Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у період з 28.02.2012 року по 31.08.2015 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», де їй не виплачували заробітну плату, у звязку із чим вона вимушена була звільнитися за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі після утримання податків за період її роботи з грудня 2014 року по серпень 2015 року складає 16565,32 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 01.12.2014 року по день винесення рішення суду. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 16565,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 01.12.2014 року по день винесення рішення суду. У подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 16565,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 01.09.2015р. по день винесення рішення суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позов не визнає. Вказав, що сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем складає 16314,79 грн., а не 16565,32 грн. Також зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 31.08.2015 року позивач не працювала, а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинна була предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не зверталась, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України, у звязку із чим такою вимогою слід вважати день звернення [PERSON] до суду із позовом 24.12.2015 року. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 28.02.2012 року по 31.08.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 31.08.2015 р. позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро-2730 від 12.01.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з грудня 2014 року по серпень 2015 року складає: грудень 2014р. 2483,70 грн., січень 2015р. 1247,08 грн. (в т.ч. повернення газети 13,33 грн.), лютий 2015р. 1503,75 грн., березень 2015р. 1390,36 грн., квітень 2015р. 1407,85 грн., травень 2015р. 1717,73 грн., червень 2015р. 1764,84 грн., липень 2015р. 2223,54 грн., серпень 2015р. 2575,94 грн., а всього 16314,79 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі. Однак, згідно наданого позивачем розрахункового листку за серпень 2015 року, розмір її заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів у серпні 2015 року склав 2826,47 грн., у звязку із чим загальна сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період її роботи з грудня 2014 року по серпень 2015 року складає саме 16565,32 грн. і підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. Посилання відповідача на те, що у день свого звільнення 31.08.2015 року [PERSON] не працювала спростовуються наданим ПАТ «Азовзагальмаш» табелем обліку робочого часу, де в графі за 31 серпня 2015 року стоїть позначка «8,2», що свідчить про знаходження позивача на роботі. Крім того, про цей факт також свідчить відмітка «20» у графі про кількість відпрацьованих днів у серпні 2015 року. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 01.09.2015р. по день прийняття рішення судом 11 лютого 2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню наданий не був. Натомість, згідно з проведеним розрахунком, представленим відповідачем у довідці-розрахунку, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 151,70 грн., що відповідає передбаченому Порядку. За даними представленого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 01.09.2015р. по 31.12.2015р. складає 87 днів. За даними листу Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 середньостатистична кількість робочих днів на 2016 рік за період з 01.01.2016р. по 11.02.2016р. складає 28 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.09.2015р. по 11.02.2016р складає 17445,50 грн. (115 днів х 151,70 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 17445,50 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved