Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року шлюб між ними розірвано. Від подружнього життя мають сина [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Домовленості зафіксованої документально між нею та [PERSON] щодо утримання дитини між ними не знайдено, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі, а саме - 500 грн щомісячно. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [INFO] від шлюбу у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві (а. с. 7). На даний час малолітній син постійно мешкає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та повністю перебуває на утриманні останньої. Відповідач у добровільному порядку не надає регулярної матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб сина та його розвитку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як зазначає ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З довідки виданої ТОВ «РА «М ГРУП» від 20 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] призначений на посаду директора підприємства ТОВ «РА «М ГРУП» згідно наказу №1 від 25 листопада 2013 року та у відповідності до умов контракту №25-11/13 від 25 листопада 2013 року. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, інших дітей, окрім сина [PERSON] у нього немає. Доказів на підтвердження того, що його стан здоров'я є незадовільним відповідачем не надано. Стаття 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ передбачено, що держави-учасниці повинні докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина має становити ? частини всіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачем пред'явлено позов 29 грудня 2014 року. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі що підлягають задоволенню, а саме стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття , починаючи з 29 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України, тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved