Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

У грудні 2019 року до суду звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 25.06.2019 року її квартира була залита з вини мешканців квартири [ADDRESS] , внаслідок чого позивачу було завдано матеріальних збитків. У зв`язку з завданням матеріальної шкоди, позивач просить стягнути її з відповідача, а також стягнути судові витрати, у тому числі, вартість послуг з проведення незалежної оцінки. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.11.2005 року (а.с. 9). Відповідно до акту від 02.07.2019 року встановлено залиття квартири за адресою: [ADDRESS] . Ймовірною причиною залиття квартири [ADDRESS] стало пошкодження вхідного вентилю холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] того ж будинку (а.с. 32). Відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 16.01.2020 року (а.с. 41). Згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 10.10.2019 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 31 409,80 гривень (а.с. 21). Вартість послуг з проведення експертного дослідження становить 6 010 гривень, що підтверджується квитанцією від 04.10.2019 року (а.с. 35). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved