Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У вересні 2020 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру, виданого виконавчим комітетом Вільнянської міської ради. Разом з нею вселився її колишній чоловік, [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.06.2020. З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням з метою захисту своїх житлових прав. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позову наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] та проживає в ній з 2011 року. Разом з нею вселився її колишній чоловік, [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає з червня 2019 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 20 серпня 2020 року № 118. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.06.2020 у справі №314/1833/20. Відповідно до довідки Вільнянської міської ради № 1738 від 17.08.2020 [PERSON] має склад сім`ї :син [PERSON] , чоловік [PERSON] . За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. З урахуванням зазначеного, права на житло позивача, який має стійкі зв`язки з ним, проживає у ньому з 2011 року, підлягають захисту у спосіб визначених у позовній заяві. Відповідно до ст.73 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки відповідач за зазначеною адресою не проживає, останній у письмовій заяві визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що останній втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою:квартира [ADDRESS] . Враховуючи, що позивач не наполягав на стягненні судового збору , слід судовий збір віднести на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved