Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 11 березня 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір №Ф/08-05, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 103 400 доларів США строком до 11 березня 2013 року. У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 22 листопада 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 154 246,34 доларів США та 80 000,00 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача Василик Д.В. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували, надавши письмові заперечення, посилалися на те, що [PERSON] грошових коштів по кредиту не отримував, кредитний договір не підписував, що може підтвердити висновок експертизи. Однак, оригінали кредитної справи [PERSON] вилучені органами прокуратури в рамках порушення кримінальної справи. Також просили застосувати строк позовної давності (а.с 36-38). В судове засідання 23 грудня 2014 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, заяв щодо відкладення справи, або розгляду справи за їх відсутності суду не надали. Доказів поважних причин своєї неявки в судове засідання 23 грудня 2014 року не надали. Суд ухвалив за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши представника позивача, вившивши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем був укладений кредитний договір №Ф/08-05, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 103 400 доларів США строком до 11 березня 2013 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.ст. 526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом також встановлено, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, останній допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а тому станом на 22 листопада 2013 року виникла заборгованість в розмірі 154 246,34 доларів США та 80 000,00 грн., яка складається з наступного: 94 485,00 доларів США - сума основного боргу по кредиту; 54 864,18 доларів США - сума нарахованих і несплачених процентів за період з 14.02.2009 по 21.11.2013 включно; 951,88 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату за період з 23.11.2012 по 22.11.2013 включно; 1 098,08 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 23.11.2012 по 22.11.2013 включно; 2 847,20 доларів США - сума штрафу у розмірі 40% від суми простроченої заборгованості; 80 000,00 грн. - сума штрафу за кожен випадок невиконання зобов'язань, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Пунктом 2.1. Кредитного Договору погоджено, що позичальник зобов'язується повернути кредит, згідно графіка, викладеного в Додатку №1, який є невід'ємною частиною цього Договору, але не пізніше 11 березня 2013 року. Разом з тим, позивачем графік повернення кредиту суду не надано. Крім того, 27 квітня 2010 року Банк скористався правом дострокового повернення кредиту, що передбачено умовами кредитного договору (п.6.3), про що на адресу позичальника [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо дострокового повернення кредитних коштів протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, таким чином змінивши строк виконання основного зобов'язання (а.с.97-98). Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справі №6-144цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом також встановлено, що договір між сторонами укладався 11 березня 2008 року строком до 11 березня 2013 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж здійснено 30 вересня 2008 року, що визнано в судовому засіданні і представником позивача. Оскільки представником позивача не надано суду графік повернення кредиту, чим порушено вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, суд позбавлений можливості встановити період та суму заборгованості, яка знаходиться поза межами строку позовної давності. Крім того, відповідачем [PERSON] заявлено про те, що ним кредит не підписувався та грошові кошти не отримувалися, що може підтвердити експертиза. Разом з тим, суд позбавлений можливості проведення такої експертизи, у зв'язку з вилученням в Банку оригіналу кредитної справи на ім'я [PERSON] правоохоронними органами на підставі порушення кримінальної справи (а.с.84). Суд в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України приймав міри до розшуку оригіналу кредитної справи, задовольняючи клопотання обох сторін, але безрезультатно. Розглядаючи справу, суд також звертає увагу на те, що Банком на підтвердження отримання грошових коштів по кредитному договору [PERSON] надано копію заяви на видачу готівки №51470 (а.с.13). Разом з тим, копія не містить підписів та прізвищ отримувача та виконавця. Оригінал заяви Банк надати не мав можливості у зв'язку з відсутністю оригіналу кредитної справи у Банку, що позбавляє суд перевірити доводи позивача про отримання грошових коштів відповідачем, та доводи останнього про неотримання ним грошових коштів по спірному кредитному договору. Таким чином, позивачем ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» не доведені позовні вимоги, а тому у задоволенні позову у зв'язку з пропуском звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: dismissed