Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У грудні 2020р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділити у користування позивачу ізольовану кімнату площею 10,3 кв.м., виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 12,3 кв.м. з балконом, що розташований поряд з житловою кімнатою; виділити відповідачу неізольовану кімнату 17,1 кв.м. В спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол) , інші приміщення. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач у родинних відносинах з відповідачем не перебуває, третя особа є її сином. Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва за позивачем визнано право власності на 1/8 спірної квартири в порядку спадкування обов`язкової частки майна, що належало спадкодавцю. Відповідачу на праві власності належить Ѕ частка спірної квартири. Третій особі за договором дарування належить 1/3 частина спірної квартири. Між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, оскільки відповідач вдалася до шахрайських дій, які мали на меті позбавити позивача права на обов`язкову частку у спадкуванні. У вказаній квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] з 2012р. та зареєстровані за цією ж адресою. Відповідач ніколи в квартирі не проживала та не була в ній зареєстрована. Після оформлення спільного права власності між позивачем та третьою особою був погоджений порядок користування квартирою, а саме у користуванні [PERSON] залишилася кімната 10,3 кв.м., а у користування сина, який здійснює за нею догляд, перейшла кімната площею 12,3 кв.м, кімната площею 17,1 кв.м. не використовується. Відповідач має інше житло та постійно проживає у ньому. Позивач вважає можливе вселення відповідача до кімнати 17,1 кв.м, що менша від її ідеальної частки на 39,7:2=19,85 кв.м. - відступ від ідеальної частки є незначним. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі кімнати та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.01.2021р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.07.2021р. протокольною ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 04.10.2021р. закрито підготовче судове засідання у вказаній справі та призначено розгляд справи по суті. 24.03.2021р. представник відповідача [PERSON] подала зустрічнй позов в якому просить припинити право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на ј частину земельної ділянки площею 0,0588 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0035 за адресою: [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] »; припинити право власності [PERSON] на ј частину садового будинку, загальною площею 25,2 кв.м з відповідними надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] »; визнати за [PERSON] право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,0588 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0035 за адресою: [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] »; визнати за [PERSON] право власності на ј частину садового будинку, загальною площею 25,2 кв.м. з відповідними надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] »; припинити право власності [PERSON] на Ѕ частину трьох кімнатної квартири загальною площею 57,1 кв. м, житловою 39,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину трьох кімнатної квартири загальною площею 57,1 кв. м, житловою 39,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації, різницю між вартістю майна у розмірі 451 250,00 грн. В обгрунтування зустрічного позову посилалася на те, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджають позивачу розпоряджатися та користуватися належною їй на праві власності Ѕ частиною квартири, [PERSON] позбавлена можливості проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Спроби мирного врегулювання спору щодо користування та володіння майном, яке перебуває у спільній частковій власності вживалися [PERSON] неодноразово як самостійно, так і через уповноваженого представника, однак [PERSON] та [PERSON] не бажають та уникають вирішення спору мирним шляхом, а тому [PERSON] змушена звернутись з позовом до суду. Також у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2016р. перебуває земельна ділянка та садовий будинок. [PERSON] володіє ј частиною садового будинку з відповідними надвірними будівлями та ј частиною земельною ділянки площею 0,0588 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 8000000000:91:467:0035, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , а [PERSON] володіє ѕ частиною вказаного садового будинку та земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] .. Позивач має намір визнати за собою одноособове право власності на об`єкти спільної часткової власності - садовий будинок з відповідними надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0588 га, кадастровий номер 8000000000:91:467:0035, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , при цьому відповідачу в рахунок матеріальної компенсації за ј частину садового будинку та за ј частину земельної ділянки , що належить останній на правах співвласника майна, пропонує прийняти в одноосібне володіння, а саме : Ѕ частину трьох кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , з одночасною виплатою різниці між вартістю майна. Вирішуючи даний спір необхідно врахувати, що позивач просить здійснити саме такий поділ майна з урахування його фактичного користування кожним із співвласників. Окрім того, вартість зазначених ј частини земельної ділянки (194 500,00 грн.) та ј частини садового будинку (45 750,00 грн.) (всього 240 250,00 грн.), що не перевищує вартості і навіть є значно меншою, а ніж вартість майна, яке позивач просить залишити за відповідачем - Ѕ частина квартири (691 500,00 грн.) і є таким, що повністю підпадає під поняття матеріальної компенсації вартості майна, яке [PERSON] просить визнати за собою, з одночасним відшкодуванням різниці вартості майна. Представник позивача (третя особа) в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову підтримав та просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача проти позову [PERSON] заперечувала, а зустрічний позов просила задовольнити. Пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживають у спірній квартирі та повністю нею користуються, чинять перешкоди у її користуванні [PERSON] , внаслідок чого остання позбавлена користуватися належним їй на праві власності майном. Позов [PERSON] обмежує право [PERSON] на проживання у квартирі, оскільки кімната, яку позивач бажає надати в користування не тільки є меншою від частки її власності, а є прохідною (неізольованою) кімнатою, тобто фактично є місцем загального користування. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду від 26.04.2016р. (яке залишено в силі постановою Верховного суду від 11.09.2019) визанно за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , чим зменшено частку [PERSON] до Ѕ частини вказаної квартири/а.с.7-14/. Як вбачається з технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається із трьох кімнат житловою площею 39,7 кв.м у тому числі: 1-а кімната - 10,3 кв.м., 2-а кімната 17, 1 кв.м , 3-тя кімната 12,3 кв.м, кухні площею 5,8 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,2 кв.м., коридору площею 5,7 кв.м, вбудованої шафи площею 1,1 кв.м., крім того квартира обладнана балконом 1,5 кв.м./а.с.16-18/. З плану квартири встановлено, що кімната 17,1 кв.м у квартирі [ADDRESS] є прохідною/а.с.18/. Судом встановлено, що і не заперечувалось сторонами у судовому засіданні [PERSON] на підставі договору дарування є власником 1/3 частини вищевказаної квартири. Відповідно до частини першої ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом встановлено, що домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто, відповідач не проживає у спірній квартирі. Однак, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.10.2018р. вселено відповідача у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні власністю, а саме 2/3 частинами вказаної квартири. Відповідач категорично заперечувала проти виділення їй у користування кімнати 17,1 кв.м., оскільки вона є меншою від частки її власності та є прохідною (неізольованою кімнатою), що порушує права щодо користування власністю та проживання, та фактично неізольована кімната є місцем загального користування. З плану квартири вбачається, що для того, щоб пройти до кімнати 12, 3 кв.м необхідно пройти через кімнату 17,1 кв.м., яку просить позивач виділити [PERSON] , що порушить права відповідача. Враховуючи, що спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат 12,3 кв.м та 10,3 кв.м, а кімната 17,1 кв.м є прохідною, при цьому співвласників квартири троє, а тому суд дійшов висновку про неможливість встановлення саме такого порядку користування квартирою шляхом виділу позивачу кімнати 10,3 кв.м, третій особі 12,3 кв.м , а відповідачу кімнату площею 17,1 кв. м, оскільки такий порядок користування квартирою не враховує інтереси всіх співвласників та не забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Щодо зустрічного позову [PERSON] , суд дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, встановив наступне. Рішенням Святошинського районного суду від 26.04.2016р. (яке залишено в силі постановою Верховного суду від 11.09.2019) визнано за [PERSON] право власності на ј частину садового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на ј земельної ділянки площею 0,0588 га в межах згідно з планом, кадастровий номер 8000000000:91:467:0035 в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] володіє ѕ частинами вищевказаного садового будинку та 3/4 частинами земельної ділянки. Відповідно до звіту № 081-21 з експертної оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальна площа: 0,0588 га, кадастровий номер 8 000000000:91:467:0035 ринкова вартість об`єкту складає 778 000,00 грн./а.с.72-87/. Тобто оскільки відповідач володіє ѕ частинами земельної ділянки вартість її частини становить 583 500,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку садового будинку з відповідними надвірними будівлями, загальною площею 25,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ринкова вартість майна складає 183 000,00 грн. /а.с. 88-111/. Відповідно вартість ѕ частини [PERSON] складає 137 250,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку трикімнатної квартири, загальною площею 57,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] вартість Ѕ частини квартири становить 691 500,00 грн./а.с.111-130/. Частиною 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частинами 4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника га членам його сім`і. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст.183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Зі змісту ст..ст. 183, 358, 364 ЦК України випливає, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними); 2) чи переслідувало втручання легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті (якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів); 3) чи є відповідний захід пропорційним конкретній легітимній меті втручання у право (втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач та третя особа фактично користуються квартирою за адресою: [ADDRESS] та їх сумісне користування з [PERSON] є неможливим, вважає, що є доцільним визнати за відповідачем (позивачем за первісним позовом) право власності на 1/2 частину квартири, а за позивачем (за зустрічним позовом) визнати право власності на об`єкти спільної часткової власності - садовий будинок з відповідними надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0588 га, кадастровий номер 8 000000000:91:467:0035, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Крім того, вартість ј частини земельної ділянки [PERSON] становить 194 500,00 грн. та ј частини садового будинку - 45 750,00 грн. (разом 240 250,00 грн.) не перевищує вартості і є значно меншою, а ніж вартість майна, яке позивач просить залишити за [PERSON] і є таким, що повністю підпадає під поняття матеріальної компенсації вартості майна, а тому суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню різниця вартості майна (691 500,00 грн. (1/2 квартири) - 184 500,00грн. (1/4 земельної ділянки) - 45 750,00 грн. (1/4 частина садового будинку) у розмірі 451 250,00 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є обгрунтованим та підлягають задоволенню.

Outcome: approved