Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 лютого 1980 року в виконавчому комітеті Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1. Неповнолітніх дітей не мають. Протягом останніх двох років вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, їх спільне життя не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння . Вважає, що подальше спільне життя з дружиною і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам їх обох. Сімейні відносини остаточно розірвані і не можуть біти відновлені, оскільки відбувся стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляд справи , в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення в яких проти позову заперечує. Вказує, що з позивачем вони проживають по даний час, між ними не втрачено почуття взаємоповаги. (а.с.21-22). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача , всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явленим одним із подружжя. Згідно ст.. 12 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 лютого 1980 року в виконавчому комітеті Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1. Від цього шлюбу у подружжя вже діти повнолітні. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сім'я розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Спільне сімейне життя вони припинили. Між ними втрачено взаєморозуміння. Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Сторонами не порушується питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу. Майнових спорів між сторонами немає. Позивач не наполягає на стягненні понесених ним судових витрат з відповідача..

Outcome: approved