Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що з 19.06.1980 року перебувала у шлюбі із [PERSON], якому на праві власності належала з 2009 року квартира [ADDRESS]. Вказала, що 14.04.2011 року її чоловік помер, проте менше ніж за місяць до смерті він уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири, про що вона довідалася лише після його смерті. Менш ніж через десять днів після укладання вказаного договору чоловік був госпіталізований до лікарні й через два тижні помер. До укладання правочину чоловік був хворий, його стан постійно погіршувався, не працював, пенсію не отримував, не міг самостійно себе обслуговувати, у звязку з чим при таких крайніх обставинах був вимушений прийняти пропозицію [PERSON] про продаж квартири й продав її на вкрай невигідних для себе умовах у прискореному порядку. При цьому ринкова вартість вказаної квартири у 2011 році складала близько 30000 дол., а квартира була продана лише за 70000 грн., що значно нижче її ринкової вартості. У звязку з чим просить суд договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 18.03.2011 року, визнати недійсним. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідач та його представник [PERSON], 3-тя особа [PERSON] позов не визнали, надали суду заперечення, в яких зазначили, що ціна, вказана у договорі, була встановлена за домовленістю сторін, та є більшою ніж ціна, зазначена у документах БТІ. Вказані кошти [PERSON] отримав у повному обсязі, що підтверджується договором, при цьому звертає увагу, що хоча сторони у правочині і визначили ціну квартири у розмірі 70 000 грн., але відчуження відбувалося за фактичну більшу суму, а саме за 28 000 дол. При цьому пояснили, що письмових доказів щодо передачі [PERSON] обумовленої ціни продажу квартири в сумі саме 28000 доларів США у них немає. Також відповідач вказав, спочатку померлий працював офіційно, а у подальшому неофіційно займався діяльністю з установки охоронних систем. За все життя померлий звертався до лікарні виключно зі скаргами, які обумовлені простудами, ніколи на стан здоровя не скаржився. Лише на початку 2011 року у померлого виникли труднощі із пересуванням, обумовлені болями в ногах. При продажу квартири [PERSON] повідомив відповідачу, що продаж квартири обумовлений його бажанням у подальшому придбати однокімнатну квартиру та підлікувати ноги, тобто посилання позивача на укладання правочину на вкрай невигідних умовах нічим непідтверджені. Крім того зауважили, що у матеріалах справи відсутні відомості про порушення будь-яких прав позивачки, оскільки позивачка не є стороною правочину і до спадкової маси не може входити спірна квартира, а лише ті кошти, які отримав [PERSON] Також вказали, що позивачкою пропущено строк позовної давності. Тому просили суд відмовити у задоволенні позову. Суд, проаналізувавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (Єрмоленко до шлюбу) перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1980 року (актовий запис № 439). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 14.04.2011 року ( а.с.5). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на успадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, та батьки. Судом встановлено, що донька померлого з завою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Сторони не замечували, що батьки [PERSON] померли. Суд критично ставиться до твердження відповідача та його представника, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо порушення прав позивачки у звязку з укладанням договору купівлі-продажу квартири 18.03.2011 року, оскільки згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру у Першій Маріупольській державній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа після смерті [PERSON], в якій наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто особами, права яких вже були порушені на момент звернення до суду. Оскільки позивачка Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Загальна вартість відчужуваної квартири згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29332593 від 17.03.2011 року 61 209 грн. Згідно п. 3 договору продаж вчинено за домовленістю сторін за 70\~000 грн., які покупець [PERSON] сплатив продавцю [PERSON] до підписання цього договору готівкою повністю. В судовому засіданні відповідач та його представник, погоджуючись з тим, що ціна 70000 грн., визначена у спірному договорі, не є дійсною (ринковою) вартістю квартири, зазначили, що реально квартиру було продано [PERSON] за 28 000 дол., які вони йому передали у повному обсязі. Проте доказів про передачу [PERSON] 28\~000 дол. США не надали. В силу ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, дійсна або ринкова ціна спірної квартири на момент укладення угоди була значно вищою, та явно не відповідала сумі правочину, зазначеній у договорі.\~\~ Із матеріалів справи також вбачається, що в зазначеній квартирі позивач був зареєстрований та проживав після смерті матері у 2009 році один (без сім'ї). Іншого житла на момент укладання правочину 18.03.2011 року [PERSON] не мав. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] мав борги, зокрема щодо сплати комунальних послуг, що підтверджується договором № 750-11/ж-4 від 29.04.2011 року, за яким борг за послуги теплопостачання станом на 01.04.2014 року за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, б. 171, кв.113 складає 1845 грн. Згідно із медичними документами, [PERSON] з 2002 року хворів різними загальними захворюваннями, в тому числі епідприпадками з 2009 року, хронічним панкреатитом, а також сахарним діабетом ІІ типу з 2010 року. Згідно з пояснень сторін, стан здоровя [PERSON] на початку 2011 року погіршився, у звязку з чим нотаріальне посвідчення оскаржуваного договору від 18.03.2011 року відбувалося у нього вдома по причині неможливості [PERSON] самостійно дійти до нотаріуса, боліли ноги. У звязку з цим посилання відповідача та його представника на те, що на час укладання договору відповідач неофіційно займався діяльністю з установки охоронних систем, та не знав про свій стан здоровя є неспроможними та недоведеними. Згідно посмертного епікризу, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні МЛ № 2 з 29.03.2011р. по 14.04.2011 року. Згідно протоколу патологічного дослідження № 66/64 від 14.04.2011 року [PERSON] помер 14.04.2011 року від цирозу печінки, декомпенсація, асцитична стадія, супутнє захворювання: сахарний діабет 2 тип. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від\~6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи , членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкротства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману або помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочин, що вчиняється особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Таким чином суд вважає доведеним, що на момент укладання правочину у березні 2011 року [PERSON] був тяжко хворим, за станом здоровся не тільки не міг працювати, але й не міг дійти до нотаріальної контори / т.1, а.с. 6 зворот./, тому потребув лікування. Пенсію [PERSON] не отримував, інших джерел існування не мав, у звязку з чим мав борги, зокрема по сплаті комунальних послуг, що становило загрозу втрати житла, оскільки іншого він не мав, що на думку суду є збігом тяжких\~\~обставин, які спонукали [PERSON] (який проживав один), укласти договір купівлі-продажу його єдиного житла на вкрай невигідних для нього умовах за ціною, значно меншої ринкової. У звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Хворобливий стан [PERSON] протягом 2010-2011рр. підтверджується його медичними документами, зокрема історіями хвороби, відповідно до яких [PERSON] у вказаний період тяжко хворів на цироз печінки в стадії декомпенсації, асцитична стадія /набряк внутрішніх органів/, супутнє захворювання: сахарний діабет 2 типу, та перебував на стаціонарному лікуванні в серпні 2010р. та березні- квітні 2011р., де й помер від вищевказаних тяжких хвороб /див. історії хвороб /. Відсутність у [PERSON] коштів на лікування також підтверджується тим, що відразу після продажу спірної квартири до нього було запрошено лікаря, який призначив курс лікування на дому: крапельниці та інше, але через 10 днів після продажу квартири лікар вже констатував неефективність цього лікування та 28.03.2011р. направив [PERSON] у тяжкому стані з масивними набряками та асцитом в стаціонарне відділення, де 14.04.2011р. [PERSON]М . помер / т.1, а.с. 74-75/. Вказаний висновок суду також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що до продажу квартири [PERSON] мав борги по оплаті комунальних послуг, неодноразово брав гроші в борг неї, а після продажу квартири вже давав їй гроші на придбання ліків / т.1, а.с.150-154/. Про ці обставини [PERSON] також повідомляла [PERSON] електронною поштою, про що сторони не заперечували в судовому засіданні /т.1, а.с.64-73/. Показання [PERSON] про те, що після продажу квартири [PERSON] давав їй долари США на думку суду не можуть свідчити про отримання ним саме 28000 доларів США за продану квартиру, оскільки сама [PERSON] пояснила, що при розрахунку за продану квартиру вона не була присутня, а долари могли бути придбані і на отримані [PERSON] 70000 грв. за договором купівлі - продажу. При цьому суд виходить з того, що показання свідків на підтвердження отримання грошей за договором купівлі - продажу квартири, який відповідно до вимог ст.ст. 208 - 209 ЦК України має бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, не є допустимим доказом. Оскільки в п.5 договору купівлі продажу спірної квартири [PERSON] підтверджено отримання грошей за договором у сумі 70\~000 грн., суд вважає, що підтвердження факту повного розрахунку за продану квартиру та відсутність претензій до покупця стосується саме вказаної в договорі суми 70\~000 грн. За таких обставин суд вважає вимоги позивачки про визнання недійсним договору купівлі- продажу спірної квартири внаслідок його укладення під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах для [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Суд також не бере до уваги заяву відповідача та його представника щодо застосовування строків позовної давності та їх пропуску позивачкою з огляду на наступне. Так, у листопаді 2013 року позивачка зверталася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав, встановлений ст. 225 ЦК України.\~\~ Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні вказаного позову (а.с. 12-15).\~ З позовними вимогами у цій справі позивачка звернулася в грудні 2014 року. В силу ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову, предметом якого є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином строк позовної давності у вказаній справі позивачкою не пропущено. Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України у разу недійсності правочину кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки судом встановлено, що продавець квартири [PERSON] помер, суд не вирішує питання про повернення сторін договору у первісний стан. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 233 ЦК України,

Outcome: approved