Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В обґрунтування пред'явлених вимог зазначила, що 08.02.2003 перебувала з відповідачем у шлюбі зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька (актовий запис №60). Від шлюбу позивач і відповідач мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2016 у цивільній справі №757/42629/16-ц шлюб між подружжям розірвано. За час перебування сторін у шлюбі, відповідачем укладено договір міни нерухомого майна від 21.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Голій Л.І. та зареєстрований у книзі за №1082. Відповідно до умов даного договору, відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 1.4. договору вартість спірної квартири була оцінена у розмірі 1 075 360 грн. Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спірного майна у добровільному порядку а також те що на її утриманні знаходяться спільні з відповідачем неповнолітні діти, позивач просила у порядку ч. 3 ст. 70 СК України відступити від засад рівності часток подружжя у спірному майні та здійснити поділ шляхом виділення їй у власність квартири, яка виступає предметом спору у даній справі. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, пред'явлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала у повному обсязі та просила суд ухвалити рішення яким: виділити у власність позивача спірну квартиру. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, дослідивши матеріали справи та докази в сукупності позиціями сторін стосовну предмету судового дослідження, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 08.02.2003 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька (актовий запис №60), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Від шлюбу позивач і відповідач мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] народження та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7) Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2016 у цивільній справі №757/42629/16-ц шлюб між подружжям розірвано. Факт розірвання шлюбу підтверджується копією рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2016 у цивільній справі №757/42629/16-ц (а.с. 22). За період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачем укладено договір міни нерухомого майна від 21.10.2015, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Голій Л.І. та зареєстрований у книзі за №1082 (а.с. 9-10). Відповідно до умов даного договору, відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 1.4. договору вартість спірної квартири була оцінена у розмірі 1 075 360 грн. Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що вказані у п. 22 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК та 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється, об'єкт належить сторонам вже на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено та що не заперечувалось сторонами, подружжю на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Частинами 1 та 2 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розподілити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм закону дають підстави для висновку, що описані їх диспозиції свідчать про наявність двох способів поділу майна: позасудового та судового. При здійсненні поділу на основі домовленості між подружжям останні самостійно визначають засади такого поділу за взаємною згодою між собою у позасудовому порядку (ч. 2 ст. 69 СК України). В той же час, застосування положень ч. 1 ст. 71 СК України можливе тоді коли дружина та чоловік не домовилися про порядок такого поділу і лише в цьому випадку виникає право у одного із подружжя на звернення до суду із позовом про поділ майна у судовому порядку та вирішення відповідного спору судом. Згідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, норма наведеної статті СК України передбачає речево-правовий спосіб захисту права, який підлягає застосуванню у разі, коли сторони спору не досягли згоди стосовно поділу спірного майна, і при цьому має місце реальний спір, внаслідок якого інша сторона не може належним чином реалізувати своє право у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку відповідача. Між тим, позивач у своєму позові та й в ході розгляду справи не зазначила будь-яких обставин, які б свідчили про існування спору щодо поділу спільного майна подружжя, що у свою чергу свідчить про відсутність порушеного права позивача з боку відповідача. Додатковим підтвердженням зазначеної обставини є повне визнання позову відповідачем. З огляду на предмет та підстави пред'явленого позову, суд дійшов висновку що він підлягає залишенню без задоволення у зв'язку з його безпідставністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed