Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

\~ У грудні 2017 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання державного акту на право колективної власності на землю таким, що втратив чинність та встановлення факту належності земельних ділянок до земель державної форми власності сільськогосподарського призначення, посилаючись на неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на те, що 19.09.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області їй було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Дмитрівської сільської ради Лиманського району Одеської області у звязку з тим, що під час розгляду її клопотання щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області встановлено, що бажана земельна ділянка пропонується до відведення за рахунок земель колишньої колективної власності та реєстрація державного акту на право колективної власності на землю не скасована. Тому фактично, перебування земельної ділянки у колективній власності порушує її права. У звязку з тим, що відсутній механізм передачі земель колективної форми власності до державної та з метою реалізації свого права на землю, позивач вимушена звернутися до суду для вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП «ім.Мічуріна». В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надала до суду заяву, у якій підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі на підставі наявних матеріалів справи. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не зявився, проте надав до суду відзив на позов, та просив суд розглянути справу без його участі. У наданому відзові на позовну заяву представник відповідача зазначає, що за інформацією в Головному управлінні Держгеокадастру в Одеській області, на території Дмитрівської сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству (далі - КСП) «ім. Мічуріна» виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 13-02 від 31.07.1995, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 13-02 на загальну площу 2688,8 га. В 2000 році розроблена Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «ім. Мічуріна» Комінтернівського району Одеської області. Згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП «ім. Мічуріна» встановлено, що із загальної площі земель колективної власності 2708,8 га: ●земель колективної власності, що підлягають поділу 2708,8 га, земель колективної власності підлягають поділу 2368,6 га ріллі; ●землі, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно віднесено багаторічні насадження, сад, пасовища, дрібні ділянки ріллі, які підлягають залуженню 158,1 га; ●землі, що не підлягають паюванню віднесені: землі під виробничими будівлями і дворами, господарськими шляхами, ліси та інші лісо вкриті землі, вкриті заболочені землі (болото) 182,1 га. Згідно Книги записів реєстрації сертифікатів 260 особи отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). Відповідно до частини 3 статті 78 Земельного кодексу України від 25.10.2001 земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Тобто, на сьогоднішній день, право колективної власності не передбачено діючим законодавством. За нормами частини 4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України припинення юридичної особи чи смерть власника є підставою для припинення права власності. Враховуючи те, що при ліквідації підприємства відповідна державна реєстрація державного акту на право колективної власності на землю не скасована та на теперішній час відсутній механізм передачі земель колективної форми власності до державної, вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП «ім. Мічуріна» можливо лише у судовому порядку. Тому, в даному випадку, доцільно визнати таким, що втратив чинність державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 13-02 від 31.07.1995, в частині земель, які продовжують залишатися в колективній власності колишнього КСП «ім. Мічуріна» на території Дмитрівської сільської ради Лиманського району Одеської області. Представник відповідача - Лиманської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення сесії Дмитрівської сільської ради народних депутатів за № 12 від 17 лютого 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «ім.Мічуріна» видано державний акт на право колективної власності серії ОД-13-02, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 31 липня 1995 року. Отже, передані у 1995 році КСП ім.Мічуріна землі, належали на праві колективної власності громадянам, які на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю серії ОД 13-02 були членами цього підприємства та зазначені у додатку №1 до державного акту. Статтею 5 Земельного кодексу України, в редакції 1990 року передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За приписами пункту 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (1990 року) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства. Пунктом 17 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Тобто, з моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну частку (пай), державний акт на право колективної власності втрачає свою актуальність. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що припинення права колективної власності не впливає на можливість власників сертифікатів отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку та виділення в натурі на місцевості своїх часток (паїв) та не порушує їх прав. Вказана норма Закону свідчить також про те, що державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.Мічуріна серії ОД № 13-02 є формальним та не породжує правових наслідків. Відповідно до інформації наданої управлінням статистики у Лиманському районі (лист від 18.09.2017 року №18-17/361) у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій станом на 18 вересня 2017 року таке підприємство, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім.Мічуріна ліквідовано у звязку з визнанням її банкрутом. При цьому, субєктами права колективної власності на землю визначались, зокрема, колективні сільськогосподарські підприємства, а розпорядження земельними ділянками, що перебували у колективній власності громадян, здійснювалось за рішенням загальних зборів колективу співвласників. З аналізу цієї норми, а також положень Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 №1529/99, якими передбачено, зокрема, на основі колективних сільськогосподарських підприємств створення приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування) вбачається, що відносини права колективної власності на земельні ділянки припиняться з часу ліквідації відповідних субєктів права колективної власності на землю та не допускають правонаступництва. Відповідно до частини 4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Положеннями пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України встановлено, що припинення юридичної особи чи смерть власника є підставою для припинення права власності. За таких обставин, право колективної власності КСП «ім.Мічуріна» на земельні ділянки припинилось. Враховуючи, що при ліквідації підприємства відповідна державна реєстрація державного акта на право колективної форми власності на землю не скасована та на теперішній час відсутній законодавчий механізм передачі земель колективної форми власності до державної, вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП «ім.Мічуріна» можливо лише у судовому порядку. Статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Частинами 1 та 2 ст. 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно п.п. «г» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок комунальної власності. За приписами ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Згідно зі статтею 16 зазначеного Закону місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за: використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів. Таким чином, перебування земельної ділянки у колективній власності та відсутність правового механізму повернення земельної ділянки до державної форми власності, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі, ст.ст.15, 91, 346, 373 ЦК України, ст.ст.1, 5, 78, 84, 122, п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, \~п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» в редакції 2012 року,

Outcome: approved