Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

У вересні 2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] із позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця « [PERSON] », у якій просить стягнути з нього збитки у сумі 26 500 грн., завдані за невиконання договору підряду на поставку метало пластикових конструкцій. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 02 лютого 2018 року між сторонами був укладений договір підряду на поставку метало пластикових конструкцій, відповідно до якого підрядчик зобов`язувався організувати роботи по виконанню метало пластикових конструкцій та доставити їх до замовника Згідно умов договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов`язань, загальна сума замовлення становить 26500 грн., попередня оплата 13500 грн. Позивачем 09.02.2018 року сплачено 6500 грн. та 23.02.2018 року сплачено 5500 грн. Згідно з п.6.1 договору підрядник зобов`язується доставити металопластикові конструкції протягом 40 робочих днів. У випадку, якщо металопластикові конструкції мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути і т.д.) термін виготовлення метало пластикових конструкцій збільшується до 45 робочих днів. Однак протягом указаного терміну відповідачем не було здійснено виконання своїх зобов`язань за договором підряду на поставку метало пластикових конструкцій. 29 травня 2018 року [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про те, щоб він повернув сплачену суму, та як вона узяла кредит, у зв`язку з чим може понести збитки по виплаті відсотків за кредитом. Відповідачем надано розписку, згідно з якою він зобов`язався реалізувати конструкції за замовленням позивача до кінця 2018 року. Проте до кінця 2018 року не виконав передбачених договором підряду зобов`язань. Тому 12 серпня 2018 року позивач звернулась до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області для вирішення спору в досудовому порядку, але ніяких дій для відновлення прав споживача не здійснено. З огляду на викладене, посилаючись на положення ст.ст.22, 611, 614, 623 ЦК України, позивач вважає, що їй було завдано збитків, розмір яких становить 26500 грн. за договором підряду, а тому звернулась за судовим захистом своїх прав. 24 вересня 2019 року ухвалою судді Ленінського районного суду м.Полтави позовну заяву залишено без руху (а.с.20). 22 жовтня 2019 року ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі (а.с.42). 23 січня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави позовну заяву [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договору підряду від 02.02.2018 року передано за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави (а.с.62). 13 лютого 2020 року вищевказана цивільна справа надійшла до Октябрського районного суду м.Полтави за підсудністю. 14 лютого 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.68). В ході підготовчого засідання, а саме 16 березня 2020 року позивачем [PERSON] збільшено позовні вимоги, і в остаточній редакції просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 25 500 грн., завдані за невиконання договору підряду на поставку металопластикових конструкцій; стягнути 1536,00 грн. індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в сумі 25 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Свої збільшені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ст.625 ЦК України має право на відшкодування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. При цьому зазначає, що загальний час прострочення складає 24 місяці, у зв`язку з чим наводить відповідний розрахунок таких сум. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали у завданні [PERSON] матеріального збитку, їй заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 25 000 грн. Таку шкоду обґрунтовує душевними стражданнями та переживаннями, пережитими у зв`язку з фактом обману та неправомірним заволодінням особистими коштами, які були заощаджені нею, що призвело до нервового розладу та інших негативних наслідків, тому на підставі ст.23 ЦК України просить відшкодувати моральну шкоду. Також з метою відновлення порушених прав був укладений договір про надання правової допомоги загальною вартістю гонорару 5000 грн., у зв`язку з чим ці витрати також підлягають стягненню з відповідача (а.с.76-80). Відповідачем до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому з позовом не погодився, зазначивши, що 02.02.2018 року дійсно був укладений договір підряду з позивачем на виготовлення металопластикових конструкцій. У подальшому 29.05.2018 року позивач відмовився від прийняття послуг, вказуючи на їх невідповідність замовленню, про що надала заяву, таким чином, вважає, що вона скористалась своїм правом щодо розірвання договору відповідно до ч.4 ст.849 ЦК України. Тобто фактично мало місце припинення дії договору підряду шляхом його розірвання на вимогу позивача. Зобов`язання щодо повернення коштів відповідач підтвердив розпискою від 29.05.2018 року. Однак реалізувати вказані конструкції не вдалося, у зв`язку з чим кошти не були повернуті. Щодо збільшених позовних вимог відповідач не згоден із розрахунком позивача, оскільки відповідно до досягнутих домовленостей він мав повернути кошти в сумі 25500 грн. до кінця 2018 року, тобто кінцевою датою повернення є 31.12.2018 року. Тому період прострочення починається з 01.01.2019 року та становить 14 місяців, у зв`язку з чим наводить власний розрахунок на подання відзиву. Однак позивач обґрунтовує свої позовні вимоги саме договором підряду і фактично стягує передплату, внесену за договором, проте за своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст.625 ЦК України. У зв`язку з цим позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів в сумі 25500 грн. визнає, однак вважає, що відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Крім того, реалізувати виготовлені конструкції не вдалося і до теперішнього часу, кошти позивачу повернути не має змоги, до того ж 22.02.2019 року припинено підприємницьку діяльність, доходи від неї відсутні. Вказує, що наміру щодо введення позивача в оману він не має, товар був виготовлений, договір розірвано з її ініціативи, а прострочення повернення коштів є наслідком збігу обставин, в тому числі відсутності покупців. При цьому вважає, що факт наявності та розмір моральної шкоди позивачем не доведені жодними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення таких вимог. Крім того, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу просить врахувати фінансовий стан та вищенаведені обставини й зменшити розмір витрат, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та 3% річних та інфляційних витрат (а.с.91-92). 04 травня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.97). У судовому засіданні позивач та представник позивача збільшені позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Додатково вказали, що згідно квитанції позивачем за правову допомогу сплачено 4\~000 грн. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду, причини неявки суду невідомі (а.с.102,108). За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи відповідача, викладені у відзиві, в якому останній вимоги позову визнав частково, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 02 лютого 2018 року між сторонами був укладений договір підряду на поставку метало пластикових конструкцій з Додатком до нього (а.с.7-8, 9, 32-33). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 даного Договору, підрядник ФОП « [PERSON] » зобов`язався організувати роботи по виготовленню та доставити замовнику [PERSON] металопластикові конструкції за указаною адресою, а замовник спочатку оплатити їх вартість у повному обсязі, після чого прийняти виріб. Конфігурація, кількість, розміри, а також матеріали конструкцій, що виготовляються, зазначаються в Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору та підписується сторонами, після підписання Додатку №1 претензії за замовленням, комплектації, профільним системам не приймаються. Розірвання договору після його підписання не допускається. Замовник повідомлений. Згідно з п.1.3, п.1.4 Договору вартість замовлення складає 26500 грн., попередня оплата 13500 грн., борг до передачі у власність 13000 грн. У договорі також наявні зазначення про те, що 09.02.2018 року на виконання умов договору було додатково сплачено 6500 грн., а 23.02.2018 року 5500 грн., Д/к 1000 грн. (а.с.7). Оплата позивачем за договором була здійснена в повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера на суму 5\~500 грн. та 6\~500 грн. та розпискою [PERSON] про зобов`язання повернути [PERSON] 25\~500 грн. (а.с.12, 36). Таким чином, позивач виконав свою частину зобов`язань за укладеним договором. Відповідно до п.6.1 договору підрядник зобов`язується доставити вироби протягом 40 робочих днів. У випадку якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути тощо) строк виготовлення виробів може бути збільшений до 45 робочих днів. Згідно з п.6.2 договору підрядник має право в односторонньому порядку змінити строк виконання зобов`язань за договором за умови невиконання замовником умов п.5.2 договору. Початком строку виконання за договором вважається день підписання договору, а також надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок або в касу підрядника (п.6.3). Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.ч.1-3 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під\~час виконання\~роботи стане\~очевидним,\~що вона\~не буде\~виконана належним\~чином,\~замовник має\~право призначити\~підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Всупереч вказаних умов договору підряду відповідач свої зобов`язання не виконав, і дана обставина відповідачем не заперечується. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 29 травня 2018 року [PERSON] звернулась до відповідача із письмовою заявою, у якій відмовилась від договору щодо замовлення металопластикових конструкцій з причин їх невідповідності, а також від послуг ФОП [PERSON] . Просила повернути сплачені нею грошові кошти в розмірі 25500 грн. та реалізувати конструкції протягом 2018 року та повернути кошти до кінця 2018 року (а.с.10, 34). Також вказані обставини підтверджені розпискою відповідача ФОП [PERSON] , у якій він зобов`язався реалізувати конструкції, замовлені [PERSON] (французький балкон), до кінця 2018 року та повернути кошти в сумі 25500 грн. (а.с.11, 35). Як вбачається з матеріалів справи, визнається відповідачем, гроші у встановлений термін позивачу не повернуті. У подальшому, 12 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась зі скаргою до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області для вирішення вказаного спору та просила захистити свої права як споживача, здійснити відповідну перевірку та зобов`язати відповідача повернути сплачену нею суму за договором підряду готівкою (а.с.13-14, 15, 37-38, 39). На вказане звернення позивач отримала листа №01-31/662 від 21 серпня 2019 року, після чого звернулась за судовим захистом. Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У відповідності з ч.1\~ст.614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 617 ЦК України\~визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Частинами 1, 2 ст.22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Отже, грошовий вираз майнової шкоди є збитками; відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Оскільки невиконання відповідачем належним чином своїх обов`язків за договором підряду від 02 лютого 2018 року, а також невиконання ним як підрядником вимоги щодо усунення недоліків та повернення сплачених коштів у строк до кінця 2018 року фактично призвело до порушення умов договору, суд вважає, що такими діями ФОП [PERSON] було завдано збитки [PERSON] в сумі 25500 грн., які підлягають стягненню на її користь. Суд бере до уваги, що відповідач визнає позов у цій частині та не заперечує проти задоволення вимоги про стягнення збитків у розмірі 25500 грн. на користь позивача та дійшов до висновку про задоволення даної позовної вимоги [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних в розмірі 1536,00 грн. суд зазначає таке. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення. Відповідно до розрахунку позивача, який зазначений ним у заяві про збільшення позовних вимог, загальний строк прострочення виконання зобов`язань складає 24 місяця. На спростування цих доводів стороною відповідача надано власний розрахунок, згідно з яким вважає, що прострочення зобов`язання мало місце саме після невиконання ним вимоги позивача про усунення недоліків. Перевіривши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що доводи відповідача в цій частині є переконливими, оскільки відповідно до досягнутих домовленостей, які підтверджені письмовими заявою та розпискою від 29 травня 2020 року, сторони дійшли згоди, що грошові кошти мають бути повернуті до кінця 2018 року, після чого в подальшому мало місце прострочення виконання цих зобов`язань з боку відповідача. Натомість, доводи відповідача у відзиві про те, що 3% річних не підлягають стягненню, є безпідставними, оскільки грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати, а також спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, відповідно до наданої відповідачем розписки від 29 травня 2018 року він зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 25500 грн. до кінця 2018 року (а.с.35). З урахуванням викладеного, кінцевою датою повернення коштів слід вважати 31.12.2018 року, а тому період прострочення виконання зобов`язань з 01.01.2019 року до моменту звернення позивача зі збільшеними позовними вимогами до суду 16.03.2020 року становить 441 день. Таким чином, за указаний період розрахунок 3% річних від суми заборгованості 25500 грн. складає: 923,90 грн. Щодо стягнення з відповідача індексу інфляції суд вважає відмовити позивачу в цій частині, оскільки позивач не зазначив конкретного розміру інфляційних витрат, які просить стягнути, не навів будь-якого розрахунку та жодних обґрунтувань у цій частині позов не містить. Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з такого. Частиною 1 ст.23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.п.2,4 ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень\~ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, відповідно до ст.1167 ЦК України, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом із тим, відповідно до приписів\~ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами чинного процесуального законодавства обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди, мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.\~\~\~\~\~\~ Оцінивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, спричинених\~\~відповідачем, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями\~у вигляді невиконання зобов`язань за договором підряду та наслідками, зазначеними в позові, а тому не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на її користь відшкодування моральної шкоди. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Враховуючи, що позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 25\~500 грн. задоволено у повному обсязі, а позовну вимогу про відшкодування 3 % річних задоволено частково у сумі 923, 90 грн., приходжу до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 779 грн. 16 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам. Решту суми судового збору у розмірі 757, 64 грн. необхідно віднести на рахунок держави. Також в порядку, визначеному ст.ст.\~133, 137,\~141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 2028 грн. (пропорційно задоволений позовним вимогам).

Outcome: partial