Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що за наказом 16 січня 2011 року Арбузинського районного суду Миколаївської області з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2011 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідач аліменти не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості, яка нарахована державним виконавцем станом на 1 жовтня 2013 року у сумі 16794 грн. 37 к. Посилаючись на викладене, позивач прохала стягнути на її користь пеню у розмірі 9280 грн. 50 к. за прострочення строків виплати аліментів за період з січня 2013 року по 1 жовтня 2013 року, витрати на юридичні послуги у розмірі 850 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила суду, що у серпні 2013 року відповідачем було повністю погашену суму заборгованості за 2013 рік у розмірі 5829 грн. 51 к. Також відсутні докази про повідомлення відділом ДВС відповідача про наявність заборгованості по аліментам. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за наказом Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2011 року до досягнення дітьми повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення суду знаходиться на виконанні у відділі ДВС Арбузинського районного управління юстиції. Відповідно до довідки про нарахування заборгованості по аліментам заборгованість по аліментам станом на 1 жовтня 2013 року склала за період 1 січня 2013 року по 1 жовтня 2013 року 6246 грн. 72 к. Згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З наведеного випливає, що необхідними умовами для нарахування пені мають бути наявність заборгованості по сплаті аліментів та вина особи, яка повинна їх сплачувати. Заборгованість по сплаті аліментів, яка була нарахована по вищезазначеній довідці державного виконавця, боржником не оскаржувалася. Доводи представника відповідача про те, що відповідачем частково сплачено заборгованість по аліментам у розмірі 5829 грн. 51 к. не заслуговують уваги, поскільки як вбачається з листа відділу ДВС Арбузинського районного управління юстиції від 30 січня 2014 року за № 05-14/02-842 вказана сума була сплачена відповідачем 7 серпня 2013 року згідно квитанції та державним виконавцем була перерахована по виконавчих листах № 1401/1013/12 від 18.10.2012 року, виданих Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 1064 грн. 60 к. та неустойки у розмірі 3065 грн. 10 к. і по виконавчому листу № 1401/348/13-ц від 4.06.2013 року, виданому Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 1074 грн. 40 к. Дії державного виконавця щодо неправильного перерозподілу стягнутих сум відповідачем не оскаржувалися, також не оскаржувалися відповідачем винесені 14 серпня 2013 року державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження по вказаним вище виконавчим листам. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від обов'язку сплатити неустойки ним суду не надані. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не був повідомлений державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментам суд також не приймає до уваги, поскільки право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України не пов'язане з дотриманням державним виконавцем ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та строк її погашення з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів, сплачував їх нерегулярно та не у повному обсязі. Крім того, у матеріалах справи є копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, яким державним виконавцем направлявся відповідачу розрахунок заборгованості по аліментам, від отримання якого він відмовився. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом на отримання повідомлення від відділу ДВС по виконавчому провадженню. Судом встановлено, що відповідач є повнолітньою, працездатною, здоровою особою, маючою зареєстроване у встановленому порядку місце проживання. У запереченні відповідач не навів доказів того, що перебуває у скрутному матеріальному становищі ( не має житла, майна, роботи). Ним також не надано доказів, на підставі яких суд міг би зменшити розмір неустойки. За таких обставин суд вважає, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна бути нарахована і стягнута з відповідача у повному обсязі. У правових висновках, викладених в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи наведене і те, що відповідач не сплачує аліменти з січня 2013 року, пеню слід нарахувати за період з січня 2013 року по вересень 2013 року включно у вказаний вище спосіб, тобто: за січень 2013 року заборгованість 645.6 грн. х 1% х 242 пр. дні = 1562 грн. 35 к. за лютий 2013 року заборгованість 654.6 грн. х 1% х 214 пр. дні= 1400 грн. 84 к. за березень 2013 року заборгованість 645.6 грн. х 1% х 183 пр. дні = 1181 грн. 44 к. за квітень 2013 року заборгованість 670.92 грн. х 1% х 153 пр. дні = 1026 грн. 51 к. за травень 2013 заборгованість 726 грн. х 1% х 122 = 885 грн. 75 к. за червень 2013 року заборгованість 726 грн. х 1% х 92 =667 грн. 92 к. за липень 2013 року заборгованість 726 грн. х 1% х 61 = 442 грн. 86 к. за серпень 2013 року заборгованість 726 грн. х 1% х 30 = 217 грн. 80 к. Всього з відповідача підлягає стягненню 7385 грн. 47 к. як пені за несвоєчасну сплату аліментів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу, позивачем надано квитанцію від 24 жовтня 2013 року про сплату 850 грн. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною в сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З урахуванням часу участі адвоката у судовому засіданні - 18 хв. та розміру мінімальної заробітної плати у 2013 році - 1147 грн., у 2014 році - 1218 грн. оплата праці адвоката за участь у судовому засіданні складатиме 141 грн. 90 к., а з урахування того, що адвокатом була складена позовна заява, вартість послуг по складання якої визначена як 350 грн. умовами договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правову допомогу по справі у розмірі 491 грн. 90 к.

Outcome: partial