Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У вересні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів. Позивач вказує, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2010 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від суми прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.02.2010 до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки зріс, дитина потребує значного догляду та матеріальних коштів і зв`язку зі збільшенням життєвих потреб. Зважаючи на обставини, викладені у позові позивач просить збільшити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на утримання дитини 2000 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 30.09.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у відкрите судове засідання з викликом сторін на 23.10.2019. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач пояснила, що приблизно 7000 грн. на місяць витрачає на утримання доньки. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Аліменти сплачує в розмірі до 1000 грн., що не вистачає на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково на суму 1200 грн. Вказав, що постійно сплачує кошти на доньку, купує їй одяг, відпочиває з донькою на морі. Офіційно працевлаштований охоронцем. Дохід на місяць складає 4500 грн. Не одружений, інших дітей на утриманні не має. Проживає з батьками. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03.09.2010, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 10) Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2010 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від суми прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.02.2010 до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідачем сплачувались аліменти з 2010 року в розмірі від 200 грн. до 1000 грн. щомісячно. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з наведеного, переважне право визначення способу стягнення аліментів належить позивачу. Відповідач вказує на необхідність покладення на обох батьків утримувати дитину у розмірі, що визначений державою як гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку. А відтак вважає, що оскільки донці 11 років, а прожитковий мінімум для дитини такого віку складає приблизно 2200 грн., буде справедливим покладення на батьків пропорційного обов`язку по сплаті коштів на утримання дитини. При цьому, суд вважає важливими заперечення відповідача проти визначеного позивачем розміру аліментів, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного суду у справі № 755/14148/18 від 25.09.2019 визначено, що що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановлено, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, посилання відповідача на те, що при визначенні розміру аліментів має бути враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення,а факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини 2000 грн., що буде відповідати рівню матеріального забезпечення дитини одним із батьків. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved