Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме: матеріальної шкоди в загальному розмірі 72 431, 11 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 01.05.2019 сталася сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Мерседес Бенц [NUMBER] 787 під керуванням [PERSON] та Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Вина [PERSON] у даній пригоді встановлена постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2019. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль був фізично знищений. Згідно звіту про оцінку вартість завданого позивачу матеріального збитку становить 171 681,11 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласників, позивач з метою відшкодування шкоди звернувся до МТСБУ та отримав страхове відшкодування в розмірі 102 000 грн. Водночас розмір страхової виплати недостатній для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, а тому решту суми в розмірі 69 681,11 грн. повинен відшкодувати відповідач. Окрім того підлягають відшкодуванню витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2 000 грн. та на евакуацію автомобіля в сумі 750 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані посиланням на те, що внаслідок потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду позивач та його дружина, яка перебувала на останніх місяцях вагітності, пережили значний стрес, в подальшому позивач змушений був витрачати час на поїздки до поліції, звернення до оцінювача та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Окрім того автомобіль позивач використовував для пересування по робочих питаннях, а відтак його втрата призвела до значних незручностей. Ухвалою від 13.01.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 18.05.2020. 18.05.2020 за клопотанням представника відповідача суд відклав розгляд справи на 24.09.2020. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідач в особі представника [PERSON] позов не визнав пославшись на те, що позивач не довів розмір завданої шкоди, оскільки залученим позивачем спеціалістом питання про визначення вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди взагалі не досліджувалось. Окрім того витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження були компенсовані МТСБУ, квитанція, надана на підтвердження витрат на евакуацію автомобіля, не містить необхідних реквізитів, а вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтверджуються жодними доказами. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 01.05.2019 приблизно в 00-25 год. у м. Києві на пр-ті П.Григоренка, 36 [PERSON] , керуючи автомобілем Мерседес Бенц Е400 СД1 GRN 787 , не слідкував за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з припаркованими автомобілями Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , Фольксваген Джетта, д.н.з. [NUMBER] , Тойота Королла, д.н.з. [NUMBER] , Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , Сітроен С4, д.н.з. [NUMBER] , БМВ, д.н.з. [NUMBER] , КІА СІД, д.н.з. [NUMBER] , ЗАЗ Ланос, д.н.з. [NUMBER] , Тойота HIGHLANDER, д.н.з [NUMBER] . Вищенаведені обставини встановлені постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2019 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили 29.07.2019 (а.с. 12-14, 15-18). Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності (а.с. 8). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно статті 9 Закону 1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а розпорядженням Національної комісії у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470 страхову суму збільшено до 100 000 грн. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону 1961-IV). Відповідно до статті 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Дана норма регламентує, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 41 Закону 1961-IV визначає підстави, за яких потерпіла особа вправі претендувати на відшкодування шкоди за рахунок централізованих страхових резервних фондів МТСБУ. Згідно підпункту а пункту 41.1. цієї норми МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано Звіт № 70/89.05.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 02.05.2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , становить 171 681,11 грн. (а.с. 19-37). Автотоварознавчим дослідженням встановлено, що ринкова вартість автомобіля Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , до його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді складає 171 681,11 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 370 893,30 грн. (932 998,77 грн. - без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу), а відтак відновлювальний ремонт транспортного засобу є технічно неможливим. Жодних обґрунтованих заперечень та доказів, які б спростовували висновки оцінювача, суду не надано, а тому суд вважає вказаний Звіт належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення. Окрім збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач також поніс витрати на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця в сумі 2 000 грн. (а.с. 11) та на оплату послуг з евакуації автомобіля в сумі 750 грн. (а.с. 9). Заперечення відповідача щодо безпідставності включення до розміру збитків витрат на оплату послуг з евакуації автомобіля суд відкидає, оскільки ступінь пошкодження автомобіля позивача дає достатні підстави вважати, що саме винні дії відповідача зумовили необхідність замовлення послуг евакуатора. Як установив суд, на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснило на користь позивача регламентну виплату в загальному розмірі 102 000 грн., що включає також витрати на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця в сумі 2 000 грн. Отже різниця між фактичним розміром завданої позивачу майнової шкоди та отриманою ним від МТСБУ регламентною виплатою становить 72 431,11 грн. (171 681,11+2 000+750)-102 000). Водночас суд ураховує, що незважаючи фізичне знищення належного позивачу транспортного засобу його залишки мають певну цінність, а відтак з огляду на законодавство та усталену судову практику право потерпілого на відшкодування в повному обсязі завданих збитків за рахунок заподіювача шкоди може бути реалізовано лише за умови передачі залишків автомобіля відповідачу після відшкодування ним збитків. Такої згоди позивач не надав, а тому суд визначає розмір належного йому з відповідача відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, зменшену на суму отриманої від МТСБУ регламентної виплати, та покладає в обґрунтування свого рішення виконаний на замовлення позивача та наданий МТСБУ на запит представника відповідача Звіт № 70/89.05.19 про утилізаційну вартість КТЗ від 02.05.2019, відповідно до якого утилізаційна вартість складників автомобіля Міцубісі Лансер, д.н.з. [NUMBER] , складає 39 533,01 грн. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 32 898,10 грн. (171 681,11+2 000+750)-(102 000+ 39 533,01). При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями статті 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань та переживань, зумовлених знищенням цінного майна, що призвело до змін у звичному способі його життя, оскільки він втратив можливість користуватися автомобілем і змушений був витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до поліції, оцінювача, МТСБУ, адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав. З урахуванням наведеного та великого розміру завданої позивачу матеріальної шкоди суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої йому моральної шкоди в сумі 10 000 грн. вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим. Вирішуючи відповідно до положень статті 141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач поніс витрати на сплату судового збору в загальному розмірі 1 536,80 грн., а ціна заявленого ним позову становила 82 431,11 грн. Оскільки позов задоволено на 42 898,10 грн., тобто на 52/100 частин (42 898,10х100/82 431,11), суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 799,14 грн. (1 536,83х52%). На підставі викладеного,

Outcome: partial