Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У вересніі 2016 року Позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить відібрати у [PERSON] її малолітню дочку [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу або особи, на утриманні яких буде перебувати дитина. Вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] являється матірю [PERSON], [INFO], батько дитини записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу україни /далі СК України/. У вересні 2016 року малолітня [PERSON] була вилучена з родини та направлена до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де перебуває і по теперішній час. Мати малолітньої [PERSON] інваліди 2 групи внаслідок психічного розладу, не працює за станом здоров'я. Родина перебуває під соціальним супроводом у центрі підтримки дітей та сімей при службі у справах дітей та сім'ї районної ради, але в силу стану свого здоров'я, мати не здатна створити належні умови для виховання та проживання дочки. Сторони у судове засідання не прибули, повідомлені належним чином. Від представника позивача за долрученням [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника позивача /ас.73/. Представник відповідача за дорученням [PERSON] не заперечував проти задоволення позову /ас. 74-75/. Відповідач у судовому засіданні, що відбулося 29.11.2016, не заперечувала проти задоволення позову, та надала пояснення, що дійсно має хворобливий стан здоровя, у звязку з чим не здатна створити належні умови для виховання та проживання дочки, але отримує пенсію по інвалідності і спроможна сплачувати аліменти на її утримання. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] являється матірю малолітньої [PERSON], [INFO], відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частинипершої статті 135 СК України. Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та Свідоцтвом про народження /копії ас. 5,7/. [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства внаслідок психічного захворювання, що підтверджується висновком лікаря психіатра [PERSON] ЦРЛ, Висновком лікарської комісії /ас. 10, копія ас. 11/, у зв'язку з цим вона не працює та єдиним джерелом доходу сім'ї є пенсія по інвалідності. З акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 30 серпня 2016 року вбачається, що родина проживає в одноповерховому будинку, який складається з трьох кімнат. Житло утримується в незадовільному санітарно-гігієнічному стані, будинок потребує ремонту. Дитина немає місця для відпочинку та навчання /копія ас. 17/. У вересні 2016 року малолітня [PERSON] була вилучена з родини та за направленням служби у справах дітей Сумської ОДА була направлена до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області для тимчасового утримання /копії ас. 60-61/. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання прав та обовязків батьків відносно малолітніх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. У відповідності до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитини не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] за станом здоров'я не має можливості створити належні умови для розвитку та навчання дитини, і залишення дитини у неї є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відібрання у [PERSON] її малолітню дочку [PERSON], не позбавляючи її батьківських прав, та передати дитину органові опіки та піклування. У відповідності до вимог частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності до частини першої статті 180, частини третьої статті 181 та частини першої статті 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, спосіб сплати аліментів залежить від того, чи має платник аліментів постійний або нерегулярний, мінливий дохід. Тому суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач є інвалідом ІІ групи з дитинства та не працює, проте, отримує регулярний дохід у вигляді пенсії по інвалідності. Інші діти, непрацездатні батьки на її утриманні не перебувають. З огляду на ці обставини в сукупності, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], у твердій грошовій сумі 300 /триста/ гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до дня досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 частини першої ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. У відповідності до положення частини третьої статті 166 та частини третьої статті 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Саме тому, суд вважає за необхідне зобов'язати [PERSON] районну державну адміністрацію Сумської області як орган опіки та піклування у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити особистий рахунок на ім'я [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частин першої та третьої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач за подання позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину звільняється від сплати судового збору .Згідно з п. 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач як інвалід другої групи звільняється від оплати судового збору. Виходячи з цього, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved