Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] перебувала не менше одного року до смерті [PERSON], який помер [INFO], на його утриманні та встановити факт, що [PERSON], прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що починаючи з 06 квітня 1993 року його мати [PERSON] почала мешкати однією сім'єю як жінка та чоловік з [PERSON], в квартирі [ADDRESS]. 15 травня 2002 року між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири. Згідно укладеного договору, у власність [PERSON] та [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS]. Після придбання цієї квартири, мати позивача та [PERSON] зареєструвались за вказаною адресою та стали спільно проживати. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] заповітів не складав, спадкоємців за законом не має. [PERSON] після смерті цивільного чоловіка до нотаріальної контори не зверталась, свідоцтво про право на спадщину не отримувала, вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно мешкала з померлим. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача. За життя, [PERSON] заповітів не складала, спадкоємцем першої черги за законом є лише позивач, інших спадкоємців на вищевказану квартиру немає. Для прийняття спадщини після смерті матері, позивач звернувся до Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв`язку з недоведеністю факту знаходження матері на утриманні у спадкодавця [PERSON] та факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] У зв'язку з чим, для захисту своїх прав та інтересів позивачу запропоновано звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача по довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання надала заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, просить постановити рішення згідно чинного законодавства. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою: [ADDRESS], зняті з реєстрації 28 травня 2002 року, що підтверджено довідками КП «ЖЕО № 35» (а.с. 11-12). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 15 травня 2002 року [PERSON] та [PERSON], придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстр № 5020 та зареєстровано у Криворізькому БТІ, реєстрова книга 155П, стор. 35, реєстровий № 35 (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого залишилась спадщина на частку квартири [ADDRESS], власниками якої були [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про отримання права на спадщину, не зверталась, оскільки фактично вважала, що прийняла спадщину після смерті цивільного чоловіка, оскільки з померлим була зареєстрована та постійно мешкала за однією адресою. З довідки ТОВ «Нова-Ком» від 19.02.2004 року (а.с. 21), підтверджується факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 01.04.2014 року та інформації нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 23). [INFO] померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть, а.с. 24). Після смерті [PERSON] - матері позивача, відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є син померлої - позивач [PERSON] Для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, позивач звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою. Згідно постанови державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [INFO] матері - [PERSON], у зв'язку з пропуском нею встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності факту родинних стосунків між померлими [PERSON] та [PERSON] (відсутній факт перебування [PERSON] на утриманні спадкодавця [PERSON]). Зазначені обставини підтверджені копіями постанови нотаріуса в матеріалах справи (а.с. 28, 38). З інформації нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори від 23 квітня 2015 року вбачаться, що після померлої [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2014 року, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, звернувся син померлої - [PERSON] Відомості про інших спадкоємців в нотаріальній конторі відсутні. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо вказали суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, як подружжя до самої смерті, вели спільне господарство. За життя [PERSON] дуже хворіла, [PERSON] здійснював догляд за нею до смерті. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Таким чином, з огляду на досліджені у справі докази, з урахуванням наданих пояснень та показів свідків, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви [PERSON], з наступних підстав. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно вимог статті 531 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення прав на спадщину, до числа спадкоємців за законом належать особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. У відповідності з частиною 1 статті 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд встановив, що у судовому засіданні доведено факт перебування [PERSON] на утриманні у [PERSON], проживала разом з ним однією сім'єю, вели спільне господарство, тому фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме: квартирою [ADDRESS], що є підставами для задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. На підставі викладеного,

Outcome: approved