Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 03 лютого 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 39. В обґрунтування позову зазначала, що 03 лютого 2007 року вона і [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє сімейне життя з відповідачем у них не склалося, між ними постійно виникали непорозуміння, оскільки у них різні погляди на шлюб та сім`ю, спільного господарства вони не ведуть, сумісне проживання припинено, шлюб існує лише формально. Спір щодо проживання дітей та поділу майна у сторін відсутній. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, зазначав, що позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. 03 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 39. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір`ю. Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, примиритися не бажають. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду позову [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 840 грн 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved