Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, після уточнення якого просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором кредиту № 935/6-332 від 05.12.2007 року в розмірі 53297,87 доларів США та 359213,82 коп.; стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором кредиту № 935/6-333 від 06.12.2007 року в розмірі 91891,31 доларів США. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що банком виконані взяті на себе зобовязання в повному обсязі кредитні кошти [PERSON] надані, проте боржником [PERSON] боргові зобовязання не виконуються, кредит не повертається, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яку банк просить стягнути з відповідача [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 935/6-333 від 06.12.2007 року в розмірі 91891 доларів США 31 цент, що еквівалентно 2332945 грн. 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У апеляційний скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неповне дослідження судом матеріалів справи, невірне встановлення фактів, що мають юридичне значення для вирішення справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року не зазначено жодного посилання на будь-які норми матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 935/6-332 від 05.12.2007 року, що є порушенням п. 1 ч. 3 ст. 215 ЦПК України. Тому апелянт вважає, що заборгованість за цим кредитним договором відповідно до вимог ст..ст. 526, 611, 626, 629, 1054 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому не можу бути предметом перегляду апеляційним судом. [PERSON] в апеляційний суд не з»явилась, про час і місце розгляду справи належним чином сповіщена, що підтверджується наявними у справі документальними доказами. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без [PERSON] за участю її представника [PERSON] Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Проте, оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 935/6-332 від 05.12.2007 року зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 935/6-332 від 05.12.2007 року, суд першої інстанції ухвалив безмотивне рішення та обмежився лише посиланням у резолютивній частині про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Перевіряючи аргументи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в оскаржуваній частині, апеляційним судом встановлено, що сторони перебували у цивільно-правових договірних правовідносинах. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частина 1ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. З матеріалів справи убачається, що 05 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 935/6-332, відповідно до умов якого банк надав позичальникові у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 28000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 30.11.2022 р. Згідно вказаного договору [PERSON] підтвердила, що ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були їй надані, про що свідчить її підпис. Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовувались і не заперечувались. Відтак, виходячи з презумпції правомірності правочину згідно до ст. 204 ЦК України, укладений між сторонами кредитний договір № 935/6-332 від 05.12.2007 року є чинним. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Факт отримання від ПАТ КБ „Укрсоцбанк грошових коштів [PERSON] не заперечувався Відповідно до п. 1.2 укладеного кредитного договору кредитні кошти надані на поточні потреби. Апеляційним судом встановлено, що пунктом 3.3.8 Договору передбачений обов»язок Позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. Пунктом 4.2 укладеного кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.14 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.15 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також пророчення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожен день прострочки, що діє у цей період. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 177316 грн. 00 коп. Як убачається з матеріалів справи, у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № 635/6-332 від 05.12.2007 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30 березня 2017 року складає: 47379,90 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 26576,29 доларів США; заборгованість за відсотками 26721,58 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 127300,50 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 217935,96 грн. Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України ніякими належними і допустимими документальними доказами не спростований. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Як встановлено апеляційним судом і не заперечувалось сторонами, на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2016 року [PERSON] була продана квартира № 46 по вул. Пухова в м. Чернігові за ціною 11200 доларів США, що становить 289956,00 грн. та які позивачем були зараховані на рахунок для погашення кредиту і спрямовані банком на погашення відсотків за кредитним договором № 635/6-332 від 05.12.2007 року, що підтверджується наявними у справі документальними доказами довідкою банку, договором купівлі-продажу, розрахунком заборгованості, які в апеляційному суді відповідачем не спростовані (а.с.138-139, 145-147, 212-218) Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась із заявою про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж по тілу кредиту було здійснено нею 05 грудня 2008 року, а отже у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом у березні 2009 року, а строк позовної давності сплинув у березні 2012 року. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У відповідності до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено апеляційним судом, останній платіж щодо погашення заборгованості по тілу кредиту [PERSON] здійснений 09 грудня 2008 року року, по відсоткам 01 квітня 2013 року згідно наданого розрахунку ПАТ «Укрсоцбанк». Ці обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовані. З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони перебувають у цивільно-правових договірних правовідносинах, банк виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором та надав кредитні кошти позичальникові. В порушення ст. ст. 526, 527 ЦК України та умов кредитного договору [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 березня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 47379,90 доларів США за кредитом та відсотками та 345236,46 грн. пені. Зазначені обставини не були зясовані і не досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. З огляду на викладене, зважаючи на межі апеляційної скарги та заявлені у суді першої інстанції позовні вимоги, апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором № 635/6-332 від 05.12.2007 року, а позов ПАТ «Укрсобанк» - частковому задоволенню. З [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 935/6-332 від 05 грудня 2007 року у розмірі 42097.87 доларів США, з яких: 26576.29 доларів США заборгованість за кредитом, 15521,18 доларів США заборгованість за відсотками, пеню у розмірі 127300,50 грн. за несвоєчасне повернення кредиту та пеню у розмірі 217623,72 грн. за несвоєчасне повернення відсотків станом на 30 березня 2017 року згідно наданому позивачем розрахунку. Оскільки апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню, то на його користь з [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 24897 грн. 16 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та 59405,86 грн. - за апеляційний розгляд справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial