Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яке видано 24.12.2019 року на ім?я [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] право на спадкування нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі ст. 1261 ЦК України, за законом після смерті [PERSON] , визнаного померлим [INFO] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що 08.01.1990 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів батьку позивача [PERSON] - [PERSON] видано ордер на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2013 року [PERSON] оголошено померлим. 29.04.2014 року Другою київською державної нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 313/2014 щодо майна померлого [PERSON] . В подальшому позивачу стало відомо про видачу 24.12.2019 року свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] . Позивач вважає, що 24.12.2019 року свідоцтво на ім?я [PERSON] на одну другу частину спірної квартири видано протиправно, у зв?язку із чим просить визнати недійсним таке свідоцтво на підставі ст. 1301 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суд ум. Києва від 30.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. З?ясовано відсутність відзиву на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначає, що є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , на ім?я якого у 08.01.1990 року видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Відтак, позивач вважає, що його права, як спадкоємця, порушено [PERSON] , оскільки остання, на думку позивача, не мала жодного права на спадкування однієї другої частини спірної квартири. З матеріалів, наданих в розпорядження суду, вбачається, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів м. Києва № 1153 від 26.12.1989 року у зв?язку із проведенням капітального ремонту будинків [PERSON] надано жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] , що вбачається з архівного випису, виданого 21.06.2007 року Державним архівом м. Києва Київської міської державної адміністрації (а.с. 18). Крім того, при зверненні до суду з позовом, позивач зазначає, що є сином [PERSON] , якого рішенням суду оголошено померлим. Разом з тим, суд зазначає, що на підтвердження вказаних вище обставин, як щодо факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] , так і щодо факту смерті (оголошення померлим) [PERSON] , позивачем не надано суду жодних належних та достатніх доказів, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. Крім того, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б стверджували ту обставину, що спірна квартира [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , в тому числі на момент смерті (оголошення померлим) останнього, матеріали цивільної справи не містять. Натомість, матеріали цивільної справи містять копію спадкової справи, наданої Другою київською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 30.09.2020 року, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 35-98). З матеріалів зазначеної вище спадкової справи вбачається, що з 09.06.2000 року спірна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.06.2000 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. за реєстровим номером 1460 (а.с. 83,85). [INFO] [PERSON] помер. 24.12.2019 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу частину квартири [ADDRESS] , спадкоємцю [PERSON] - його дружині [PERSON] , [INFO] (а.с. 94). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом положень ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом в ході розгляду цивільної справи не здобуто жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б надавали суду підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.12.2019 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., на одну другу частину квартири [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] , [INFO] , як спадкоємиці першої черги щодо майна її померлого чоловіка [PERSON] . Так само, суд не знаходить передбачених законом підстав для визнання за [PERSON] права на спадкування нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі ст. 1261 ЦК України, за законом після смерті [PERSON] , визнаного померлим [INFO] , оскільки позивачем не доведено суду ані факту родинних зв?язків між ним та [PERSON] , ані належності спадкодавцю [PERSON] на момент смерті на праві власності спірної квартири [ADDRESS] . За встановлених судом обставин, суд находить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed