Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», найменування якого з 17 червня 2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство «Родовід банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №СК-276-000079/1-2008 від 31 січня 2008 року, згідно з яким відповідачка отримала споживчий кредит в розмірі 10 909 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7 % на рік, з кінцевим терміном повернення 31 січня 2010 року. Відповідно до п. 2.14 кредитного договору щомісячна плата за обслуговування кредиту 2,65 % від суми наданого кредиту нараховується банком в останній робочий день місяця, а також 31 січня 2010 року та в день повного погашення кредиту, але не пізніше 31 січня 2010 року, та сплачується щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, а також 31 січня 2010 року або в день повного дострокового погашення споживчого кредиту. Плата за обслуговування споживчого кредиту за перший та останній місяці користування грошовими коштами кредиту нараховується банком та сплачується позичальником в розмірі, встановленому кредитним договором, незалежно від кількості днів фактичного користування грошовими коштами у звітному місяці. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою про одержання картки та пін-коду від 31.01.2008 року, засвідченими підписом [PERSON] Разом з тим, не зважаючи на те, що банк повністю виконав свої зобов'язання по наданню кредиту відповідно до умов кредитного договору, однак відповідачка [PERSON] в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитними коштами та комісії не виконала, останнє погашення заборгованості за кредитним договором здійснила 29 жовтня 2010 року, що в свою чергу призвело до порушення нею прав та інтересів банку та виникнення заборгованості перед банком, яка станом на 23 жовтня 2013 року складає 57 258 грн. 49 коп., у тому числі: 7 786 грн. 28 коп. суми основної заборгованості за кредитом; невиконані зобов'язання щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених - 693 грн. 22 коп., невиконані зобов'язання щодо сплати нарахованої щомісячної плати за користування кредитом, в тому числі прострочених - 3 822 грн. 90 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 42 650 грн. 86 коп. та три проценти річних - 2 305 грн. 24 коп. Крім того, посилаючись на те, що відповідачка неодноразово попереджувалась про існування заборгованості та обов'язок її погашення, зокрема останній раз 30 вересня 2013 року шляхом направлення відповідного листа - вимоги, в якому зазначалось про розмір заборгованості та пропозицію врегулювати дану проблемну ситуацію у добровільному порядку, відповідачкою вона була залишена без задоволення. Посилаючись на вказане, банк просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Родовід банк» загальну суму заборгованості в розмірі 57 258 грн. 49 коп. та судовий збір в розмірі 572 грн. 58 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема за останнім відомим місцем проживання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи, 31 січня 2008 року між ПАТ «Родовід банк» [PERSON] укладено кредитний договір №СК-276-000079/1-2008, за умовами якого відповідачка отримала споживчий кредит в розмірі 10909,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7 % на рік, з кінцевим терміном повернення 31 січня 2010 року (а.с. 4-10). Пунктом 2.14 кредитного договору передбачено, що щомісячна плата за обслуговування кредиту 2,65 % від суми наданого кредиту нараховується банком в останній робочий день місяця, а також 31 січня 2010 року та в день повного погашення кредиту, але не пізніше 31 січня 2010 року, та сплачується щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, а також 31 січня 2010 року або в день повного дострокового погашення споживчого кредиту. Плата за обслуговування споживчого кредиту за перший та останній місяці користування грошовими коштами кредиту нараховується банком та сплачується позичальником в розмірі, встановленому кредитним договором, незалежно від кількості днів фактичного користування грошовими коштами у звітному місяці. Відповідно до пункту 1.1.5 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, внесення плати за обслуговування кредиту позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 1,6 процентів від суми простроченого платежу. Разом з тим, як встановлено судом, відповідачка свої зобов'язання за кредитним у визначені договором строки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. При цьому, останнє погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] здійснено 29 жовтня 2010 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою по кредиту. Зокрема, станом на 23 жовтня 2013 року у позичальника за кредитним договором №СК-276-000079/1-2008 від 31 січня 2008 року виникла заборгованість в розмірі 57 258 грн. 49 коп., у тому числі: 7 786 грн. 28 коп. суми основної заборгованості за кредитом; невиконані зобов'язання щодо сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених - 693 грн. 22 коп., невиконані зобов'язання щодо сплати нарахованої щомісячної плати за користування кредитом, в тому числі прострочених - 3 822 грн. 90 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 42 650 грн. 86 коп. та три проценти річних - 2 305 грн. 24 коп. Крім того, як встановлено судом умовами укладеного між сторонами договору визначена відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема п. 5.2.16 передбачено, що за порушення позичальником строку погашення заборгованості, сплати процентів, внесення плати за обслуговування споживчого кредиту, банк має право стягувати з відповідача пеню за кожен день прострочення у розмірі 1,6 процентів від суми простроченого платежу. Згідно ст. ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Статтею 548 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 572, 58 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved