Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з додаткової відповідальністю «Полтавтрансбуд» про визнання права власності на нерухоме майно - машиномісце [ADDRESS], загальною площею 20,6 кв.м. та комору № 2 за адресою [ADDRESS], загальною площею 2,3 кв.м. посилаючись на те, що 04 лютого 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 2 на машиномісце (місце для паркінгу [ADDRESS] та 18 листопада 2013 року укладено договір №3 купівлі-продажу майнових прав на комору [ADDRESS]. Відповідно до умов вказаних договорів позивач одержує майнові права Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» на об'єкт, які належать останньому на праві власності згідно акту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкту та відповідних рішень виконкому. Предметом договорів є майнові права на об'єкт, які після набуття позивачем їх у власність реалізується шляхом набуття права власності на машиномісце та комору після введення житлового будинку по [ADDRESS] в експлуатацію та оформленням позивачем відповідних правовстановчих документів. Відповідно до договорів за умови виконання своїх обов'язків за цим договорами позивач одержує від відповідача документи, необхідні для оформлення правовстановчих документів, що підтверджують право власності позивача на машиномсіце (місце для паркінгу) та комори в житловому будинку [ADDRESS]. В позові позивачем зазначено, що оформлення права власності на об'єкт та оплату послуг відповідних державних органів позивач здійснює самостійно. Згідно п.5.2.3 вказаних договорів продавець зобов'язувався сприяти одержанню покупцем правовстановчих документів на об'єкт, оформлених та зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства, шляхом надання покупцеві консультацій та роз'яснень, в свою чергу позивачка звернулась до відповідача за роз'ясненнями з приводу реєстрації за нею права власності на машиномісце (місце для паркінгу) та комору що розташовані в житловому будинку [ADDRESS] та одержання нею належного правовстановчого документу на вказане нерухоме майно, але відповідач відмовив позивачці у видачі правовстановчих документів на нерухоме майно та в здійсненні реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, тому позивачка змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] а її представник за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] не з'явились, але надали суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача за довіреністю Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій прохала проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 04 лютого 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 2 на машиномісце (місце для паркінгу [ADDRESS] та 18 листопада 2013 року укладено договір №3 купівлі-продажу майнових прав на комору [ADDRESS] ( а.с. 4-5,11-13). Як вбачається з умов вказаних договорів позивач [PERSON] отримала майнові права відповідача, які належать останньому на праві власності згідно акту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкту та відповідних рішень виконкому. Вказаним договором визначено, що за умови виконання своїх обов'язків за цим договором [PERSON] одержує від відповідача Товариства з додатковою відповідальністю документи, необхідні для оформлення правовстановчих документів, що підтверджують право власності останньої на об'єкти та оплату послуг відповідних державних органів позивачем здійснюються самостійно. 09 грудня 2013 року між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» було складено акт приймання - передачі, згідно з яким відповідач передав а позивач прийняв майнові права на місце для паркінгу [ADDRESS]. Більше того, сторонами вказаного договору, а саме позивачем отримано нерухоме майно, а відповідач в свою чергу отримав від останньої кошти в сумі 170 000 грн.00 коп ( а.с.6). Крім того, 19 грудня 2013 року між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» було складено акт приймання - передачі, згідно з яким відповідач передав а позивач прийняв майнові права на комору [ADDRESS]. Більше того, сторонами вказаного договору, а саме позивачем отримано нерухоме майно, а відповідач в свою чергу отримав від останньої кошти в сумі 12650 грн.00 коп. ( а.с.14). Частиною 2 ст. 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, договіри купівлі-продажу між сторонами по справі відбулися і є дійсними. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Таким чином, право власності фізичної чи юридичної особи на нерухоме майно, яке було створено та прийнято в експлуатацію, виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Як вбачається з рішення Державної приймальної комісії пред'явлений житловий будинок по [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію, що підтверджується актом готовності об'єкта до експлуатації ( а.с.17-19). Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема на підставі рішень судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обгрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved