Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно, а саме на частку у розмірі 8/100 у праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та визначити частки співвласників у праві спільної часткової власності на дане домоволодіння. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що позивачка є власником 22/100 частин домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] . Право власності на вказане майно отримано нею у спадок від її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2012 року. Починаючи з народження і по сьогоднішній день позивачка зареєстрована та фактично проживає адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є: [PERSON] , що є власником 15/100 частин домоволодіння; [PERSON] , що є власником 39/200 частин домоволодіння; [PERSON] , що є що є власником 39/400 частин домоволодіння; [PERSON] , що є що є власником 39/400 частин домоволодіння; [PERSON] , що є що є власником 14/100 частин домоволодіння. Після смерті [PERSON] , з членів його родини залишилось сини - [PERSON] та [PERSON] . Вказані спадкоємці спадщину не оформили і згодом померли. Надалі будь- особи у зазначеному домоволодінні не проживали та не виявляли до нього інтересу. Оскільки частка домоволодіння, що фактично використовується позивачкою, а моменту отримання у спадок частки, позивачка проживала там разом із спадкодавцем - її матір`ю [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), є суміжною із часткою (конкретні приміщення), використовувалася померлим [PERSON] , а конструктивні це одна будівля літ. Г-1, то вони були вимушені утримувати всю будівлю за їх рахунок. Здійснювали догляд, проводили поточний і капітальний ремонт всієї будівлі, оскільки занедбана і покинута частина будівлі, яка використовувалася [PERSON] , негативно впливає на цілісність будівлі в цілому. Оскільки з моменту смерті останнього члена сім`ї бувшого власника частки домоволодіння [PERSON] ніхто не жив у належній йому частині домоволодіння і не здійснював її утримання, то з цього часу, спочатку мати позивачки, а після її смерті і сама позивачка, як її спадкоємиця, фактично почали одноосібно володіти тією частиною домоволодіння, якою користувався [PERSON] . Усі співвласники не заперечували проти цього. З наявних правовстановлюючих документів, на поточну дату, співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] є: [PERSON] - 22/100 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 88/400); [PERSON] - 15/100 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 60/400); [PERSON] - 39/200 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 78/400); [PERSON] - 39/400 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 39/400); [PERSON] - 39/400 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 39/400); [PERSON] - 14/100 (розмір частки приведений до спільного знаменника - 56/400). З вищенаведеного вбачається, що сукупний розмір часток всіх співвласників не становить 1 (одиницю) або 100%, що вказує на наявність факту невірного розміру часток деяких співвласників. Дана ситуація, порушує права позивачки, як власника частки у праві спільної часткової власності, оскільки створює невизначеність розміру належного їй обсягу майнових прав та проблеми при здійсненні співвласниками своїх прав щодо реєстрації належного їм права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У період до 2000 року попередні власники домоволодіння здійснили добудову і реконструкцію, у зв`язку з чим склад будівель і споруд, а також їх технічні показники змінилися. З метою узаконення проведених змін, співвласники звернулись до виконавчого комітету Красногвардійської районної ради міста Дніпропетровська. У свою чергу, виконавчий комітет Красногвардійської районної рада міста Дніпропетровська звернувся із запитом до Дніпропетровського бюро технічно інвентаризації для складання акту ідеальних часток. На підставі даного запиту фахівцем Дніпропетровського БТІ було обстежене домоволодіння і складений відповідний акт від 13.06.2000 року, яким встановлено, що у зв`язку із узаконенням самовільно збудованих об`єктів частки співвласників змінилися. Також було встановлено об`єкти, що знаходяться у фактичному користуванні конкретних співвласників. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] (яка також діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] ) в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Представник Дніпровської міської ради Скосарев І.Д. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача і просив відмовити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою і стверджувала, що спочатку її мати, а потім вона відкрито, безперервно з моменту смерті [PERSON] , а саме з 14.06.2001 року володіє 8/100 частини будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду було надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після померлого [INFO] [PERSON] з якої вбачається, що у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 114-115). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що в спірній частині домоволодіння ніхто не проживає взагалі, а позивачка доглядає за цим приміщенням. ,. Крім цього, позивачкою на підтвердження позовних вимог, а саме факту утримання та проведення ремонту спірної частини 8/100 будинку [ADDRESS] , було надано товарні чеки та видаткові накладні (а.с. 38-46) про придбання будівельних матеріалів, начебто на проведення ремонту спірної частини домоволодіння. Втім, суд критично ставиться до даних чеків та товарних накладних, оскільки з них не вбачається, що дані будівельні матеріали використовувались саме для ремонту спірної частини домоволодіння. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає необхідним зазначити, що нормами ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зокрема до таких висновків системно підходить й Верховний Суд при розгляді аналогічних справ про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: постанова від 05 грудня 2018 року у цивільній справі № 736/853/17; постанова від 07 листопада 2018 року у цивільній справі № 642/8823/2015-ц; постанова від 12 грудня 2018 року у цивільній справі № 609/451/18; постанова від 24 січня 2019 року у цивільній справі № 755/16913/16-ц. Вказані судові рішення є у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням - http://www.reyestr.court.gov.ua. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позивачка не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Крім цього, свідки, як і сама позивачка вказали, що у спірній частині домоволодіння ніхто не проживає, належних та допустимих доказів користування та утримання спірної частини домоволодіння суду не надано. При цьому, оскільки позовні вимоги про визначення частки співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння є похідними від першої позовної вимоги, в задоволенні якої відмовлено, то й позовні вимоги про визначення частки співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння задоволенню також не підлягають. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed