Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 06.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.9.12 умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість в сумі 22634,93 гривень, яка складається з наступного: 5720 гривень - заборгованість за кредитом; 13424,89 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1936 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1054,04 гривень - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач просить стягнути з відповідача 22634,93 гривень. Представник позивача до суду не з'явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 23.03.2016 року позов не визнав, надав письмову заяву про застосування строків позовної давності, пояснив, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.03.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній перестав сплачувати кредит з 31.03.2008 року. Лише у 2012 році [PERSON] зробив три платежі, а саме: 13.07.2012 року, 09.08.2012 року та 13.08.2012 року. Враховуючи, що банк звернувся до суду лише 07.12.2015 року, тобто більше ніж через 3 роки після закінчення строку дії кредитної картки, визначеного як лютий 2009 року, та останній платіж відповідачем було зроблено 13.08.2012 року, тобто більше ніж за три роки до часу надходження даного позову суду, просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06.03.2007 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав від позивача 21600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість в сумі 22634,93 гривень, яка складається з наступного: 5720 гривень - заборгованість за кредитом; 13424,89 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1936 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1054,04 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.3-5 - розрахунок заборгованості). Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Зі змісту п.5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Судом встановлено, що за даними платіжної картки [PERSON] (а.с.39) строк її дії закінчився в лютому 2009 року. Доказів видачі відповідачу нової платіжної картки позивачем не надано. Останній платіж, який було проведено відповідачем по даному кредитному договору відбувся 13.08.2012 року сплатою 2700 грн. заборгованості по кредиту. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] письмово заявив про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Верховним Судом України в постановах від 19 березня 2014 року та 01 жовтня 2014 року висловлена правова позиція, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Позов про стягнення заборгованості представником банку поданий в грудні 2015 року, позивач не заявляв про поважність причин пропуску строку позовної давності, тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed