Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Держтранс» (далі-підприємство) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 04 листопада 2019 року №53-К з підстави п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, про поновлення на роботі на посаді охоронника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2019 року по час ухвалення рішення. Позов обгрунтований тим, що в період з 2010 року по 04 листопада 2019 року позивач працював у ДП «Держтранс» на посаді охоронника, згідно наказу від 04 листопада 2019 року звільнений за прогул без поважних причин, даний наказ отримав поштою 28 листопада 2019 року. Відповідач не відбирав письмових пояснень. Позивач у звичному режимі близько 07-30 год. 04 листопада 2019 року прибув на роботу на підприємство, при цьому станом на 08-00 год. на його робочому місці вже був інший охоронник, який мав вийти на роботу 05 листопада 2019 року, і позивача не допущено до роботи, близько 08-25 год. директор підприємства [PERSON] повідомив про його звільнення і недопуск до роботи, після чого позивачем був здійснений виклик поліції, також 04 листопада 2019 року була подана заява про порушення трудових прав до Державної служби України з питань праці. Позивач не міг бути на роботі, оскільки останнього протиправно не допущено до виконання трудових обов`язків. Просить позов задовольнити. У відзиві на позов від 10 лютого 2020 року директор ДП «Держтранс» Шаповалов В.П. просить відмовити у позові з посиланням на те, що основним видом діяльності підприємства є надання Міністерству оборони України послуг з обслуговування та ремонту службових та спеціалізованих автотранспортних засобів. Позивач неодноразово порушував трудову дисципліну, щодо останнього 01 листопада 2019 року застосовано захід стягнення у виді догани, позивач характеризується негативно, він грубо порушує положення посадової інструкції охоронника, 04 листопада 2019 року позивач не прибув на роботу на 08-00 год, свою зміну не прийняв, у зв`язку з чим був викликаний інший охоронник, позивач прибув на підприємство цього дня близько 09-00 год. і намагався силою потрапити на підприємство, останньому директором підприємства повідомлено про надання пояснень, на що позивач відмовився. Близько 09-15 год. на територію підприємства прибув екіпаж поліції. Позивачу повторно запропоновано надати пояснення, на що останній відмовився та 09-45 год. сів у патрульну машину поліції та залишив територію підприємства. Позивач був відсутній на роботі більше трьох годин, у зв`язку з чим було складено відповідний акт та його звільнено з роботи за прогул. Дії позивача свідчать про його небажання працювати на підприємстві, останній до 28 листопада 2019 року жодного разу не з`явився на роботу. Підприємство неодноразово 13 листопада 2019 року, 19 грудня 2019 року, 08 січня 2020 року направляло позивачу листи з пропозицією забрати трудову книжку та наказ про звільнення. За заявою позивача управлінням держпраці на підприємстві проведено перевірку, за результатами якої порушень трудового законодавства не виявлено. У відповіді на відзив від 26 березня 2020 року позивач зазначає про відсутність щодо нього дисциплінарних стягнень, про наказ від 01 листопада 2019 року йому стало відомо із відзиву відповідача, на роботу 04 листопада 2019 року його не допустили незаконно. За результатами підготовчого засідання 03 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що своєчасно з`явився на роботу 04 листопада 2019 року близько 07-30 год., до якої його не допустили, директор повідомив по його звільнення, він не міг працювати, про що повідомив у поліцію та управління держпраці, цього ж дня його перерахували остаточний розрахунок, наказу про відсторонення від роботи не було, причини відсторонення не повідомлені, пояснень у нього не відбирали, з 10-00 год. він поїхав захищати свої права, трудову книжку він не отримав, зараз трудова книжка на підприємстві, повідомлення про необхідність отримання трудової книжки він отримував, її не забирав, оскільки «…не винний…». Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Дроб`язко О.О., яка пояснила, що звільнення позивача є незаконним, копію наказу про звільнення позивач отримав 28 листопада 2019 року, довідка відповідача про середньоденний заробіток позивача не відповідає дійсності згідно даних про застраховану особу, акт інспекційного відвідування незаконний, дисциплінарне стягнення 04 листопада 2019 року не накладалось, просить позов задовольнити та стягнути 53975 грн. 08 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2019 року по 10 вересня 2020 року. Представник відповідача адвокат Апостолюк О.О. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач неодноразово порушував трудову дисципліну, 04 листопада 2019 року запізнився на роботу, у зв`язку з чим його було замінено іншим охоронником, позивач в подальшому в 09-00 год. з`явився на підприємство, поводив себе агресивно, викликав поліцію, останньому запропоновано надати пояснення, які ним не надані, з 10 год. позивач покинув територію підприємства і більше на роботі не з`являвся, позивач створив ситуацію, у зв`язку з чим керівництво вимушене винести наказ про звільнення, який був винесений з 16 по 17 год., профспілка на підприємстві відсутня, 04 листопада 2019 року стягнення не накладалось, в цей день проведення розрахунку із позивачем здійснено за вказівкою керівництва, розрахунок зроблено до моменту складання акту в два етапи, позивач не відповідав на жодні листи. Звільнення позивача здійснене у встановленому порядку. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] , який також зазначив, що позивач характеризується негативно і не бажає працювати на підприємстві. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , останній з 02 вересня 2015 року працював охоронником ДП «Держтранс», згідно посадової інструкції охоронника, який відноситься до категорії «робітники», останній зобов`язаний здійснювати охоронні функції на території, затвердженій директором підприємства, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до Акту від 04 листопада 2019 року (час складання 16-30 год.) охоронник [PERSON] без поважних причин 04 листопада 2019 року в 08-00 год. не заступив на роботу та без поважних причин був відсутній на роботі з 10-00 год. до 16-00 год. впродовж робочого дня. Вказані відомості зазначені у службових записках від 04 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] .. 04 листопада 2019 року в 08-32 год. позивач [PERSON] звернувся до ГУНП у м.Києві щодо незаконного звільнення, також останнім 04 листопада 2019 року подана зава про порушення трудових прав до Державної служби України з питань праці. Наказом ДП «Держтранс» від 04 листопада 2019 року №53-к «Про звільнення з роботи» [PERSON] з 04 листопада 2019 року (включно) звільнено з посади охоронника на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого часу) без поважних причин. Підстава: службова записка [PERSON] від 04 листопада 2019 року, службова записка [PERSON] від 04 листопада 2019 року, Акт про встановлення факту відсутності працівника на роботі від 04 листопада 2019 року. Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 24 березня 2020 року на картковий рахунок [PERSON] від ДП «Держтранс» надійшла заробітна плата: 04 листопада 2019 року в 13-11 год. у розмірі 4756 грн. 99 коп, 04 листопада 2019 року в 16-46 год.,-162 грн.. Відповідно до повідомлень ДП «Держтранс» на адресу позивача від 13 листопада 2019 року, 19 грудня 2019 року, 08 січня 2020 року останньому повідомлено про його звільнення 04 листопада 2019 року та проведення повного розрахунку 04 листопада 2019 року, направлено копію наказу про звільнення із пропозицією надання письмової згоди на направлення засобами поштового зв`язку оригіналу трудової книжки. Згідно з п.4 ч.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Передбаченим п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). У справах про звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло це бути підставою для розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За правилами частин 1 та 3 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст.148 КЗпП України). Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У ч.1 ст.147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок». Відповідачем визнаний днем прогулу 04 листопада 2019 року, при цьому позивач був присутній на роботі 04 листопада 2019 року згідно встановленого графіку чергування, в 08-32 год. звернувся до ГУНП у м.Києві щодо незаконного звільнення, також останнім 04 листопада 2019 року подана зава про порушення трудових прав до Державної служби України з питань праці, при цьому сторонами в судовому засіданні не заперечуються обставини щодо відсутності позивача на підприємстві 04 листопада 2019 року протягом усього робочого дня близько з 10-00 год., представниками відповідача не заперечується відсутність вирішення питання про застосування дисциплінарного стягнення по вказаних подіях, зокрема, отримання письмових пояснень від позивача у встановленому порядку. Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII. Згідно із ст.4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом ст.4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення лежить на роботодавцеві. Належні та допустимі докази на підтвердження додержання відповідачем правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи, винесення оскаржуваного наказу про звільнення, із врахуванням спірних правовідносин сторін 04 листопада 2019 року,-суду не подані, при цьому згідно вищезазначеної інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 24 березня 2020 року на картковий рахунок [PERSON] від ДП «Держтранс» надійшла заробітна плата: 04 листопада 2019 року в 13-11 год. у розмірі 4756 грн. 99 коп, 04 листопада 2019 року в 16-46 год.-162 грн., про що заперечення представників відповідача в судовому засіданні відсутні, тобто даний розрахунок проведено до отримання письмових пояснень щодо відсутності позивача на роботі чи вжиття передбачених заходів для їх отримання, та до винесення оскаржуваного наказу про звільнення. Відповідач посилається на відсутність позивача на роботі з 08-00 год, при цьому Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Держтранс» встановлюють робочий час з 08-30 год. по 17-30 год, інші відомості про робочий час охоронників суду не надані. Позивач, який звернувся до суду 16 грудня 2019 року, посилається на отримання копії наказу про звільнення 28 листопада 2019 року, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, рекомендований лист відповідача від 19 грудня 2019 року отриманий позивачем 24 грудня 2019 року, також сторонами в судовому засіданні підтверджуються обставини щодо перебування трудової книжки позивача станом на час розгляду справи в ДП «Держтранс». Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки, тобто з моменту, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Констатувавши загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма ст.233 КЗпП України деталізує це правило щодо звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини строк, визначений ст.233 КЗпП України, позивачем не пропущений. З таких обставин звільнення позивача 04 листопада 2019 року проведене з порушенням трудового законодавства, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 04 листопада 2019 року. Акт інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Київській області від 27 грудня 2019 року №КВ 2082/1359/АВ та відомості щодо журналу приймання та передачі чергувань не спростовують даного висновку суду. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Згідно бухгалтерської довідки ДП «Держтранс» від 07 лютого 2020 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 179 грн. 07 коп., відповідно до довідки про заробітну плату: жовтень-4785 грн. 04 коп, вересень-6060 грн. 50 коп, дані суми зазначені також і в індивідуальних відомостях щодо [PERSON] , як застрахованої особи, за 2019 рік. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Позивач звільнений 04 листопада 2019 року, його заробітна плата, із врахуванням відомостей із пенсійного фонду щодо застрахованої особи, за жовтень 2019 року-4785 грн. 04 коп (22 робочі дні), за вересень 2019 року-6060 грн. 50 коп (21 робочий день). За таких обставин середньоденний заробіток позивача становить 252 грн. 22 коп (4785,04+6060,50/43 дні=252,22). Інші докази щодо робочого часу позивача за жовтень, вересень 2019 року суду не надано. З даних підстав судом не приймається довідка відповідача від 07 лютого 2020 року про середньоденний заробіток позивача. Середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів) за період з 04 листопада 2019 року по 10 вересня 2020 року (в межах заявлених вимог) становить 53975 грн. 08 коп (листопад 2019 року-20 днів, грудень 2019 року-21 день, січень-вересень 2020 року-173 дні, всього 214 днів, 214*252,22=53975,08). Вказана сума середнього заробітку підягає стягненню із відповідача на користь позивача. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5297 грн. 63 коп, що підтверджується довідкою відповідача про середньомісчну заробітну плату позивача, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 768 грн. 40 коп судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказана сума судового збору підлягає стягненню на його користь із відповідача. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про скасування наказу про звільнення, 768 грн. 40 копі судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Зазначене підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 вересня 2018 у справі №751/3840/15-ц. Правнича допомога позивачу надана адвокатом Дроб`язко О.О., позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг від 25 березня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 03 квітня 2020 року (усна консультація з вивченням документів-500 грн., складення відповіді на відзив-1000 грн., підготовка клопотань-500 грн.), звіт-підрахунок щодо обсягу наданих юридичних послуг за період з 25 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року, розрахункові квитанції на загальну суму 8000 грн. (500 грн., 500 грн., 1000 грн., 5000 грн., 1000 грн.), акт прийняття-передачі наданих послуг від 28 липня 2020 року. Розмір документально підтверджених витрат на правничу допомогу становить 8000 грн.. Матеріалами справи доведений факт надання позивачу правничої допомоги адвокатом, надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача. Визначаючи суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує тривалість часу, затраченого на складання процесуальних документів, підготовку інших документів до суду, участь представника позивача в судових засіданнях, у зв`язку із чим доходить до висновку про співмірність підтверджених витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., що є підставою для їх стягнення із відповідача на користь позивача. Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України відсутні.

Outcome: approved