Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини [NUMBER] на його користь 1\~500\~000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він є сином [PERSON] . 23 березня 2017 року близько 02 год. 40 хв. на технічній території арсеналу військової частини [NUMBER] у м. Балаклія Харківської області відбулися вибухи\~боєприпасів. Під час вибухів боєприпасів на території військової частини [NUMBER] внаслідок дії вибухової хвилі [PERSON] придавило деформованими уламками дверного короба з дверима у квартирі [ADDRESS] за місцем її проживання, чим було завдано їй тяжку сполучену травму тулубу та голови, що призвела до її смерті. За фактами вибухів на території арсеналу та смерті його матері внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим відділом управління Служби безпеки України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220172200000000104 за ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, та ст. 113 КК України диверсія. Труп матері [PERSON] за місцем її проживання він виявив вранці 24 березня 2017 року, за його викликом приїхала слідчо-оперативна група та здійснила огляд місця події. Згідно судово-медичних даних, встановлених під час проведення судово-медичної експертизи трупа №52-БЛт/17 від 17.05.2017 року та комісійної судово-медичної експертизи №501-КБ/2017 від 05.01.2018 року при проведенні досудового розслідування при дослідженні трупа [PERSON] встановлені наступні тілесні ушкодження: -голови: крововиливи в м`які тканини у тім`яно-скроневій ділянці ліворуч, множинні переломи основи черепа, крововилив під тверду мозкову оболонку та в м`які мозкові оболонки головного мозку, забійні рани в проекції правого соскоподібного відростка, лівої надбрівної дуги, крововиливів в сполучено-тканинну оболонку лівого ока, синці в навколоочній та скроневій ділянці ліворуч; -тулубу: переломи 3-10 ребер ліворуч, перелом 6 ребра праворуч, забій-розриви легенів; -кінцівок: садна обох кистей, садна та синці в проекції колінних суглобів та стоп. Ці ушкодження виникли від дії тупих предметів за механізмом тиску-удару. Таким предметом міг бути й дверний короб із дверима. Причиною смерті [PERSON] стала тяжка сполучена травма голови і тулубу. Згідно висновку експертів-вибухотехніків №29/2018 від 18.04.2018 року зафіксовані на місці події руйнування і тілесні ушкодження [PERSON] ймовірно є результатом дії вибухового пристрою (боєприпасів). На адвокатський запит Військова частина [NUMBER] повідомила, що боєприпаси, які зберігалися на території військової частини [NUMBER] станом на 23.03.2017 року, були обліковані у військовій частині [NUMBER] відповідно до наказу МО України №690 від 24.12.2010 року та перебували на відповідальному зберіганні військової частини. Позивачем на адресу Міністерства оборони України надсилався лист щодо добровільного відшкодування Міністерством оборони України на його користь, у тому числі моральної шкоди, завданої смертю матері. Ним отримано відповідь Міністерства оборони України (лист від 26.07.2018 року вих. №342/6675) про відмову у добровільному відшкодуванні завданої йому моральної шкоди. Також позивач зазначив, що технічна територія військової частини [NUMBER] , де 23.03.2017 року сталася пожежа, яка призвела до вибухів боєприпасів, знаходиться поруч з житловими будинками. Міністерство оборони України не вживало заходів, які б убезпечили населення від дії негативних факторів джерела підвищеної небезпеки - боєприпасів, що зберігалися на території зазначеної військової частини, яка підпорядкована Міністерству оборони України. Позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку зі\~смертю матері.\~Загибель матері - [PERSON] стала найтрагічнішою подією його життя, внаслідок смерті матері він відчуває біль втрати, позбавлений материнської любові та моральної підтримки, порушені його родинні стосунки - відсутня можливість переживати разом важливі події життя, святкувати родинні свята. Крім цього, у нього виникли відчуття безпорадності та комплекс провини, внаслідок того, що в момент трагічних подій він знаходився в іншому місті та не зміг убезпечити життя матері та врятувати її. Також в його свідомості назавжди відкарбувалася картина, побачена ним, коли він знайшов труп матері. Він відчуває глибокі страждання, коли пригадує це, та усвідомлює, які фізичні та моральні страждання переживала його мати в останні моменти свого житття. Посилаючись на ч.2 ст.1167 ЦК України, позивач зазначає, що моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Діяльність Військової частини [NUMBER] зі зберігання бойових припасів має ознаки джерела підвищеної небезпеки. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройними Силами України, здійснює управління військовим майном (зокрема, бойовими припасами), у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами, приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ. Військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління. Тому позивач вважає, що Міністерство оборони України та військова частина [NUMBER] мають нести солідарну відповідальність перед ним за завдану моральну шкоду. Ухвалою від 25.09.2018 року позовну заяву було прийнто до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 18.10.2018 року від військової частини [NUMBER] до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив повністю відмовити в задовленні позовної заяви. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, посилався на їх безпідставність. Зазначив, що за фактом пожежі 23.03.2017 року на території військової частини [NUMBER] триває досудове розслідування, яке проводиться слідчим відділом управління Служби безпеки України в Харківській області у кримінальному провадженні № 22017220000000104 за ознаками злочину передбаченого ст.113 КК України - диверсія. У зазначеному кримінальному провадженні позивач є потерпілим. На даний час не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями посадовими особами військової частини [NUMBER] вимог керівних документів в обладнанні складу та виникненням пожежі з подальшим детонуванням боєприпасів, не встановлені обставини виникнення самої пожежі на складі боєприпасів. Вплив непереборної сили, яку неможливо було відвернути посадовими особами частини, і яка стала причиною виникнення пожежі та спричинила подальше детонування боєприпасів, є обставиною, що звільняє від відповідальності військову частину [NUMBER] за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Під час досудового розслідування кримінального провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України підлягають встановленню, зокрема, причини виникнення пожежі та подальшої детонації боєприпасів, розмір майнової шкоди, яка заподіяна фізичним та юридичним особам внаслідок вчинення злочину, що призвів до пожежі, і детонації боєприпасів на складі. Таким чином, об`єктивно достовірне з`ясування обставин та причин виникнення подій, внаслідок яких позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, покладено на органи досудового розслідування. Будь-які відомості про причинно-наслідковий зв`язок між вибухами під час надзвичайної події та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, що призвели до смерті громадянки [PERSON] , відсутні. Відшкодування шкоди, заподіяної диверсією, має здійснюватися особами, визнаними судом винуватими у вчиненні диверсії. У разі невстановлення винної особи під час розслідування кримінального провадження № 22017220000000104, шкода, завдана смертю, внаслідок цього злочину, повинна відшкодовуватися державою. Військова частина [NUMBER] не володіє, не користується та не розпоряджається боєприпасами, а лише обліковує вказане майно та зберігає його на своїй території, самостійно не може здійснювати будь які дії по переміщенню боєприпасів або здійснювати зміни умов зберігання вказаного майна. Це майно належить державі. Тому Військова частина [NUMBER] не є належним відповідачем у справі. Позивачем не обґрунтовано вимоги щодо розміру моральної шкоди, не надано розрахунку розміру відшкодування. 23.03.2017 року у м. Балаклія Харківської області відбулася надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня. Сили та засоби військової частини [NUMBER] були залучені до евакуації людей. Військовослужбовці військової частини [NUMBER] здійснювали поквартирний обхід будинків по вул. Арсенальній з метою евакуації осіб з інвалідністю та людей, які не можуть самостійно пересуватися. Під час обходу будинку [ADDRESS] . Арсенальній військовослужбовці виявили [PERSON] , яка була у себе в квартирі. Військовослужбовці запропонували евакуювати її до збірного евакуаційного пункту, однак вона категорично відмовилась від евакуації. Про факт відмови нею була складена та надана військовослужбовцям розписка. Тобто [PERSON] не здійснила самостійну евакуацію, а також відмовилася від надання допомоги в евакуації. При цьому вона була проінформована про надзвичайну ситуацію, яка розвивалася поруч з її будинком, та про необхідність евакуації, і мала достатньо часу для усвідомлення обстановки, яка склалася внаслідок надзвичайної події, наслідків її розвитку та прийняття рішення про евакуацію (а.с.69-72). 11.12.2018 року представником Міністерства оборони України було подано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив повністю відмовити у задовленні позовних вимог. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, оскільки на час виникнення надзвичайної події не володіло джерелом підвищеної небезпеки на підставі речового права. Джерелом підвищеної небезпеки у виді боєприпасів на праві оперативного управління володіла військова частина [NUMBER] . Позивачем не надано доказів наявності конкретних неправомірних рішень, дій або бездіяльності Мінстерства оборони України, які б були причиною заподіяння йому моральної шкоди. Проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ст. 113 КК України диверсія за фактом подій 23.03.2017 року, про підозру жодній особі не повідомлено. Тому вирішення питання щодо осіб, які мають бути відповідачами за позовом про відшкодування [PERSON] моральної шкоди, відповідач вважає передчасним (а.с. 89-95). Ухвалою від 11.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивача зазначив, що посилання відповідачів на наявність обставин непереборної сили є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами. Посилання військової частини [NUMBER] на відмову [PERSON] від евакуації не відповідають дійсності. [PERSON] не була внесена до списків осіб, які підлягали евакуації. Вона не могла вийти з квартири, оскільки заклинило замок вхідних дверей, тому вона чекала приїзду [PERSON] . Протиправність дій відповідачів полягає у незабезпеченні техногенної та пожежної безпеки арсеналу. Розмір завданої позивачу моральної шкоди визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості. Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві на позов. Зазначив, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у даній справі. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки\~жодного порушення Міністерством оборони України законодавчо покладених на нього повноважень, жодних протиправних діянь з боку Міністерства оборони України позивачем не доведено. Представник військової частини [NUMBER] \~заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що на за фактом пожежі 23.03.2017 року на території військової частини [NUMBER] продовжується досудове розслідування в межах кримінального провадження СВ УСБ України в Харківській області №22017220000000104 за ознаками злочину, передбаченого ст.113 КК України «Диверсія». На даний час не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями посадовими особами військової частини [NUMBER] вимог керівних документів в обладнанні складу та виникненням пожежі з подальшим\~детонуванням боєприпасів, не встановлені обставини виникнення самої пожежі\~на складі боєприпасів. Вплив непереборної сили, яку не можливо було відвернути\~посадовими особами частини, і яка стала причиною виникнення пожежі та\~спричинила подальше детонування боєприпасів, є обставиною, що звільняє від відповідальності військову частину [NUMBER] за шкоду заподіяною джерелом підвищеної небезпеки. Під час розслідування кримінального провадження відповідно до вимог КПК України серед іншого підлягає встановленню причини виникнення пожежі та подальшої детонації боєприпасів, розмір майнової шкоди, яка заподіяна фізичним та юридичним особам внаслідок вчинення злочину, що призвів до пожежі і детонації боєприпасів на складі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів - Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] , показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України) у м. Балаклія Харківської області почалася пожежа, яка призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів\~боєприпасів. Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету\~Міністрів України від 24.03.2004 р. №368 «Про порядок класифікації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру за їх рівнями» (пунктів 4.4. та 9), рішенням засідання регіональної\~комісії з питань ТЕБ та НС Харківської облдержадміністрації\~протокол №4 від 23.03.2017 року класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру (код НС 10260 - НС унаслідок пожежі, вибуху на арсеналі, складі боєприпасів або іншому об`єкті військової\~призначеності) регіонального рівня. 24.03.2017 року у [ADDRESS] за місцем проживання виявлено труп [PERSON] , яку внаслідок вибухової хвилі під час вибуху снаряду на військовій частині [NUMBER] придавлено деформованими уламками дверного коробу з дверима, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.03.2017 року (а.с. 10). Згідно судово-медичної експертизи трупа №52-БЛт/17 від 17.05.2017 року та комісійної судово-медичної експертизи №501-КБ/2017 від 05.01.2018 року при здійсненні досудового розслідування при дослідженні трупа [PERSON] встановлені наступні тілесні ушкодження: -голови: крововиливи в м`які тканини у тім`яно-скроневій ділянці ліворуч, множинні переломи основи черепа, крововилив під тверду мозкову оболонку та в м`які мозкові оболонки головного мозку, забійні рани в проекції правого соскоподібного відростка, лівої надбрівної дуги, крововиливів в сполучено-тканинну оболонку лівого ока, синці в навколоочній та скроневій ділянці ліворуч; -тулубу: переломи 3-10 ребер ліворуч, перелом 6 ребра праворуч, забій-розриви легенів; -кінцівок: садна обох кистей, садна та синці в проекції колінних суглобів та стоп. Ці ушкодження виникли від дії тупих предметів за механізмом тиску-удару. Таким предметом міг бути й дверний короб із дверима. Причиною смерті [PERSON] стала тяжка сполучена травма голови і тулубу (а.с.20-35). Згідно висновку експертів вибухотехніків №29/2018 від 18.04.2018 року зафіксовані на місці події руйнування і тілесні ушкодження [PERSON] ймовірно є результатом дії вибухового пристрою (боєприпасів) (а.с.36-39). Датою смерті [PERSON] згідно свідоцтва про смерть є [INFO] , місцем смерті м. Балаклія Харківської області (а.с. 19). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 7). Відповідно до ч.2 ст.1168 Цивільного кодексу України,\~моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим),\~а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної\~шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При\~визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,\~органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю\~фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до\~Конституції України покладаються оборона України, захист її\~суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»). Право Міноборони щодо управління військовим майном, яке (військове майно) закріплене і зберігалось у військовій частині [NUMBER] , не є речовим правом у розумінні частини 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, а є лише управлінською функцією Міністерства як центрального органу управління, оскільки у зазначеній нормі йдеться саме про безпосереднє фактичне володіння джерелом підвищеної небезпеки на відповідній правовій підставі, тобто мова йде про володіння як складову речового права у розумінні Цивільного та Господарського кодексів України. Частиною першою статті 133 Господарського кодексу України визначено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. За змістом ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням (як у даному випадку) або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» встановлено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать,\~зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси. Згідно статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у\~Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими\~частинами\~Збройних Сил України на праві, оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. В свою чергу, частиною першою статті 137 Господарського кодексу України визначено, що правом оперативного управління визнається речове право\~суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном,\~закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Боєприпаси, внаслідок вибуху яких заподіяна моральна шкода позивачу, зберігалися на території військової частини [NUMBER] , були обліковані, знаходились на відповідальному зберіганні військової частини [NUMBER] та були закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління (а.с. 42, 99). Тобто, джерелом підвищеної небезпеки у виді зазначених боєприпасів володіла на на праві оперативного управління військова частина [NUMBER] , яка зареєстрована як юридична особа та як суб`єкт господарської діяльності (а.с. 100-102). Відповідно до частини 1 ст.3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» військова частина утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, веде відокремлене господарство, має кошторис надходжень та видатків, рахунки, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, тобто має повну правосуб`єктність. Для об`єктивного розуміння речового права, яким користувалася військова частина [NUMBER] по відношенню до боєприпасів, які були за нею закріплені, обліковувались і зберігались на її території, слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.137 Господарського кодексу України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Відповідно до пункту 15 Положення про Міністерство оборони\~України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року\~№671 (у редакції постанови КМУ від 19.10.2016 року №730), Міністерство оборони України також є окремою юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. Виходячи зі змісту та суті права оперативного управління майном, як речового права, є очевидним те, що дві окремі юридичні особи не\~можуть одночасно користуватись речовим правом оперативного управління по\~відношенню до одного й того ж майна. Уданому випадку, на час виникнення надзвичайної події джерелом підвищеної небезпеки у вигляді боєприпасів володіла на підставі певного речового права, а саме на праві оперативного управління, військова частина [NUMBER] . Міністерство оборони України на час виникнення надзвичайної події джерелом підвищеної небезпеки на підставі речового права не володіло, а тому завдана позивачу шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки має відшкодовуватися військовою частиною [NUMBER] , за якою на праві оперативного управління був закріплений об`єкт, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 05.06.2018 року у справі №243/10982/15-ц. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що його мати - [PERSON] проживала у м.Балаклія Харківської області. Він проживав окремо - у м.Дніпро. 23.03.2017 року о 9 годині він зв`язався по телефону з матір`ю, яка повідомила, що не може вийти із квартири, оскільки заклинило двері. Він намагався дозвонитися до матері об 11-й годині, але вона не відповідала. Тоді він виїхав з м. Дніпро, щоб забрати матір. Близько 20-ої години він приїхав на блокпост у с. Вербівка Балаклійського району Харківської області, однак його не пропустили. 24.03.2017 о 08.15 год. він прийшов до квартири матері, вхідні двері були відсутні, мати лежала під дверима. Після цього викликав поліцію. Свідок [PERSON] в суді повідомив, що він був слідчим у кримінальному провадженні, яке передано за підслідністю до СБУ. На місце події 24.03.2017 року він не виїжджав. Свідок [PERSON] в суді повідомив, що 24.03.2017 року на бронеавтомобілі він як слідчий прибув на місце події до будинку [ADDRESS] . На п`ятому поверсі був виявлений труп матері позивача. Було проведено огляд місця події та складено протокол огляду місця події. Труп знаходився під дверима, на голові була кров. Свідок [PERSON] пояснив, що 23.03.2017 року під час вибухів на арсеналі він займався евакуацією людей, які самі не мали можливості пересуватися. Йому зателефонував [PERSON] та попросив забрати матір позивача. Вони разом з [PERSON] піднялися до квартири [PERSON] , остання відмовилася від евакуації, про що надала розписку. Свідок [PERSON] в суді підтвердив пояснення свідка [PERSON] . При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу\~страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. При оцінці обґрунтованості вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди,

Outcome: partial