Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вище вказаним позовом, який ухвалою вказаного суду від 11.01.2018 року за підсудністю передано для розгляду Першотравневому районному суду м.Чернівці. В обґрунтування свої вимог [PERSON] посилалась на те, що 27.04.2017 року між нею та відповідачем в особі генерального директора [PERSON] було укладено договір 1 МИХ про надання послуг. За умовами вказаного договору відповідач взяв на себе зобовязання надавати їй допомогу, в тому числі юридичну, щодо вирішення будь-яких питань, які виникають в період дії договору та стосуються протиправного позбавлення її права власності на будинковолодіння за адресою вул. Гагаріна, 5 с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області. Вказувала на те, що на виконання своєї частини зазначеного договору, вона сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн. в якості оплати послуг, разом з тим відповідач своєї частини домовленості не виконав та жодних послуг, обумовлених договором не надав. Крім того, зазначала, що відповідач діяв не в її інтересах, як було зазначено у договорі, а в інтересах її сусідки на прізвище «Флюндра», внаслідок чого майно, яке вона вважає своєю власністю, було переоформлено на вказану сусідку. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила розірвати укладений між нею та відповідачем 27.04.2017 року договір 1 МИХ про надання послуг, стягнути з відповідача на ї користь 10000 грн., що були сплачені на виконання вказаного договору, а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Вказувала на те, що у неї тривалий час існують проблеми з приводу будинковолодіння за адресою вул. Гагаріна, 5 с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області. З метою вирішення проблем щодо юридичного оформлення права власності на майно, яке вона вважає своєю власністю, вона неодноразово зверталась до різних знавців в галузі права, а також в прокуратуру та до суду, проте вирішити проблему не вдавалось, а тому вона звернулась до відповідача. При укладенні оспорюваного договору, [PERSON] запевнила її в тому, що допоможе вирішити усі проблеми з будинковлодінням, у звязку з чим вона оформила на її імя довіреність, яку в подальшому скасувала, дізнавшись про те, що відповідач своїх зобовязань за договором не виконує, а навпаки діє в інтересах її опонентів. Справа слухалась у відсутності відповідача, представник якого не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем знаходження відповідно до даних зазначених в оспорюваному договорі, а також у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Про причини своєї неявки представник відповідача суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності представника відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір 1МИХ, відповідно до умов якого позивач доручила, а відповідач взяв на себе зобовязання надавати іншу соціальну допомогу в обсязі та на умовах передбачених договором, зокрема: надавати соціально-правовий захист, представляти інтереси позивача в суді, а також інших органах з правових питань, надавати консультаційно-правовий захист як допомогу, узагальнювати та аналізувати розгляд судових та інших справ, вирішувати усі спірні питання, які можуть виникати на час дії договору, інформування позивача про нове законодавство, проводити медійні заходи, стратегічно аналізувати обставини поновлення порушених прав позивача. Крім того, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що основними діями є консультування з соціально-правового захисту щодо виниклої спірної ситуації відносно журналістського розслідування по встановленню факту неправомірності позбавлення власності на будинковолодіння по вул. Гагаріна, 5 в с.Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області, оскільки з невідомих причин зявляється будинок володіння за адресою вул. Гагаріна, 5а. Відповідач взяв на себе зобовязання знайти обєктивно-компромісне вирішення даного питання в інтересах позивача (а/с 34-37). За змістом ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору, позивач зобовязувалась оформити відповідне доручення з метою забезпечення представнику відповідача повноважень для представництва в державних органах, зокрема в судах. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 13 червня 2017 року [PERSON] оформила на імя [PERSON] довіреність, яка була посвідчена секретарем виконавчого комітету Коровійської сільської ради Глибоцького району, Чернівецької області, проте 29.06.2017 року позивач скасувала вказану довіреність про що повідомила позивача через нотаріуса у відповідності до вимог ст.. 84 Закону України «Про нотаріат». Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610,611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, розірвання договору. Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, його порушенням є невиконання або неналежне виконання умов договору, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. З наданих позивачем в судовому засіданні доказів та її пояснень вбачається, що вона позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки будь-яких дій, що обумовлені договормо по відношенню будинковолодіння по вул. Гагаріна, 5 в с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області відповідачем в інтересах позивача вчинено не було та доказів протилежного матеріали справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави для розірвання укладеного між нею та відповідачем 27.04.2017 року договору, а саме невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, які стосуються надання позивачу послуг по вирішенню спірної ситуації щодо будинкволодінь по вул. Гагаріна, 5 та 5А в с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області, відносяться до істотних умов оспорювного правочину, а тому є такими, що дають підстави для розірвання вказаного договору. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.1 укладеного між сторонами договору, позивач зобовязувалась сплатити відповідачу грошову суму в розмірі 10000 грн. та згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 27.04.2017 року позивачем було сплачено обумовлену договором суму коштів в розмірі 10000 грн. (а/с 9). Згідно ч. 2,3,5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Враховуючи вище викладене, оцінюючі усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності з поясненнями [PERSON] в судовому засіданні, суд вважає, що вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 10000 грн. з відповідача у звязку з розірванням укладеного між ними договору 1МИХ від 27.04.2017 року підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved