Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. У цьому будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON], [INFO]. Тепер місце проживання [PERSON] невідомо, за місцем реєстрації відповідачка не проживала жодного дня. На адресу [PERSON] надходять листи із органу державної виконавчої служби, банківських установ. З цих листів видно, що [PERSON] є боржником за кредитними договорами. Ці дії непокоять позивача. У зв'язку із реєстрацією [PERSON] за місцем проживання позивача, виникають проблеми з оформленням субсидії, що створює перешкоди у користуванні майно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. При розгляді справ про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням потрібно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21). У вищевказаному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами з 16 лютого 2011 року зареєстровано місце проживання відповідачки у справі [PERSON] Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно довідки Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області № 02-19/870 від 9 листопада 2016 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак за цією адресою не проживає з дня її реєстрації (а. с. 6). Таким чином, оскільки відповідачка у справі [PERSON] понад рік без поважних причин відсутня за місцем проживання, домовленостей між нею та власником житла з приводу користування житлом не виникало, відповідно відповідачка є такою, яка втратила право користування житлом, що належить позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] у цій справі поніс судові витрати. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON] просив суд залишити за позивачем понесені судові витрати. Беручи до уваги принцип диспозитивності у цивільному судочинстві, суд уважає залишити за позивачем понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved