Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину удаваним та стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач указував на те, що 30 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено усну домовленість щодо передачі обладнання за грошові кошти у розмірі 25 400 грн., які відповідач зобов'язався сплатити поетапно протягом трьох календарних місяців рівномірними частинами, а саме: грошові кошти у розмірі 8467 грн. у квітні місяці 2013 року; грошові кошти у розмірі 8467 грн. у травні місяці 2013 року; грошові кошти у розмірі 8467 грн. у червні місяці 2013 року. За домовленістю одна сторона - [PERSON] передав товар, а інша сторона - [PERSON] зобов'язався сплатити кошти за цей товар на умовах, викладених в договорі, тобто сторонами вчинено дію, що призводить до виникнення взаємних прав та обов'язків. Після спливу визначеного розпискою строку грошові кошти відповідачем не сплачені. Позивачем були вжиті заходи для врегулювання спору в позасудовому порядку, зокрема, на адресу місця проживання відповідача була направлена письмова вимога про повернення грошових коштів за розпискою від 30.03.2013 року. Вказана вимога разом з конвертом повернулась з відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання» у зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 25 400 грн. та оплачені по справі судові витрати. В судове засідання [PERSON] не з'явився, але надіслав до суду письмову заяву в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.20). [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом неодноразово повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.15,19). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усна домовленість щодо передачі обладнання за грошові кошти у розмірі 25400 грн., які відповідач зобов'язався сплатити поетапно протягом трьох календарних місяців рівномірними частинами, а саме: грошові кошти у розмірі 8467 грн. у квітні місяці 2013 року; грошові кошти у розмірі 8467 грн. у травні місяці 2013 року; грошові кошти у розмірі 8467 грн. у червні місяці 2013 року. За домовленістю одна сторона - [PERSON] передав товар, а інша сторона - [PERSON] зобов'язався сплатити кошти за цей товар на умовах, викладених в договорі, тобто сторонами вчинено дію, що призводить до виникнення взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 208 ЦК України договір між фізичними особами укладається в письмовій формі. Правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюється правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачено правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо задля якоїсь цілі документально оформлюють один правочин, але між ними реально встановлюються інші правовідносини. Відповідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст..235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Оскільки між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме обладнання ціною 25 400 гривен, тому суд визнає, що між позивачем та відповідачем у справі фактично укладено договір купівлі-продажу обладнання. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу обладнання, відповідно до ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від цього нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Дане стверджується копіями паспорту позивача та розпискою [PERSON] про зобов'язання сплатити суму заборгованості. Враховуючи те, що обставин на які [PERSON] посилається в обґрунтування позову до [PERSON] про визнання правочину удаваним належними доказами підтверджені, суд вбачає правові підстави для задоволення позову в межах заявлених позивачем вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved