Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому на підставі ст. 344 ЦК України просить визнати за ним право власності на 1/10 частину квартири [ADDRESS] , що належала його померлому [INFO] брату [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 1/2 частини цієї квартири, де й проживає з дня свого народження в квітні 1990 року та по даний час, зареєстрований в ній 23.07.2007 року. По 1/5 частині квартири належить його рідному брату [PERSON] , рідній сестрі [PERSON] та рідному брату [PERSON] , який помер [INFO] . Заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до Другої житомирської державної нотаріальної контори подали його дружина [PERSON] та мати [PERSON] . Після його смерті і по теперішній час право власності на належну [PERSON] 1/5 частину квартири в 1/2 частці оформила лише його мати [PERSON] , а подальшому вона разом із належною їй 1/5 частиною квартири (тобто разом 3/10 частини квартири) подарувала позивачу згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири. Дружина померлого [PERSON] право на спадщину не оформила, про наміри зробити це та про свої претензії на частину квартири не заявляла. На даний час йому не відомо місцеперебування дружини померлого брата [PERSON] . Останніх понад 10 років фактичним володільцем всієї квартири є позивач. З моменту досягнення повноліття позивач самостійно несе тягар утримання квартири. Не маючи правового титулу власника всієї квартири, зокрема власника 1/10 частини квартири, яка до цього часу рахується за померлим [PERSON] , позивач добросовісно виконує обов`язки зі сплати комунальних послуг за всю квартиру, проводить поточний ремонт житлового приміщення і своїми фактичними діями виконує повноваження власника. Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у наданому до суду відзиві просять позов задовольнити, визнавши позовні вимоги та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі причин неявки до суду не повідомили. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05.06.2001 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради (а. с. 8 та звор. сторона аркуша), власниками квартири [ADDRESS] було п`ять осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.01.2005 року (а. с. 13). Позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.06.2001 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради, та договору дарування частини квартири від 15.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Жито мирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. та зареєстрованого в реєстрі за номером 613, за яким його мати [PERSON] подарувала йому 3/10 частин цієї квартири (а. с. 9-10). Таким чином, на теперішній час, окрім позивача, співвласниками квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/5 частині вказаного житла. [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 23.06.2007 року та проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією його паспорту серії [NUMBER] , виданого Богунським РВ у м. Житомирі УМВС України в Житомирській області, а до досягнення повноліття його місцем проживання було місце проживання його матері [PERSON] за цією ж адресою згідно довідки комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 5 від 05.05.2007 року № 951, зі змісту якої слідує, що вона була зареєстрована та проживала в даній квартирі на день смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 44, 79). Отже, з 2005 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/10 частиною квартири [ADDRESS] , яка перебувала у власності його брата [PERSON] , та використовує її для власних потреб. Відповідач [PERSON] , будучи дружиною [PERSON] , як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, подала до Другої житомирської державної нотаріальної контори 30.06.2005 року заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, де була заведена спадкова справа № 467/2005 (а. с. 66). Однак, як убачається із копії спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частину квартири [ADDRESS] , їй видано не було, а отже, у неї не виникло права власності на цю частину житлового приміщення. Також відповідач [PERSON] у квартирі не проживає та не зареєстрована, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, ніяких дій щодо набуття права власності на 1/10 частину квартири не вчиняла. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У Постанові пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. З огляду на положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє та продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/10 частиною спірної квартири [ADDRESS] суд вважає за можливе визнати за ним право власності на цю частину нерухомого майна за набувальною давністю.

Outcome: approved