Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «Сенина», стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини зі сіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову в суд до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що 19.05.2015 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось, перестали розуміти один одного, втратили один до одного почуття любові та поваги, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також зазначає, що відповідач матеріально дочку не утримує. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу,зміну позивачем прізвища на дошлюбне та сплату аліментів у визначеному позивачем розмірі погоджується. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-СГ № 248990. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Сімейне життя в сторін не склалось, ведення спільного господарства припинено, втратили один до одного почуття любові та поваги. Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.\~\~\~\~ Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати та,

Outcome: approved