Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 25.11.2014 року у розмірі 1 199 313,74 грн. та судового збору у розмірі 8 810,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, 25.11.2014 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 16500,00 доларів США, 5 600,00 євро, 130,00 фунт стерлінгів, про що написав розписку від 07.04.2016 року, зобов`язавшись повернути ці кошти позивачу в строк до 07.04.2017 року. Сторони договору домовились, що позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю щомісяця до 24 числі включно 2 (два) відсотки від суми позики. Факт передачі коштів підтверджується розпискою за власноручним підписом [PERSON] від 07.04.2017 року. При цьому, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув суму позики у встановлені строки, що стало причиною для звернення позивача до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просив стягнути з нього лише тіло кредиту, вказуючи на скрутне матеріальне становище. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 07.04.2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 16500,00 доларів США, 5 600,00 євро, 130,00 фунт стерлінгів, про що написав розписку від 07.04.2016 року, зобов`язавшись повернути ці кошти позивачу в строк до 07.04.2017 року. Факт передачі коштів підтверджується розпискою за власноручним підписом [PERSON] (а.с.6). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із розписки від 07.04.2016 року вбачається, що за користування коштами позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю щомісяця до 24 числі включно 2 (два) відсотки від суми позики. Таким чином, розмір процентів за 48 місяців від суми позики становить 555 235,00 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 25.11.2014 року у розмірі 1 199 313,74 грн. та судового збору у розмірі 8 810,00 грн. підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 207, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved