Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

у вересні 2020 року КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] отримує від КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинку та прибудинкової території, на підставі договору від 29.07.2005 року. Як споживач житлово-комунальних послуг [PERSON] зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Вказало, що КП «Житло-сервіс» надає послуги з утримання будинку, споруд в прибудинкової території - в будинку [ADDRESS] , однак. [PERSON] свої обов`язки належним чином не виконує. Внаслідок неналежного виконання останнім договірних зобов`язань та зобов`язань по утриманню нерухомого майна шляхом несплати за житлово-комунальні послуги, за період з 01.12.2015 року по 01.04.2020 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 27 322,63 грн. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань та сплати коштів за отримані послуги, просило стягнути з останнього заборгованість в примусовому порядку із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних, а також судові витрати у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 15.09.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 18.02.2021 року (а.с. 30-31). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, є виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій в будинку [ADDRESS] , що підтверджується наказом Головного управління житлового забезпечення № 269 від 20.12.2005 року та статутом підприємства. 29.07.2005 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір на участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, предметом якого є надання «Підприємством» послуг з обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та прибудинкової території. «Власник» квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та при будинкової території і оплачує комунальні послуги (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 2004 року), послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (в редакції 2004 року), оскільки спірні правовідносини виникли ще у 2009 році, а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Встановлено, що між сторонами у справі укладено договір на утримання будинку та прибудинкової території, доказів укладення будь-яких інших договорів на утримання будинку та прибудинкової території матеріали справи не містять і в розпорядження суду не надано, отже, відповідач є споживачем послуг. Відповідно до положення ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 20 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також п. 6 ч. 1 ст. 20 ст. 19 Закону України Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачено право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Підстави несплати також чітко визначені законом. Вказані висновки містяться постанові ВС у складі колегії Другої судової палати КЦС від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Судом також встановлено, що згідно наданих розрахунків за період з грудня 2015 року по квітень 20208 року (включно) у відповідача виникла заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 31 585,92 грн., яка складається із: заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території - 27 322,63 грн.; інфляційні втрати в сумі 2 865,34 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період в сумі 1 397,95 грн. (а.с. 10-12). Відповідачем, котрий обізнаний про наявність даного позову, відзив на позов поданий не був, клопотань не заявлено, сума заборгованості ніяким чином також не оспорена, так само як і не заперечено відповідачем обставини, що ним не сплачується за житлово-комунальні послуги. Тобто, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував послуги з утримання будинку та прибудинкової територій, також не надано. Відповідач не спростував надані позивачем докази щодо надання житлово-комунальних послуг та не посилався на докази, які б спростовували докази, надані позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. На підставі наведеного суд надходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В порядку ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 чт. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано суду доказів на підтвердження факту отримання ним правничої допомоги АО «Шенлі» та оплати ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн., а тому вони підлягають компенсації в зазначеному розмірі (а.с. 13-24). На підставі викладеного,

Outcome: approved