Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У грудні 2013 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 6474721 від 10.06.2008 року заборгованість в загальному розмірі 224559, 76 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 151201, 74 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 29373, 19 грн.; пеню, нараховану за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2197, 71 грн.; суму штрафу у розмірі 1627, 12 грн.; суму штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 40160 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 6474721 від 10.06.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за реєстраційним номером: 23376414, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати стягнути солідарно з відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 10.06.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6474721, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати їй кредит першим траншем, у розмірі 22500 доларів США. Відповідно до додаткової угоди № 7755405 від 25.06.2009 р. до кредитного договору сторони прийшли до згоди про додаткове надання їй другого траншу кредиту у розмірі 162712, 17 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті у розмірі 21131, 45 доларів США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості за раніше наданим першим траншем кредиту. Відповідач зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, не пізніше 25.05.2023 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 10.06.2008 р. укладено договір іпотеки № 6474764, 25.06.2009 р. до договору іпотеки укладено договір про зміни № 7755411, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, передано в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до даного договору, відповідачі своїм майном поручились перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Починаючи з 25.12.2012 р., [PERSON] систематично порушує умови кредитного договору, щодо своєчасної сплати відсотків, тому, станом на 02.12.2013 р., сума нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитом становить 29373, 19 грн. з цього ж часу нею не виконуються зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту. 25.10.2013 р. позивач направив позивальнику письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом. Станом на 02.12.2013 р. заборгованість відповідача перед позивачем з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту і сплати відсотків становить 224559, 76 грн., з яких: - заборгованість за основною сумою кредиту - 151201,74 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 29373, 19 грн.; - пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом - 2197, 71 грн.; - сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору - 1627, 12 грн.; - сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 40160 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання відповідачі жодного разу не з'явились, уся кореспонденція, яка направлялась на їхню адресу, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вимоги ст.ст. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 10.06.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6474721, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати їй кредит у розмірі 22500 доларів США, а позичальник зобов'язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором (а.с. 11-16). Відповідно до п. 1.3.-1.4 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 14,99 % процентів річних. Проценти сплачуються позичальником в порядку і на умова, визначених цим договором. Кредит надається позичальникові строком до 10.06.2023 року. Протягом цього строку позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені цим договором. Як вбачається із додаткової угоди № 7755405 від 25.06.2008 р. до кредитного договору № 6474721 від 10.06.2008 р., укладеної між сторонами кредитного договору, вони прийшли до згоди про додаткове надання [PERSON] другого траншу кредиту у розмірі 162712, 17 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті у розмірі 21131, 45 доларів США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості за раніше наданим першим траншем кредиту. Відсоткова ставка за користування другим кредитом становить 19, 00 % річних. Відповідач зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, не пізніше 25.05.2023 р. (а.с. 17-19). 10.06.2008 р. року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекою за цим договором забезпечується виконання всіх зобов'язань [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору № 6474721 від 10.06.2008 р., а 25.06.2008 р. між тими самими сторонами укладено договір про зміни № 7755411 до договору іпотеки № 6474764 від 10.06.2008 р., згідно з якими іпотекодержатель зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, надати [PERSON] кредит, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит в розмірі 22500 USD, а також сплатити на користь іпотекодержателя проценти за користування кредитом, пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені кредитним договором. Предметом іпотеки за цим договором є однокімнатна квартира загальною площею 64, 5 кв.м., жилою - 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-28). У зв'язку з невиконанням умов договору, станом на 02.12.2013 р., відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі: 224559, 76 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту - 151 201, 74 грн.; заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом - 29373, 19 грн.; суми пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - 21097, 71 грн.; суми штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.3 кредитного договору - 1627, 12 грн.; суми штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 40160 грн. (а.с. 9-10). Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від всієї суми прострочених виконанням зобов`язань за кожен день прострочення. Пунктом 5.4 договору передбачено, що за кожен випадок порушення позичальником обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п.4.3.1 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування. Крім того, за умовами п. 5.5. кредитного договору за кожен випадок порушення позичальником обов`язків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6, цього договору, позичальник зобов`язаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Відповідно до п. 3.5.7. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник, відповідно зобов'язаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов'язань позичальника за цим договором, а також при настанні будь-якої з подій, перелічених нижче: невиконання позичальником зобов'язань перед банком за цим договором, порушення позичальником та/або третіми особами, які є поручителями чи майновими поручителями позичальника, будь-яких умов договорів, укладених в забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Ч. 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотеки - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 574 ЦК України). Відповідно до п. 1.3 даного договору іпотеки, за домовленістю сторін на момент укладення цього Договору предмет іпотеки оцінено в сумі 401600 грн. При цьому сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки іпотеко держатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду. Із змісту ч.1 ст.38 та ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» випливає, що суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому у рішенні суду має бути зазначено, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Так, умовами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважено перед іншими кредиторами іпотекодавця у випадку: невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання; у разі невиконання вимоги іпотеко держателя про дострокове виконання основного зобов`язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору чи цього договору; незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у разі: смерті іпотекодавця; коли іпотекодавцем порушено свої зобов`язання щодо збереження та/або страхування предмету іпотеки, будь-якого порушення іпотекодавцем умов цього договору або будь-якого порушення умов кредитного договору; в інших випадках передбачених цим договором та чинним законодавством (п.п.4.1 договору іпотеки). Як роз`яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). В п. 23 цієї ж Постанови роз`яснено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2013 р. відповідачам направлено вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, про дострокове повернення всієї суму кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до даної вимоги вимагається у тридцяти денний строк з моменту отримання вимоги достроково повернути всю заборгованість за кредитом в сумі 151201,74 грн. та 26019,26 грн. - заборгованість за відсотками. У разі невиконання вимог банку та не усунення порушень кредитного договору, зі спливом вказаного строку, банк розпочне стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором, а також вживе інших, передбачених укладеними договорами та чинним законодавством України, заходів захисту своїх прав та законних інтересів, в тому числі зверне стягнення на предмет іпотеки (а.с. 31-34). Відповідно до вимог ч.ч. 2 та 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачами не надано суду доказів щодо спростувань вимог позивача, в тому числі доказів, що ними виконуються зобов`язання по кредитному договору, договору іпотеки, а також доказів в спростування розміру наявної заборгованості за кредитним договором розрахованої позивачем. За таких обставин, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо дострокового стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Стосовно вимог позивача про стягнення суми штрафів за порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у цій частині суд вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. Однією з обов'язкових умов надання відповідачу кредиту згідно з п.2.1.4. Кредитного договору є страхування відповідачем або іншою особою (та надання Банку відповідних доказів такого страхування) за свій рахунок та на користь Банку (як вигодонабувача, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика) майна Позичальником на строк не менше одного року у страховика, схваленого Банком та надання Банку відповідних доказів такого страхування. Відповідно до п.4.3.1. кредитного договору відповідач зобов'язався протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договору страхування на умовах, попередньо погоджених з банком. При цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладені на новий строк, має бути не меншою ніж сума поточної заборгованості відповідача за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна) на момент укладання договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена договорі забезпечення. На підтвердження виконання умов цього пункту відповідач зобов'язаний до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, надавати банку, як вигодонабувачу, по одному оригінальному примірнику цих договорів страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів в повному обсязі за період, на який було поновлено дію договору страхування. Згідно з п.5.4. Кредитного договору за кожний випадок порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договору страхування, передбачених п.4.3.1 Кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу позивача на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту кредитного договору має бути укладений договір страхування. Доказів того, що відповідач уклав договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу( що є обов,язковою умовою видачі кредиту) позивачем суду не надано, оскільки копії договору страхування на підтвердження цих вимог суду не надано. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial