Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що зазначена квартира перебуває у комунальній власності. В жовтні 1983 року на підставі обмінного ордеру № 3201 від 28.10.1983 року, виданого Бюро по обміну житлової площі виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів вона разом зі своєю сім`єю (чоловіком, дочкою та сином - відповідачем по справі) вселилася до зазначеної квартири. Згідно з довідкою про склад сім`ї у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: вона [PERSON] , її дочка [PERSON] та син [PERSON] . Однак останній за вказаною адресою не проживає з 2004 року без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, не бере участь в утриманні житла, підтриманні його в належному стані, його особистих речей в квартирі немає. Перешкоди в користуванні житловим приміщенням йому ні вона, ні її дочка не чинять. Причиною виїзду відповідача зі спірної квартири стало його бажання у 2004 році створити свою сім`ю. Для відповідача була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] . Внаслідок реєстрації відповідача в спірній квартирі вимушена оплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, у зв`язку з чим звертається з цим позовом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 5 травня 2020 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримала та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, свій відзив на позов не надав. При цьому позивачем була подана до суду заява [PERSON] про розгляд справи в його відсутність. Між тим, суд не бере таку заяву до уваги, оскільки вона особисто до суду відповідачем не була подана, тобто в суду відсутні достовірні дані щодо складення відповідачем такої заяви та його волевиявлення. Поряд із тим, оскільки відповідач неодноразово викликався в судове засідання, ним не поданий відзив на позов, особисто до суду заяву по розгляд справи в його відсутність відповідач не подавав, хоча обізнаний про розгляд справи, судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмові пояснення по суті справи, в яких також просить позов задовольнити, зазначила, що відповідач дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2004 року, забезпечений власним житлом, в якому проживає зі своєю сім`єю. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні, комунальні послуги не сплачує. Перешкоди в користуванні квартирою йому ніхто не створює. Третя особа - Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про час і місце розгляду справи було повідомлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, відповідач у квартирі не мешкає приблизно 10 років, раніше відповідач інколи приходив, 2-3 роки його не бачить. Суд,\~з`ясувавши\~всі обставини\~справи та\~перевіривши їх\~доказами,\~приходить до\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що з 1983 року позивач [PERSON] разом із сім`єю проживає та є основним наймачем квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат. Зазначена квартира перебуває в комунальній власності. З матеріалів справи вбачається, що в даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Між тим, згідно з долученими до позовної заяви копіями актів, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає понад десяти років. Як стверджує позивач, відповідач фактично проживає в іншому належному їй житлі. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Суд вважає доведеним у судовому засіданні, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців. Доказів про наявність поважних причин непроживання в цій квартирі відповідач суду не надав. Як зазначено позивачем, відповідач має інше місце проживання. Враховуючи наведене, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved