Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У грудні 2015\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що вона 26.01.2016\~р. знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~23). Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житла за адресою: [ADDRESS] (14, 15), що підтверджується свідоцтвом від 22.12.2004\~р. про право власності на житло, виданим Відділом з надання житлово-комунальних послуг Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, та двома свідоцтвами від 19.03.2016\~р. про право на спадщину за законом (а.\~с.\~3, 26, 27). Адреса зазначеного житла з 23.09.2009\~р. є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], що підтверджується довідкою від 10.09.2015\~р. №\~2 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7 та відомостями від 26.12.2015\~р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а.\~с.\~7, 11). На момент реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.11.2014\~р. у справі №\~274/5080/14-ц, яке набрало законної сили 01.12.2014\~р. (а.\~с.\~31). З довідки від 10.09.2015\~р. №\~2 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7 та показань свідка [PERSON], випливає, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласників цього житла (невістки) [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.11.2014\~р. у справі №\~274/5080/14-ц, яке набрало законної сили 01.12.2014\~р. (а.\~с.\~31). Таким чином [PERSON] перестала бути членом сім'ї (невісткою) [PERSON] та [PERSON]. Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки [PERSON] перестала бути членом сім'ї співвласників житла за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]., то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням цим житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто [PERSON] втратила право користування цим житлом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири). Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] під час допиту її як свідка дала показання про те, що вона як співвласник житла з адресою: [ADDRESS], підтримує позов, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд зазначає, що зняття [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS], на що посилається [PERSON] у запереченнях проти позову, не є підставою для відмови у визнанні її такою, що втратила право користування житлом за цією адресою, оскільки законодавство України не пов'язує виникнення та/або припинення такого права з реєстрацією/зняттям з реєстрації за адресою житла.

Outcome: approved