Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], при цьому просили виділити позивачам кімнати площею 15 кв.м., та 16.1 кв.м., а відповідачу кімнату площею 10 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, туалет, ванну, коридор та балкон. Крім того, просили зобов»язати відповідача звільнити жилу кімнату площею 15 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказували, що позивачі та [PERSON] є членами сім»ї і співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира розташована на 9-му поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається із трьох жилих кімнат: 10,0 кв. м., 15,0 кв. м., та прохідної кімнати 16,1 кв. м., кухні - 6, 8 кв. м., ванної кімнати - 19, 9 кв. м., санвузла - 1,0 кв.м, коридору - 6, 8 кв. м, балкону - 6,0 кв.м., загальна площа квартири становить 57, 6 кв. м. Виходячи з жилої площі спірної квартири, яка становить 41,1 кв.м., кожен із співвласників має право володіти та користуватися жилою площею у розмірі 10,275 кв.м., що відповідає ? частині кожного із співвласників, однак відповідач самовільно зайняла жилу кімнату площею 15,0 кв.м., що має вихід через кімнату площею 16,1 кв.м., тобто фактично користується двома кімнатами. Крім того, кімната, якою користується відповідач перевищує на 4,73 кв.м. розміру площі якою має право користуватися відповідач. Відповідач не визнає права користування позивачами належними їм частинами майна та відмовляється добровільно звільнити займану кімнату. За таких обставин, просили про задоволення позову. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечувала добровільного вирішення сторонами питання щодо порядку користування житлом, при цьому наполягала на продовженні розгляду справи та ухваленні рішення. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила вказуючи про те, що вона добровільно звільнила кімнату площею 15,0 кв.м. і за згодою позивачів займає кімнату площею 10 кв.м., а тому на час розгляду справи в суді відсутній спір про право. Суд заслухавши представника позивачів, відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається що ? частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] в порядку спадкування за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 8), а решта квартири [ADDRESS] належить на прав спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 7). Зазначена квартира розташована на 9-му поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається із трьох жилих кімнат: 10,0 кв. м., 15,0 кв. м., та прохідної кімнати 16,1 кв. м., кухні - 6, 8 кв. м., ванної кімнати - 19, 9 кв. м., санвузла - 1,0 кв.м, коридору - 6, 8 кв. м, балкону - 6,0 кв.м., загальна площа квартири становить 57, 6 кв. м. Виходячи з жилої площі спірної квартири, яка становить 41,1 кв.м., кожен із співвласників має право на володіти та користуватися жилою площею у розмірі 10,275 кв.м.. У відповідності до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту вказаної статті вбачається, що обсяг прав кількох співвласників на один об»єкт не може бути більшим, ніж обсяг індивідуального (одного) прав власника на такий самий об»єкт. Однак обсяг прав співвласника спільного об»єкта не може бути адекватним обсягу індивідуального права власника на такий самий об»єкт, оскільки аналогічне право мають й інші співвласники. Згідно ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачі в обґрунтування своїх вимог вказують на порушення [PERSON] їх права користування власністю, оскільки остання самовільно зайняла в квартирі [ADDRESS] жилу кімнату площею 15,0 кв.м., яка перевищує на 4,73 кв.м. розмір площі якою має право користуватися відповідач. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте, позивачами даний факт жодними належними та допустимими доказами підтверджений не був. Судом встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] за спільним рішенням із іншими співвласниками квартири користується жилою кімнатою площею 10,0 кв.м., а кімнати на які претендують [PERSON], [PERSON], [PERSON] є вільними. В судовому засіданні представник позивачів підтвердила, що в квартирі [ADDRESS] між співвласниками встановлений певний порядок користування житлом, який відповідає їх домовленостям і влаштовує усіх співвласників, однак позивачі бажають розгляду справи по суті та винесення рішення. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. За ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту вказаної статті вбачається, що наявність права на звернення до суду повинна доводитися позивачем. Враховуючи наведене, суд вважає, що твердження позивачів про чинення [PERSON] перешкод у користуванні жилою кімнатою площею 15,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] безпідставні та надумані. За таких обставин, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 319, 369, ЦК України,

Outcome: dismissed