overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу дітей не мають. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 12.09.1998 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1211. Від шлюбу дітей не мають. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу дітей не мають. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 11.11.2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 328. Від шлюбу дітей не мають. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 09.04.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 291. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дитини. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 24.07.1987 року у Відділі ЗАГС Мінського РВК м. Києва, актовий запис № 1199. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У грудні 2013року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дитини. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 06.03.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 240. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 25.09.2001 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що фактично шлюбні стосунки із відповідачем припинені з вересня 2013 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вказує на те, що втратив до відповідача почуття любові та поваги, тому не бажає перебувати з останньою у шлюбних відносинах. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося. З вересня 2013 року шлюбні стосунки припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач втратив до відповідача почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 27 червня 2007 року між сторонами був укладений в письмовій формі кредитний договір № 002-01997-270607. Відповідно до умов договору кредиту позивач надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн., який один раз на місяць може змінювати без укладання Додаткової угоди. У зв'язку із невиконанням умов договору кредиту у відповідача станом на 24 жовтня 2013 року виникла заборгованість, що складається з простроченого тіла кредиту в сумі 1439,87 грн., яку вона добровільно відмовляється сплачувати, тому позивач просить стягнути вказану заборгованість на свою користь та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого являється позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 002-01997-270607 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки і відповідач отримав платіжну картку. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний був щомісяця здійснювати погашення частинами суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та всю суму пені і процентів. За період користування кредитом станом на 24.10.2013 року виникла заборгованість, що складається з простроченого тіла кредиту в сумі 1439 гривень 87 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 229 гривень 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

у грудні 2013 року позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Від шлюбу мають одну малолітню дитину. Свої вимоги він обґрунтував тим, що спільне життя в них не склалося, з червня 2013 року вони припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Під час розгляду справи позивач позов підтримав та просив його задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явилась, про поважні причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з чим, за згодою позивача, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України встановлює, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Як видно з свідоцтва про народження, в шлюбі сторони мають одну дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дитина проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні, в даний час між сторонами немає спору з приводу місця проживання дитини. З пояснень позивача встановлено, що з червня 2013 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 січня 2014 року сторонам надався строк для примирення. Однак, вони примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи бажання відповідачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 11/20 домоволодіння в [ADDRESS]. За життя мати не встигла оформити правовстановлюючі документи на нього, тому державної нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказував, що спадщину прийняв, оскільки вступив у фактичне володіння та управління будинком. Померла склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно йому. Просив суд визнати за ним право власності спадкове майно у порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили позов задовольнити. Представник відповідача Семенко Л.П. позовні вимоги не визнала, направила свої заперечення та просила відмовити у задоволенні позову, оскільки якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Суд, заслухавши, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі 11/20 домоволодіння в [ADDRESS]. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за життя відповідним чином не зареєструвала своє право власності на вказану частину домоволодіння. 09.02.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким все майно яке буде їй належати на день смрті заповіда сину - [PERSON] Крім того суд приймає до уваги, що згідно листа № 314/0116 від 18.02.2014 року першої Полтавської державної нотаріальної контори, у спадковій справі після померлої [INFO] [PERSON], 17.05.2013 року заведена спадкова справа, в якій мається заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину станом на 18.02.2014 року не видавалося.. Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки в матеріалах справи відсутня офіційна відмова нотаріальної контори у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про відсутність спору. Тому позов [PERSON] до Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 3307,51 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову позивач вказував на те, що 22.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-14943-220208, згідно з умовами якого банком було надано кредит шляхом відкриття карткового рахунку № [NUMBER] ліміт якої становив 1000,00 гри.. Однак свої зобовязання за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, тому станом на 30.10.2013 року виникла заборгованість у сумі 3307,51 грн.. В судове засідання представник позивача не з`явився, попередивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутністю та підтримання позивних вимог у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засіданні не зявився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-14943-220208, згідно з умовами якого банком було надано кредит шляхом відкриття карткового рахунку № [NUMBER] ліміт якої становив 1000,00 грн.. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 002-14943- 220208 від 22.02.2008 року станом на 30.10.2013 р. становить 3307,51 гри., яка складається з: -775,37 грн. - тіло кредиту; -985,18 грн. - заборгованість за відсотками; -1546,96 грн. - заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 1054 ІДК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525,526, ч. 1 ст. 625 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки. І встановлені договором або законом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: розрахунком, договором. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові втрати.

Outcome: approved