Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У вересні 2019 року представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] , (далі - відповідач), на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 549225 від 20.03.2018 року (далі - кредитний договір) в розмірі 120 426,07 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 100 000,00 грн., а відповідач одержав, використав та зобов`язався повернути суму кредиту згідно з умовами погашення кредиту. Разом з тим, в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 525,526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості за кредитом. 22.05.2019 року Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити прострочену заборгованість, шляхом направлення йому на адресу реєстрації відповідного листа. За вказаних обставин, а також у зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 12.11.2019 року була направлена судом на адресу місця проживання відповідача, Відповідач ухвалу отримав 31.01.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення, що міститься в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до договору про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування № [NUMBER] від 20.03.2018 року відповідачу було відкрито поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] в гривні з можливістю встановлення/відкриття відновлювальної кредитної лінії та надано у користування платіжну карту CHIP MASTERCARD WORLD та персональний ідентифікаційний номер до неї на підставі отриманої від відповідача заяви за встановленою позивачем формою, інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України та правил користування картрахунком та платіжними картами ПАТ «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті позивача www.credit-agricole.ua, та здійснює їх обслуговування (п.1.1 кредитного договору). Станом на дату укладення кредитного договору максимальний (граничний) розмір доступного кредитного ліміту на картрахунку встановлюється у розмірі 100 000,00 гривень (п.1.2 кредитного договору). За користування кредитною лінією позивач щоденно нараховує, а відповідач щомісячно, в терміни, передбачені п. 2.5 договору сплачує проценти за ставкою 30,00% річних (фіксована процентна ставка). За домовленістю сторін цей розмір процентної ставки встановлюється на період з дати відкриття кредитної лінії до 31 грудня календарного року, в якому укладено договір, якщо договір укладено у І півріччі (п. 1.4 кредитного договору). Сторони домовились, що з метою урахування конюктури ринку грошових ресурсів в Україні (розміру облікової ставки Національного банку України, розміру процентних ставок на фінансовому ринку України тощо). Починаючи з дати, наступної за датою, що вказана в п. 1.4 кредитного договору позивач двічі на рік (станом на 01 січня та 01 липня кожного року) переглядає та встановлює проценту ставку за користування кредитною лінією у розмірі, який діє у банку для аналогічного продукту станом на цю дату, без підписання сторонами договору про внесення змін та доповнень до договору (п.1.6 кредитного договору). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зобов`язання за договором кредиту виконані. З матеріалів справи вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого станом на 12.09.2019 року має заборгованість перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в розмірі 120 426,07 грн., з яких: 98 826,57 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 1 949,46 грн. - нараховані відсотки за період 01.09.2019 по 12.09.2019; 18 570,86 грн. - прострочені відсотки; 1 079,18 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З відповідач на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 549225 від 20.03.2018 року у розмірі 120 426,07 грн. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн., Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 612, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved