Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 21 травня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі заяви разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично пролонгується на той же строк у тому разі, якщо кожна зі сторін не проінформує іншу про припинення дії договору. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, в результаті чого станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість в розмірі 22712 грн. 58 коп., що складається з наступного: 6439грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 11383грн. 08 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3570 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 1069 грн. 65 коп. штраф (процентна ставка), що і стало причиною звернення банку до суду з вимогою про стягнення з відповідача вказаної заборгованості та судових витрат. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення даного позову, вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір № б/н шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомився та погоджується із вказаними складовими укладеного договору. Відповідно до умов договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевиплаті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Як вбачається зі змісту заяви (а.с. 7), кредитний ліміт у сумі 4300 грн. був нарахований відповідачу на кредитну картку «Універсальна». Зі змісту вказаної заяви вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору складала 10 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Крім того, в заяві зазначені можливі форми внесення коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зокрема, як шляхом внесення коштів на картку клієнтом так і шляхом списання банком коштів з дебетної картки. При цьому, відповідно до п. 5.3 Правил користування платіжною карткою, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам зі встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам'ятці клієнта, що є невід'ємною частиною договору. Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. Згідно з п. 5.4 вищевказаних правил, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: погашення відсотків по кредиту проводиться щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту проводиться в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній картці. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, що дозволили б визначити, до якого саме пункту правил відноситься платіжна картка, що була отримана [PERSON], зокрема чи встановлений за даною кредитною карткою обов'язок відповідача щодо внесення мінімального обов'язкового платежу. Відповідач [PERSON] вважає, що сплив строк позовної давності для звернення позивача за захистом його порушених прав. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч.1 ст. 261 Кодексу). Частиною 5 ст. 261 Кодексу встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті При цьому, судом було встановлено, що умовами укладеного договору не передбачені періодичні щомісячні платежі, у випадку непогашення яких виникає право кредитора на звернення до суду, зокрема з моменту настання строку не погашення чергового платежу. Такій правовій позиції суду відповідає правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13. Разом з тим, як було встановлено судом, відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком, в тому числі і заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держатель і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Встановлене, свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строку дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливу терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору, 21 травня 2008 року, ніхто зі сторін не заявляв намір про його припинення. В той же час, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. Таким чином, зважаючи на відсутність у даних кредитних правовідносинах встановленого графіка платежів, який мав би бути складовою частиною договору та за яким би здійснювалося погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком, а тому суд дійшов до висновку про те, що позивачем позов подано в межах строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що відповідачем останній платіж був зроблений 28 травня 2012 року, будь яких заяв банку про незгоду зі списанням коштів по картрахунку протягом 35 днів з моменту списання не подав.(а.с. 71-79) При цьому з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит [PERSON] у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомився та погоджується із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Свої зобов'язання по договору позивач виконав в повному обсязі, зокрема надавши відповідачу кредит, встановлений договором. Договором передбачено порядок нарахування і сплати відсотків, порядок погашення боргових зобов'язань. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість в розмірі 22712 грн. 58 коп., що складається з наступного: 6439 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 11383 грн. 08 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3570 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 1069 грн. 65 коп. штраф (процентна ставка). Розрахунок суми заборгованості позивач приєднує до матеріалів справи (а.с. 4-6). Безпідставними є доводи відповідача, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом з приводу обрахунку суми заборгованості позивача. Так, відповідно до ст. ст. 57, 59 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Розрахунок заборгованості за кредитним договором містить інформацію щодо предмета доказування - наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем. Даний розрахунок одержаний без будь-яких порушень порядку, встановленого законом, тому він є належним та допустимим доказом. Згідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що кредитні кошти відповідач отримав, а свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав, порушивши умови своїх зобов'язань. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із заявою про видачу кредиту складає договір про надання банківських послуг, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 9-12). Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання договірних зобов'язань, та згідно ст. 526 ЦК України, забороняється в односторонньому порядку міняти умови договору без погодження з іншою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року На підставі викладеного,

Outcome: approved