Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту в частині позовних вимог про виключення записів про обтяження було залишено без розгляду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.02.1999 року по 14.03.2009 року. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.08.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ? частини всього заробітку щомісячно та 10.08.2010 року видано виконавчий лист № 2-3910. 26.08.2010 року ВДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 21001628 по виконанню вищевказаного виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів, однак, позивач не отримує аліменти у зв`язку зі зліснимухиленням відповідача від їх сплати. Станом на 01.09.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 21.07.2010 року по 01.09.2014 року становила 31171,18 грн.. В зв`язку з невиплатою аліментів, позивач змушена була звернутися до суду про стягнення з відповідача заборгоаності по сплаті аліментів та неустойки. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02.03.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 20.10.2010 року по 10.09.2014 року в сумі 209644,91 грн.. Відповідачу належала ? частина гаражного боксу під [ADDRESS]. Позивач звернулася до суду про переведення на неї прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку та визнання за нею права власності на ? частину вищевказаного гаражного боксу. Було визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаражного боксу під [ADDRESS]. 16.11.2015 року державний реєстратор на нерухоме майно прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки, згідно пошуку в ДРРПНМ наявне обтяження на гр. [PERSON] за № 10579130. Вказане обтяження було зареєстровано на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції від 07.12.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконанню вконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача. Згідно постанови, арешт було накладено на все майно відповідача, в тому числі і на частину гаражного боксу, яка раніше належала останньому і право власності на яку визнано за позивачем. Тому, позивач просила суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, належного на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року [PERSON], а саме: ? частина гаражного боксу під [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав листа, у якому просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Сдом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року було визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаражного боксу під [ADDRESS]. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси (ст. 14 ЦПК України). 16 листопада 2015 року рішенніям державного реєстратора прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки: ?, на гараж, шо розташований [ADDRESS] за суб`єктом: [PERSON]. Оскільки як зазначено уданому рішенні, документи, подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 07.12.2010 року на підставі виконавчого листа виданого Коростенським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та було заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику лише в межах суми боргу. У судовому засіданні було встановлено, що відповідного до Інформаційної довідки з Реєстру права власності на нерухоме майно від 18.11.2015 року, на невизначене майно, все майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 07.12.2010 року, ВДВС Коростенського МРУЮ. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року право власності на ? частину гаражного боксу під [ADDRESS] належить позивачу, а тому позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Outcome: approved