Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У вересні 2019року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Новобудова»(далі ТОВ «Торговий дім «Новабудова») про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.10.2017року між ним та ТОВ «Торговий дім «Новабудова» укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав №16/10-17. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов`язався передати йому у власність майнові права на квартиру у складі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , а він в свою чергу сплатити грошові кошти в розмірі 680\~000,00грн. На виконання зобов`язань за договором він сплатив 16.10.2017року за прибутковим касовим ордером №0582 грошові кошти в розмірі 680\~000,00грн. Згідно з п.1.2 договору предметом договору є майнові права на квартиру [ADDRESS] на шостому поверсі площею 85,2кв.м., які реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття об`єкта в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів для оформлення, яких відповідач зобов`язується надати всі необхідні документи. Пунктом 1.3 передбачено, що май \~ \~ \~ \~нові права на квартиру передаються шляхом підписання акту приймання-передачі квартири, який підписується сторонами після прийняття в експлуатацію звершеного будівництвом об`єкта у строк визначений відповідачем. Відповідно до п.2.2 договору орієнтований строк закінчення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію встановлено до 30.12.2017року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття об`єкта в експлуатацію в строк до трьох місяців і це не буде вважатися порушенням умов договору. Отже, укладеним договором визначений граничний термін виконання зобов`язання 30.03.2018року. Він свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань. Не зважаючи на неналежне виконання договору, він чекав закінчення будівництва і представники відповідача запевнили його, що будівництво буде закінчено в найближчий час. Проте, в травні 2019року йому стало відомо, що у відповідача змінилися власники і юридична особа була перереєстрована в Дніпропетровській області. Представники відповідача дали зрозуміти, що не будуть виконувати зобов`язанні взяті попередніми власниками. Більш того вони планують реалізувати нежитлові приміщення на базі, яких проводилися роботи з реконструкції та будівництва житлових квартир, право на одну з яких мало перейти йому, іншим особам. Врегулювати спірні питання в добровільному порядку не можливо, оскільки контактні дані нового керівництва у реєстрах відсутні, на робочих місцях працівники відсутні, телефоні дзвінки залишаються без відповіді. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язання за договором, незважаючи на пропуск строків його виконання, отримані кошти в сумі 680\~000,00грн, які були ним сплачені підлягають поверненню, як безпідставно набуте майно. Відповідно до п.5.3 договору у разі недотримання орієнтованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад три місяці відповідач сплачує йому штраф в розмірі 1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожні 90 днів прострочення. Враховуючи, що граничний строк виконання відповідачем зобов`язання сплав 30.03.2018року, період прострочення зобов`язання розпочався з 31.03.2018року. Починаючи з 31.03.2018рок по дату подачі позову до суду минуло 5 періодів по 90 днів за які відповідач має сплатити штраф, що становить 34\~000,00грн.(6800,00 грн. 1% від суми майнових прав ? 5 періодів по 90 днів =34000,00грн.) Відповідачем також прострочено виконання зобов`язання, що є підставою відповідно до приписів ст.625ЦК України для сплати 3% річних та втрат від інфляції, що становить 3% річних 29 007,12грн., інфляційні втрати 84\~810,63грн. З огляду на викладене, норми ст.ст. 11, 509, 611,625,627-628, 635,655ЦК України позивач просив стягнути з ТОВ «Торговий дім «Новабудова» на його користь заборгованість у розмірі 827\~817,75грн., яка складається із: 680\~000,00грн. - суми сплачених за попереднім договором купівліпродажу майнових прав від 16.10.2017року №16/10-17; 34\~000,00грн.- суми штрафу передбаченого договором; 84 810,63грн. інфляційних втрат; 29\~007,12грн.- 3% річних. У письмовому відзиві на позов директор ТОВ «Торговий дім «Новабудова» П. Ландсбер зазначав, що згідно з умовами договору ТОВ «Торговий дім «Новабудова» зобов`язалося передати у власність [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] . За придбання нерухомості [PERSON] були сплачені на користь ТОВ «Торговий дім «Новабудова» грошові коштів в розмірі 680\~000,00грн. Проте, у зв`язку з матеріальними проблемами, які були створені попередніми власниками, будівництво не було закінчено у строки визначені п.2.2. договору та будинок не введений в експлуатацію. У травні 2019року у ТОВ «Торговий дім «Новабудова» змінилися власники, які намагаються вивести підприємство з важкого економічного стану, створеного попередніми власниками та керівництвом з метою проведення розрахунків та виконання взятих на себе зобов`язань підприємством перед покупцями, що придбали нерухомість. Товариство не заперечує права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та буде намагатися виконати всі взяті на себе зобов`язання перед покупцями та постачальниками при покращені економічного стану підприємства. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність на задоволенні позову наполягає з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання та подані ними заяви суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 чст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становить умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 16.10.2017року між [PERSON] та ТОВ «Торговий дім «Новабудова» укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав №16/10-17, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося передати у власність [PERSON] майнові права на квартиру у складі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] в свою чергу зобов`язався сплатити грошові кошти в розмірі 680\~000,00грн. Згідно з п.1.2 предметом договору є майнові права на квартиру [ADDRESS] на шостому поверсі площею 85,2кв.м., які реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру після прийняття об`єкта в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів для оформлення, яких відповідач зобов`язується надати всі необхідні документи. На виконання зобов`язання за договором [PERSON] сплатив 16.10.2017 року за прибутковим касовим ордером №0582 грошові кошти в розмірі 680\~000,00грн. Пунктом 1.3 договору визначено, що майнові права на квартиру передаються шляхом підписання акту приймання-передачі квартири, який підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта у строк визначений відповідачем. Відповідно до п.2.2 договору орієнтований строк закінчення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію встановлено до 30.12.2017року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття об`єкта в експлуатацію в строк до трьох місяців і це не буде вважатися порушенням умов договору. Згідно з п. 4.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань однією із сторін цей договір може бути розірваний сторонами. Одностороння відмова від виконання цього договору не допускається, за винятком випадків, передбачених цим договором та чинним законодавством. Пунктом 5.6 договору сторони передбачили, що у випадку розірвання договору по ініціативі або з провини покупця, продавець у термін не більше чотирьох місяців з моменту підписання додаткової угоди про розірвання основного договору повертає покупцю внесену ним суму вартості квартири без урахування індексу інфляції із утриманням 15% від суми, що підлягає сплаті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок покупця. При цьому забудовник не несе відповідальності перед покупцем за порушення строків введення будинку в експлуатацію. Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору було встановлено обов`язок продавця повернути покупцю внесену ним суму вартості квартири у випадку розірвання договору по ініціативі або з провини покупця у термін не більше чотирьох місяців з моменту підписання додаткової угоди про розірвання основного договору. Пункт 2.2. на який посилається позивач у своєму позові містить лише запланований термін введення в експлуатацію відповідачем капітального будівництва та не містить у собі обов`язку відповідача передати у цей термін позивачу нерухомість. Зазначені обставини свідчать про те, що запланований термін це орієнтований(неостаточний) термін, який в залежності від фактичних обставин будівництва може збільшуватися або зменшуватися. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема , з договорів. За змістом ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. З огляду на викладене, суд вважає посилання позивача на те, що відповідач мав передати йому нерухомість до 30.03.2018року безпідставним, оскільки воно не відповідає дійсності та умовам укладеного між сторонами договору. Разом із тим суд зазначає, що відповідно до п.4.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання однією із сторін цей договір може бути розірваний сторонами. Однак, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем будь-якої заяви від позивача про розірвання договору. Окрім того, сторони у відповідності до вимог п. 5.6 договору не укладали додаткову угоду про розірвання договору, тобто між сторонами ніякого розірвання(припинення) договору не відбулося. У відповідності до вимог п.5.6 договору у випадку розірвання договору по ініціативі або з провини покупця, продавець у термін не більше чотирьох місяців з моменту підписання додаткової угоди про розірвання основного договору повертає покупцю внесену ним суму вартості квартири без урахування індексу інфляції з утриманням 15% від суми, що підлягає сплаті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок покупця. Однак, як вбачається із матеріали справи жодної з зазначених вище умов розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів сторонам договору дотримано не було. Більш того, позивач не ставить перед судом питання про розірвання договору, що в свою чергу виключає повернення позивачу сплачених за договором грошових коштів в сумі 827\~817,75грн., оскільки за змістом п.5.6 договору повернення сплачених грошових коштів можливе лише у разі його розірвання. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст.13-14, 15-16, 626- 629, 655-656 ЦК України,

Outcome: dismissed