Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У грудні 2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2017 року у справі № 147/1382/16-ц було задоволено частково позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На день подачі позову про стягнення аліментів і на даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку матеріально утримувати дитини. За відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17 413,27 грн. Окрім того, відповідач [PERSON] питанням виховання та розвитку свого сина [PERSON] не займається вже більше двох років, участі у його житті взагалі не приймає. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . 12.02.2019р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено судове засідання. Ухвалою Тростянецького районного суду від 18.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.06.2019р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив не позбавляти його батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні представник третьої особи по суті справи зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення учасник справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO]. , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому районному управлінні юстиції у Вінницькій області (а.с.4). До складу сім`ї [PERSON] входить син [PERSON] , 2009 р.н. та син [PERSON] , 2015 р.н. (а.с.5). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.02.2017р. у справі № 147/1382/16-ц частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7,8). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 26.10.2018 р. №8499, виданої Тростянецьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області повідомляє, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17 413,27 грн. (а.с.10). Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Тростянецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] , [INFO]. , який проживає по [ADDRESS] , перебуває на обліку в КНП «Тростянецький РЦ ПМСД» у сімейного лікаря від народження. [PERSON] періодично лікується з приводу гострих респіраторних захворювань. Додаткових коштів на лікування на даний час не потребує. На огляд до сімейного лікаря дитина з`являється у супроводі матері або бабусі (а.с.14). У акті обстеження матеріально-побутових умов, складеним комісією у складі: інспектора Максимчак А.А., інспектора ВОС -Шевчук Н.В., інспектора по соціальному захисту населення - Клименко О.М., вказано, що [PERSON] проживає разом з дітьми, а саме: [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2015 р.н., а також батьками. Будинок, в якому проживає родина складається з 5 кімнат, коридора, веранди, ванної кімнати. Наявний природній газ та водопостачання. Жінка шлюб з батьком сина [PERSON] розірвала. Колишній чоловік аліменти не сплачує та зі слів матері, участі у вихованні сина [PERSON] не приймає. Сім`я забезпечена продуктами харчування, наявний одяг у дітей, іграшки. [PERSON] створила належні умови для проживання, розвитку та виховання дітей (а.с.15). Відповідно до довідки Тростянецького ДНЗ № 1 «Ясла-садок» батько [PERSON] , [PERSON] у вихованні сина участі не приймає (а.с.12). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо пояснили, що [PERSON] протягом трьох років, а саме після розлучення з позивачкою, не відвідував сина і не цікавився його життям та здоров`ям. Перешкоди у спілкуванні з дитиною, йому не чинились. Орган опіки та піклування Тростянецької РДА надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] , з якого слідує, що батько [PERSON] з громадянкою [PERSON] не проживає, вони розлучені з 2016 р., аліменти на утримання дитини не виплачує, тривалий час не надає згоди на реєстрацію сина за місцем проживання матері і дитини не прописує за своїм місцем проживання. З моменту розірвання шлюбу, батько [PERSON] не займається вихованням та розвитком сина, не цікавляться їх станом здоров`я, життям, фізичним, духовним та розумовим розвитком. [PERSON] не відвідує сина, не спілкується з ним, батьківські обов`язки відносно хлопчика не виконував і не виконує, е вживає заходів щодо забезпечення синові достатнього життєвого рівня, повноцінного всебічного розвитку та виховання. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Тростянецької райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст. 163 СК). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Позивач, як на підставу своїх вимог про задоволення позову, вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме заборгованість відповідача зі сплати аліментів та те, що відповідач не відвідує дитячий садок сина не цікавится його життям, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо нього, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини. Однак, з вказаним твердженням суд не погоджується у зв`язку з наступним. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 10, частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Окрім того, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги сам факт заперечення відповідачем позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у її вихованні, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком. Разом з тим, суд не вважає виправданою поведінку батька, яка проявляється у не відвідуванні дошкільного закладу, в якому перебуває його дитина, не спілкуванні з сином, вихователями чи колишньою дружиною щодо тих чи інших питань, які виникають в процесі розвитку, виховання та навчання, у необхідному обсязі. Також, в силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, суд не погоджується з рішенням органу опіки та піклування Тростянецької РДА щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки органом опіки та піклування належним чином не обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення [PERSON] від виховання сина [PERSON] та не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову слід відмовити. Однак, враховуючи протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] слід покласти на Орган опіки та піклування Тростянецької РДА. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ухвалою суду від 18.03.2019 р. була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи, що в задоволенні позову їй відмовлено, судовий збір слід компенсувати за рахунок Держави. Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed