, в тому числі позивач змушений нести додаткові витрати на утримання житла. [PERSON] просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] таким, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 4 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. 28.10.2019 ухвалою Дарницького районного суд м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 19 листопада 2019 року. У судове засідання позивач не з`явився, у позовні заяві просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відзиву та будь яких заяв, клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає у квартирі [ADDRESS] та є власником особового рахунку за цією ж адресою, що підтверджується ордером на житлове приміщення № [NUMBER] серія «Б» від 13.02.1996, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва № 69 від 24.01.1996 (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в квартирі [ADDRESS] також зареєстровані доньки позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується оригіналом Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за №38317280 від 21.03.2019 (а.с. 8). У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Тобто, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У подібних правовідносинах слід застосовувати частину другу ст. 406 ЦК України «припинення сервітуту». Право на проживання колишнього члена сім`ї розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вказує, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі з моменту реєстрації, але зареєстровані у ній, чим порушують право власності позивача, позбавляють можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Даний факт також підтверджується Актом перевірки від 07.02.2019 за підписом [PERSON] , [PERSON] та Актом перевірки від 04.01.2019 за підписом [PERSON] (а.с. 5,6). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання квартири, сплачує комунальні послуги та витрати за користування житловим приміщенням. В свою чергу відповідачі, не здійснюють плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири. Факт реєстрації в квартирі відповідачів, завдають додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду. Статтею 405 ЦК України, визначено що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до позовної заяви, позивачем також заявлено вимогу про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстраційного обліку, суд дійшов до висновку, про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме: в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] .

Outcome: partial