Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення суми. Свої вимоги мотивує тим, що 06 грудня 2013 року між ним та відповідачем було укладено строковий договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» [NUMBER] (в доларах США) та договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 26205260103628. Вказав, що за першим договором він розмістив у банку строковий депозитний вклад в сумі 22 000 дол. США на повні перші 6 місяців, починаючи з 06.12.2013 року з виплатою щомісячно 8,5 % до 31.12.2013 року та з 31.12.2013 року - 9,25%. В той же день позивач вніс до каси банку 22 000 дол. США. За п'ять перших місяців позивач отримував належні відсотки по першому договору, в 05 червня 2014 року він звернувся в банк з письмовою заявою про відкриття на його ім'я розрахункового рахунку та перерахування на нього з депозитного рахунку 22 000 доларів США, а також відсотків за травень і червень 2014 року. Одночасно позивач просив переказати з поточного рахунку (для виплат) зазначену суму вкладу з відсотками на банківський розрахунковий рахунок своїй доньці у Німеччину. У позовній заяві позивач зазначав, що 06.06.2014 року для проведення вказаних перерахувань коштів з договору 1 на договір 2 [PERSON] підтвердив працівнику банку, що дію договору 1 пролонгувати не буде, просив негайно перерахувати усі кошти з депозитного вкладу його доньці, а в разі неможливості це зробити - вимагав видати йому кошти протягом встановленого правилами строку. Вказував, що з 20.06.2014 року по 06.08.2014 року він отримав 2 700 доларів США, а решту вкладу в розмірі 19 486 доларів США 67 центів не виплачено й досі. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що суму вкладу йому повернуто частково, просив суд стягнути з відповідача на свою користь вклад у розмірі 19 486, 67 доларів США, проценти відповідно до умов договору в сумі 1 153, 19 доларів США та 3 % річних за час прострочення - 374, 10 доларів США. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов було задоволено у повному обсязі. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року змінено та стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь [PERSON] кошти в сумі 19 760, 73 дол. США. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 13 червня 2016 року позивач подав уточнену заяву, в якій уточнив період нарахування договірних відсотків та 3% річних, а саме до 19 березня 2015 року, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь вклад у розмірі 19 486, 67 доларів США, проценти відповідно до умов договору в сумі 1 429, 74 доларів США та 3 % річних за час прострочення - 463, 79 доларів США та заборонити відповідачу подавати заяву до Відділу державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців Шевченківського району реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві без підтвердження виплати грошових коштів (а.с. 183). У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у відсутність представника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відмовити у задоволенні позову (а.с. 190-191). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Піврічний» [NUMBER] (в доларах США), за умовами якого вкладник розмістив в банку строковий вклад на умовах депозитного продукту «Новорічний подарунок» в доларах США на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів за ставкою 8,5% річних до 30.12.2013 року, а з 31.12.2013 року - за ставкою 9,25 % річних. Сума початкового вкладу - 22 000 доларів США. Дата вимоги вкладником вкладу - 06.01.2015 року. За умовами договору банк відкриває на ім»я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» 26205260103628, на який банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії. Нараховані проценти за збереження вкладу з капіталізацією процентів банк перераховує на рахунок (а.с. 7). Відповідно до п. 1.6 договору у випадку звернення вкладника в усній формі до банку про дострокове повернення вкладу в перший день після закінчення кожного шестимісячного періоду дії вкладу повернення вкладу та нарахованих процентів здійснюється в перший день після закінчення кожного шестимісячного періоду дії вкладу. 06 грудня 2013 року між тими ж сторонами укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER] (в доларах США), згідно з яким на ім»я позивача банком відкрито іменний вкладний рахунок на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в доларах США [NUMBER] (а.с. 8). Цього ж дня [PERSON] перерахував ПАТ «ВіЕйБі банк» 22 000 доларів США, що підтверджується квитанцією №264825 від 06.12.2013 року (а.с.7 зворот - копія квитанції). 05 червня 2014 року позивач звернувся до банку з заявою щодо відкриття на його рахунок розрахункового рахунку та перерахування на нього депозитного вкладу 22 000 доларів США та неотриманих відсотків, просив перерахувати з цього рахунку суму вкладу з відсотками на розрахунковий рахунок його доньки, яка з 25.09.2013 року згідно свідоцтва про укладання шлюбу стала [PERSON], на її банківський рахунок [NUMBER] у м.Кольн в Німеччині (а.с. 9). 11 червня 2014 року [PERSON] звернувся до Голови ПАТ «ВіЕйБі Банк» зі скаргою щодо порушення банком вимог договору, невидачі йому коштів по депозитному вкладу та неперерахування коштів його доньці у Німеччину (а.с. 9 зворот). 16 вересня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з досудовою претензією щодо видачі йому депозитного вкладу, відсотків з депозиту та 3 % річних (а.с. 14). З 20.06.2014 року по 06.08.2014 року [PERSON] отримав у ПАТ «ВіЕйБі Банк» грошові кошти у загальній сумі 2 700 доларів США, що підтверджується заявами на видачу готівки (а.с.18 - 23). З виписки ПАТ «ВіЕйБіБанк» по особовим рахункам (а.с. 10) вбачається, що станом на 15.08.2014 року заборгованість по вкладу становить 19 486 доларів США 67 центів. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Судом встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 листопада 2014 року прийнято рішення № 123 про запровадження з 21 листопада 2014 року тимчасової адміністрації строком на три місяці та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у банку до 20 березня 2015 року. На підставі постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ( а.с. 117-118). Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових( економічних санкцій), в тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань. Частиною 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 22 лютого 2016 року прийнято рішення № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора (а.с .192). Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Встановлено, що у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент розгляду справи триває процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, який згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів [PERSON] звернувся 22 грудня 2014 року, а вже з 20 листопада 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з ринку. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось. Позивач до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) з заявою про повернення коштів не звертався. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed