Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-14 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 02.07.2011 року між позивачем та ВАТ «Артемівське автотранспортне підприємство 11406» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля ЛАЗ 695, держаний реєстраційний номер [NUMBER]. 11 вересня 2011 року у м. Артемівську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача та автомобіля Hyundai Getz, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON], в результаті якої вказаний автомобіль було пошкоджено, що підтверджується довідкою ДАЇ. Вина відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків, встановлена і підтверджується постановою Артемівського міськрайонного суду від 20.12.2011 року. В порушенням вимог ст. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ні ВАТ «АТП 11406», ні [PERSON] про настання ДТП позивача не повідомили. Позивачем [PERSON] на підставі його заяви було сплачено вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля в сумі 3966,28 грн., що підтверджується страховим актом від 30.03.2012 року та платіжним дорученням від 30.03.2012 року № 3804. Просив стягнути в порядку регресу з [PERSON] зазначену суму та понесені судові витрати (а.с. 1-3). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 87-88). Позивач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Посилається на те, що судом безпідставно не прийняті до уваги докази, які були надані СК, рішення суду винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с. 97-100). В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений телефонограмою. Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, не надано доказів, що [PERSON] було збережено транспортний засіб за період з 09.10.2011 року по 05.12.2011 року у тому вигляді, як було встановлено протоколом ДАЇ. Не надано копію рішення суду про виплату відшкодування та розрахунок суми. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Встановлено, що 02.07.2011 року між позивачем та ВАТ «Артемівське автотранспортне підприємство 11406» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля ЛАЗ 695, держаний реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії договору до 01.10.2011 року (а.с. 7). 11 вересня 2011 року у м. Артемівську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача та автомобіля Hyundai Getz, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON], в результаті якої вказаний автомобіль було пошкоджено, що підтверджується довідкою ДАЇ (а.с. 12). Вина відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків, встановлена і підтверджується постановою Артемівського міськрайонного суду від 20.12.2011 року, яка є чинною (а.с. 15). Позивачем потерпілому [PERSON] на підставі його заяви було сплачено вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля в сумі 3966,28 грн., що підтверджується страховим актом від 30.03.2012 року та платіжним дорученням від 30.03.2012 року № 3804 (а.с. 8, 14-35). Відповідно до вимог п. 33.1.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до абз. ґ п.п. 38.1. Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Аналогічне право страховика передбачено ст. 993 ЦК України. Доводи позивача про те, що ні страхувальник, ні водій забезпеченого транспортного засобу не повідомили позивача про страховий випадок, не спростовані. Як зазначалося вище факт визнання позивачем події ДТП від 10.09.2011 року страховим випадком та виплата ним потерпілому на відшкодування шкоди 3966,28 грн. матеріалами справи доведена. Критичне ставлення суду першої інстанції до розміру страхового відшкодування, встановленого актом автотоварознавчого обстеження від 06.12.2011 року, є безпідставним, оскільки товарознавче дослідження проведено відповідно до вимог ст.ст. 22, 29, 34 Закону. Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до приписів п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 351,20 грн. (а.с. 6, 112).

Outcome: approved