Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У грудні 2019 [PERSON] звернулась до Кременчуцького районного суду Полтавської області із позовом до АТ «Банк Форвард» про визнання договору частково недійсним, зобов`язання здійснити перерахунок, визнання зобов`язання за договором виконаним. Просила визнати кредитний договір, укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт» у формі заяви № 110190201 від 04 листопада 2013 року, недійсним з моменту укладення в частині умов договору, які міститься поза інформаційним блоком заяви, а саме пункти 1.1. - 1.5. під інформаційним блоком заяви № 110190201 від 04 листопада 2013 року, розташовані після слова «Заява» на першому аркуші заяви та умови, розташовані на другому аркуші заяви № 110190201 від 04 листопада 2013 року; зобов`язати АТ «БАНК ФОРВАРД» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором; визнати припиненими зобов`язання [PERSON] перед АТ «БАНК ФОРВАРД» за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що у листопаді 2013 року вона побутову техніку у кредит. 04 листопада 2013 року вона підписала заяву № 110190201, відповідно до змісту якої укладала кредитний договір з ПАТ «Руский Стандарт» на таких умовах: сума кредиту 4 615,33 гривень, строк кредиту 1127 днів, ставка по кредиту 0,01% річних. загальна сума процентів по кредиту 0,87 грн., разова комісія за РКО 0%, щомісячна комісія за РКО з 05.11.2013 по 05.05.2014 - 0,00 грн, з 06.05.2014 - 64,62 грн. За період з 05 листопада 2013 року по 2017 рік вона здійснила платежі для погашення кредиту на загальну суму 11 991,20 гривень, однак відповідач до сьогоднішнього дня нараховує на її картку заборгованості, та повідомляє про необхідність погашення заборгованості. Вважає, що її зобов`язання за заявою № 110190201 виконані в повному обсязі, а здійснені відповідачем нарахування заборгованості є неправомірними. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, витребувані ухвалою суду від 16.07.2020 року доказів не надав. В судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця реєстрації та через оголошення на офіційному сайті судової влади. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 04 листопада 2013 року [PERSON] підписала заяву № 110190201, відповідно до змісту якої вона укладала кредитний договір № 110190201 з ПАТ «Руский Стандарт». Договором визначена сума кредиту у розмірі 4615,33 грн., строк кредиту з 05.11.2013 по 05.12.2016, ставка по кредиту 0,01%, загальна сума процентів по кредиту 0,87 грн.; щомісячна комісія за РКО з 05.11.2013 по 05.05.2014 - 0,00 грн, з 06.05.2014 - 64,62 грн. Відповідач на підставі Рішення єдиного акціонера ПАТ «БАНК ФОРВАРД» №3 від 24 липня 2018 року про зміну найменування ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРВАРД» змінив найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРВАРД». АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРВАРД» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРВАРД» яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на підставі Рішення єдиного акціонера №3 від 19 серпня 2014 року про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРВАРД». Листом ПАТ «Банк Форвард» вих. № 14/1-08-2871 від 26 липня 2017 року позивачка повідомлена, що за період з 06.11.2013 по 04.07.2017 нею були здійснені видаткові операції з використанням платіжної картки № [NUMBER] на загальну суму в розмірі 4 818,37 гривень, в результаті чого за нею рахується заборгованість станом на 04.07.2017 у сумі 21 181,98 гривень. Під час розрахунку суми заборгованості відповідач виходив з розрахунку здійснення таких операцій: 4 818,37 грн. видаткові операції за використання картки, 289,27 грн. комісія за видачу готівки, 18 128,96 грн. нараховані відсотки, 3160,00 грн. плата за пропуск платежів, 5920,25 грн. плата за учать страхування у програмі від нещасних випадків, 135,00 грн. плата за послугу SMS-сервіс, 572,00 грн. плата за направлення паперової виписки, 150,00 грн. плата за річне обслуговування картки. У листі також зазначено, що позивачем було внесено на рахунок 11 991,87 гривень. До листа додана виписка з особового рахунку № [NUMBER] , якою підтверджується факт внесення позивачкою в погашення кредиту суми у розмірі 11 991,20 гривень. 09 серпня 2017 позивачка звернулась до відповідача із заявою, у якій просила повернути на рахунок № [NUMBER] безпідставно списані кошти за оплату комісії за страховку Фокстрот Арсенал, плату за надання СМС послуг, плату за перевипуск карти, плата за направлення паперової рахунку-виписки, сплату відсотків по кредиту; здійснити перерахунок суми заборгованості за зазначеним рахунком. Відповідач перерахунок не провів та продовжує вимагати від позивачки сплату заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Пунктом 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Враховуючи наведене правове регулювання, відповідач не мав права списувати з рахунку позивача суми, не передбачені заявою № 110190201 від 04.11.2013. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У пунктах 19-20 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, включення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Рекламна і торгова практика повинна відповідати принципу справедливого обслуговування споживачів і правовим вимогам. Це вимагає надання інформації, необхідної споживачу для прийняття компетентних та незалежних рішень, а також заходів по забезпеченню правдивості інформації, що надається. У рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17Велика Палата Верховного Суду зауважила, що необхідно виходити з особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, та дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту. Отже, обґрунтованими є твердження позивача, що кредитний договір, оформлений заявою № 110190201 від 04 листопада 2013 року в частині, викладеній після 12 пункту інформаційного блоку шрифтом, який унеможливлює прочитання тексту, та який за розміром значно менше кеглю шрифту основної частини заяви, не дає можливості споживачу належним чином ознайомитись з договором, отримати у доступній чіткій і зрозумілій формі інформацію про умови кредитування, вводить споживача в оману, відповідно, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому є недійсним. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У заяві № 110190201, підписаній [PERSON] 04.11.2013, погоджені такі умови кредитування сума кредиту у розмірі 4615,33 грн., з неї сума кредиту на товар 3368,80 грн. та сума страхування 1239,70 грн., строк кредиту з 05.11.2013 по 05.12.2016, ставка по кредиту 0,01%, загальна сума процентів по кредиту 0,87 грн.; щомісячна комісія за РКО з 05.11.2013 по 05.05.2014 - 0,00 грн, з 06.05.2014 - 64,62 грн. Таким чином, враховуючи, що загальна сума кредиту за заявою № 110190201 від 04.11.2013 року становить 4615,33 грн., цієї заявою не погоджено право відповідача нараховувати відсотки у розмірі більше 0,01 % річних, плати за послугу SMS-сервісів, плати за направлення паперової виписки, плати за річне обслуговування картки, плати за розрахункове обслуговування, сторонами не заперечується, що позивачкою в погашення кредиту сплачено 11 991,20 гривень, зобов`язання позивачки за кредитним договором є виконаними. Суд вважає, що вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, не підлягає задоволенню, оскільки її задоволення не призведе до поновлення прав позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 140 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від оплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, а саме768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial