Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У вересні\~2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про поділ\~майна,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності.\~В подільшому збільшив позовні вимоги, відповідно до яких просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, які зберігались на депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк», відкритому на ім`я [PERSON] на підставі Договору №02049.18-PD.101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 08.10.2018 року; стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] 1/2 частину спільно нажитих коштів, які зберігались на депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк», відкритому на ім`я [PERSON] на підставі Договору №02049.18-PD.101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 08.10.2018 року в розмірі 3000,00 доларів США та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22.01.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано на підставі рішення суду від 28.01.2019 року. За час шлюбу сторонами були набуті грошові кошти в сумі 6000 доларів СШІА, які були розміщенні на депозитному рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк». Вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя і розпорядження ними повинно здійснюватися лише за взаємною згодою подружжя. При цьому, відповідач без відома позивача та поза його волею зняла вказані кошти з депозитного рахунку та розпорядилася ними на власний розсуд. Позивач вважає, що грошові кошти в сумі 6000 доларів США підлягають поділу між позивачем і відповідачем у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Покотило В.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Цвєтков О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову повністю, пославшись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 38-41). Відповідач [PERSON] суду пояснила, що в період шлюбу із позивачем, на її ім`я в Публічному акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк» було розміщено на депозитному рахунку сільні грошові кошти подружжя в сумі 6000 доларів США. 29.12.2018 року відповідачка зняла вказану суму коштів повністю достроково з депозиту на вимогу позивача, оскільки це була його вимога щоб вирішити грошові питання до розірвання шлюбу, оскільки в іншому випадку позивач не погодився б на розірвання шлюбу. Вказані кошти відповідачка передала позивачу і їй відомо, що частину цих коштів відповідач витратив ще до кінця 2018 року у власних цілях. Крім того, під час спільного проживання в шлюбі, позивач [PERSON] позичав кошти, які є спільною власністю подружжя в борг іншим особам без згоди дружини, а саме 10.05.2018 року громадянину [PERSON] - 8000 доларів США, 18.05.2018 року [PERSON] - 6000 доларів США та 26.10.2018 року [PERSON] - 22000 доларів США. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.01.2005 року, який між ними розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2019 року (а.с. 42), що також не заперечується сторонами. На а.с. 43-49, 54-58 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2019 року, від 07.11.2019 року, від 15.07.2020 року по цивільних справах між цими ж сторонами [PERSON] і [PERSON] , в тому числі, щодо поділу спільного майна подружжя квартири та автомобіля. В період шлюбу, 10.01.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк» (банк) та [PERSON] (вкладник) було укладено договір №00060.18-РD.101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний», відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] , вкладник передає банку депозит в сумі 6000 доларів США шляхом його безготівкового перерахування або внесення готівкою через касу банку на строк до 08.10.2018 року, річна процентна ставка 3% (а.с. 65-70). По закінченню строку дії договору банківського вкладу №00060.18-РD.101 від 10.01.2018 року, [PERSON] було повернуто вклад за цим договором в сумі 6000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 168508,90 грн. з виплатою відсотків по договору банківського вкладу №00060.18-РD.101 від 10.01.2018 року в сумі 108,67 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3051,98 грн. (а.с. 75-77). 08.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційний банк» (банк) та [PERSON] (вкладник) було укладено договір №02049.18-РD.101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний», відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] , вкладник передає банку депозит в сумі 6000 доларів США шляхом його безготівкового перерахування або внесення готівкою через касу банку на строк до 08.07.2019 року, річна процентна ставка 3%. Грошові кошти в сумі 6000 доларів США були передані вкладником [PERSON] шляхом внесення готівкою через касу банку, що підтверджується квитанцією №1679105 від 08.10.2018 року (а.с. 71-74, 78). 29.12.2018 року банком було здійснено дострокове повернення вкладу по договору банківського вкладу №02049.18-РD.101 згідно заяви [PERSON] у розмірі 6000 доларів США, гривневий еквівалент 166129,58 грн., з виплатою відсотків по договору за період з 08.10.2018 року по 28.12.2018 року в сумі 16 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 443,01 грн. (а.с. 79, 81). Листом директора відділення «Вінницька регіональна дирекція» АТ «МІБ» №82/ІІ-БТ від 04.12.2020 року підтверджується, що [PERSON] у період з 2018 року по 2019 рік у відділенні «Вінницька регіональна дирекція» АТ «МІБ» були укладені наступні депозитні договори: Договір №00060.18-РО.101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 10.01.2018 року строком дії до 08.10.2018 року - депозит виплачено вкладнику по строку; Договір № 02049.18-РО. 101 банківського вкладу (депозиту) «Класичний» від 08.10.2018 року - депозит виплачено вкладнику достроково 29.12.2018 року, що також підтверджується доданими виписками про\~рух коштів\~по рахункам,\~які підтверджують\~внесення коштів\~на депозитний\~рахунок і\~зняття коштів,\~залишок коштів\~на рахунку,\~суму нарахованих\~відсотків по\~депозиту(а.с. 108-112). Разом із позовною заявою, позивач [PERSON] подав суду роздруковану з сайту НАЗК щорічну декларацію відповідачки [PERSON] за 2018 рік, де у розділі 12 «Грошові активи» цієї декларації відповідачка вказала наявні в неї готівкові кошти в сумі 4000 доларів США. Інформацію про наявність у [PERSON] коштів у відповідних установах, в яких відкриті рахунки або до яких зроблені відповідні внески за 2018 рік ця декларація не містить (а.с. 6-15). Згідно інформації АТ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-210322/11773 від 04.04.2021 року встановлено, що 29.12.2018 року позивачем [PERSON] о 14:28:00 картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] було поповнено готівкою на суму 46000 грн. (а.с. 145), вказане також підтверджується копією квитанції АТ «ПриватБанк» від 29.12.2018 року (а.с. 82). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70\~СК України\~передбачено,\~що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У пункті 21 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У пунктах 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що на депозитний рахунок на ім`я відповідачки [PERSON] , відкритого в ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк», 08.10.2018 року були внесені грошові кошти в сумі 6000 доларів США та 29.12.2018 року ці кошти були зняті нею з депозитного рахунку. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2019 року. Цим рішенням суду про розірвання шлюбу не встановлено дати фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами і на ці обставини не посилалася жодна із сторін, а сторони посилалися лише на дату розірвання шлюбу судом - 28.01.2019 року. Отже, грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які знаходилися у ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» на відповідному депозитному рахунку, відкритому на ім`я відповідачки [PERSON] , були внесені та зняті нею з депозитного рахунку в період шлюбу із позивачем [PERSON] , а тому суд вважає, що підстави для поділу цих коштів відсутні, оскільки в період шлюбу діяла презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. Суд також\~враховує,\~що позивач\~ [PERSON] ,\~звертаючись з\~позовом до\~суду про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на його\~користь Ѕ\~частини коштів\~банківського вкладу,\~які зберігались\~на депозитному\~рахунку № [NUMBER] \~в ПАТ\~«Міжнародний інвестиційний\~банк»,\~відкритому на\~ім`я [PERSON] \~на підставі\~Договору №02049.18-PD.101\~банківського вкладу\~(депозиту)\~«Класичний» від\~08.10.2018\~року в\~розмірі 3000,00\~доларів США\~як частки\~в спільному\~майні подружжя,\~не надав\~суду належних\~та допустимих\~доказів про\~використання спірних\~коштів відповідачкою\~ [PERSON] \~в період\~їхнього шлюбу\~без відома\~та проти\~волі позивача, не для задоволення потреб сім`ї. При вирішенні спору суд не бере до уваги надані відповідачкою копії розписок про позику [PERSON] іншим особам без згоди дружини, а саме 10.05.2018 року громадянину [PERSON] - 8000 доларів США, 18.05.2018 року [PERSON] - 6000 доларів США та 26.10.2018 року [PERSON] - 22000 доларів США, оскільки ці докази не містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. За змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням викладених вище норм чинного сімейного законодавства та встановлених фактичних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Оскільки [PERSON] в позові відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed