Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» (далі - відповідач) треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтранспарксервіс» про припинення протиправних дій та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач мешкає в квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира розташована на другому поверсі будинку, вікна квартири виходять на тильну частину будинку. На першому поверсі будинку [ADDRESS] розташоване приміщення ПАТ «Артем-Банк». З тильної сторони будинку, на прибудинковій території, відразу під вікнами позивача розташована автомобільна стоянка відповідача, яка огороджена парканом, також на в'їзді на стоянку розташований шлагбаум. Знаходження автомобільної стоянки під вікнами квартири позивача порушує його право на безпечне життя, так як автомобілі, які паркуються під вікнами, викидають у повітря вихлопні гази, які в свою чергу потрапляють до квартири позивача. Відповідно до відповіді № 0570291-17613 від 16.09.2016 року Департаменту земельних ресурсів, в користуванні ПАТ «Артем-Банк» земельна ділянка за адресою [ADDRESS] не знаходиться. У вересні 2016 року до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві позивачем було подано заяву щодо неправомірного використання АТ «Артем-Банк» прибудинкової території біля будинку [ADDRESS] під автомобільну стоянку. 27.09.2016 року начальником Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві було затверджено висновок від 27.09.2016 року про відмову внесення до ЄРДР. Висновком було встановлено, що дійсно АТ «Артем-Банк» протизаконно використовує прибудинкову територію біля зазначеного будинку під розміщення автомобільної стоянки. На момент здійснення перевірки будь-які документи, які дозволяють розташування автомобільної стоянки на прибудинковій території, у АТ «Артем-Банк», відсутні. Відповіддю № 109-ОП/Ш-18259 від 10.11.2016 року, Шевченківська РДА в м. Києві повідомила про те, що під час проведення обстеження території за вказаною адресою було виявлено спеціально обладнане місце для стоянки автотранспорту із встановленням шлагбауму. Дозвільну документацію надано не було. Позивач вважає, що ПАТ «Артем-Банк» протизаконно використовує прибудинкову територію під розміщення автомобільної стоянки, що виражається у огородженні стоянки та встановленням шлагбауму, що в свою чергу дає підстави для заїзду транспортних засобів на зазначену стоянку та забруднення атмосфери вихлопними газами, чим порушує право позивача на безпечне для життя та здоров'я. Тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача припинити протиправні дії, що виражаються у використанні прибудинкової території будинку [ADDRESS] під автомобільну стоянку; зобов'язати відповідача демонтувати власними силами протизаконно встановлену огорожу та шлагбаум біля будинку [ADDRESS], стягнути судові витрати. Ухвалою судді Малинникова О.Ф. від 14.02.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 15.05.2017 року. 08.11.2017 році у судовому засіданні судом було залучення до участі у справі Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію та Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтранспарксервіс», в якості третьої особи. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 27.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Ухвалою суду від 29.06.2018 року було призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні представник третьої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо задоволення позовної заяви поклався на розсуд суду. У судове засідання відповідач, представник третьої особи Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтранспарксервіс» не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно якого, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки позов є безпідставним, а частина заявлених позовних вимог не містить предмету спору, зазначив, що позивач не підтверджує належними та допустимими доказами, що майно (огорожа та шлагбаум) є власністю відповідача і встановлені відповідачем, крім того, пояснює, що в будинку [ADDRESS] був не єдиним орендатором нежитлових приміщень, а тому твердження позивача про те, що огорожа та шлагбаум споруджені відповідачем ґрунтуються на його власних припущеннях. Також в матеріалах справи містяться письмові пояснення третьої особи Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтранспарксервіс», відповідно яких не заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки згідно додатку 5 таблиці 1 Рішення Київради від 23.06.2011 року за №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», паркувальний майданчик за адресою: [ADDRESS] не значиться. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, зі слів представника позивача, що позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], зазначена квартира розташована на другому поверсі будинку, вікна квартири виходять на тильну частину будинку. На першому поверсі будинку [ADDRESS] розташоване приміщення ПАТ «Артем-Банк». З тильної сторони будинку, на прибудинковій території, відразу під вікнами позивача розташована автомобільна стоянка відповідача, яка огороджена парканом, також на в'їзді на стоянку розташований шлагбаум. На підтвердження знаходження стоянки, позивачем надано фото. Відповідно до відповіді Департаменту земельних ресурсів № 0570291-17613 від 16.09.2016 року земельна ділянка за адресою [ADDRESS] не надана у власність чи користування. У вересні 2016 року до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві позивачем було подано заяву щодо неправомірного використання АТ «Артем-Банк» прибудинкової території біля будинку [ADDRESS] під автомобільну стоянку. 27.09.2016 року начальником Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві було затверджено висновок від 27.09.2016 року про те, що в ході перевірки було встановлено, що порушені права заявника відносяться до компетенції Київської міської державної адміністрації. Відповідно відповіді Шевченківської РДА в м. Києві № 109-ОП/Ш-18259 від 10.11.2016 року, вбачається, що під час проведення обстеження території за вказаною адресою було виявлено спеціально обладнане місце для стоянки автотранспорту із встановленням шлагбауму. Дозвільну документацію надано не було. Позивач вважає, що ПАТ «Артем-Банк» протизаконно використовує прибудинкову територію під розміщення автомобільної стоянки, що виражається у огородженні стоянки та встановленням шлагбауму, що в свою чергу дає підстави для заїзду транспортних засобів на зазначену стоянку та забруднення атмосфери вихлопними газами, чим порушує право позивача на безпечне життя та здоров'я. Згідно норм ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Використання власності не може шкодити правам, свободам і гідності громадян. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Отже, враховуючи положення ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати майно для власних потреб. Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального гомподарства №76 від 17.05.2005р., прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» прибудинкова територія відноситься до об'єктів благоустрою. Обмеження щодо використання об'єктів благоустрою встановлені ст. 16 вказаного Закону, а права та обов'язки громадян - ст.17 Закону. Зокрема, громадяни мають право користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів; брати участь у здійсненні заходів з благоустрою населених пунктів, обладнанні відповідних об'єктів благоустрою, і зобов'язані утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16, ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об'єктах благоустрою забороняється встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції. При цьому, суд враховує, що відповідно до п.15.9,15.10 Правил дорожнього руху стоянка та зупинка транспортних засобів в житловій зоні не заборонена, а відповідно до п.15.1 та 26.2 цих же Правил повинна здійснюватися в спеціально відведених для цього місцях із забороною такого їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Відповідно до п.15.2.11. Рішення Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» видача дозволів (ордерів) на порушення благоустрою у зв'язку з виконанням робіт по заміні вітрин, вікон, дверей, влаштування блокуючих пристроїв, шлагбаумів, штучних перешкод; влаштування декоративних огорож (висотою до 1,0 м); влаштуванню блокуючих пристроїв, шлагбаумів, штучних перешкод, встановленню кондиціонерів, супутникових антен, витяжок; влаштуванню дитячих майданчиків та спортивних майданчиків, майданчиків для відпочинку людей здійснюється виконавчими органами районних у м. Києві рад у порядку та на умовах, визначених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що огорожа та шлагбаум споруджені відповідачем, а зазначена територія використовується ним для автомобільної стоянки, що свідчить про безпідставність на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися припущеннях, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що огорожа та шлагбаум споруджені відповідачем, а зазначена територія використовується ним для автомобільної стоянки, що свідчить про безпідставність звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed