Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL2525 про надання останній кредиту в розмірі 15000 грн. За умовами договору [PERSON] мала регулярно сплачувати процентну ставку у розмірі 36% річних. Проте відповідач перестав вносити необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дало. Станом на 19 вересня 2013 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту 10 918,30 грн., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 4144,88 грн. У разі прострочення терміну сплати щомісячного платежу зобов'язаний сплатити підвищену процентну ставку у розмірі 108 %. Оскільки у встановлений строк [PERSON] кредит не погашала, виникла заборгованість по підвищених відсотках у розмірі 44 337,89 грн. У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору - 549,01 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 59 401,30 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що строки позовної давності ними не пропущені, оскільки дане зобов'язання припиняється його повним виконанням. Відповідачка порушила умови кредитного договору щодо внесення необхідних платежів. Тому просила суд задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Суду подав письмові заперечення. Вказав, що поданий меморіальний ордер на видачу кредиту не є належним доказом, бо вказаний невірно кредитор. Просив суд відмовити в задоволенні позову через як через необґрунтованість позовних вимог, так і з підстав пропуску строку позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL2525. За цим договором [PERSON] отримала кредит в розмірі 15000 грн., сума була перерахована [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, меморіальним ордером від 19 жовтня 2007 року (а.с. 16). Відповідно до додатків 1 та 2 зазначеного договору кредит був виданий на строк до 15 жовтня 2010 року. Доводи представника відповідача щодо даний ордер є неналежним доказом отримання кредиту, суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що після отримання кредиту [PERSON] протягом певного строку виконувала взяті зобов'язання щодо повернення кредиту. Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів (протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Відповідно до п.1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». З поданої суду копії паспорта серія [NUMBER], виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 06 липня 2010 року, вбачається, що відповідачка змінила прізвище на [PERSON]. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до додатків 1 та 2 кредитного договору [PERSON] була зобов'язана не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати щомісячні платежі у розмірі 684 грн. 96 коп. (останній місяць - 684 грн. 77 коп.). У разі прострочення терміну сплати щомісячного платежу зобов'язаний сплатити підвищену процентну ставку у розмірі 108 %. Пунктами 1.1, 1.6, 5.3, 7.2.1, 9.1 кредитного договору передбачено зобов'язання відповідача погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобов'язання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках та підвищених відсотках в повному обсязі. З наданих представником позивача та наданими суду документів, встановлено, що [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом, а саме останній раз погашення кредиту здійснювалось у січні 2009 року. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Станом на 19 вересня 2013 року за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 59 401грн. 30 коп. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір укладався на строк до 15 жовтня 2010 року (а.с. 13), останній раз проплати по договору відповідачка здійснила у січні 2009 року (а.с. 22-23). Позовна заява про стягнення заборгованості за даним кредитним договором надійшла до суду 30 жовтня 2013 року, а через пошту направлена позовна заява - 24 жовтня 2013 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.31). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач знав та міг дізнатись про існування заборгованості по кредитному договору з січня 2009 року та на час закінчення дії кредитного договору. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про існування заборгованості, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: dismissed