Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 31 серпня 2013 року по 21 березня 2016 р. перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач у вихованні доньки участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, аліменти призначені судом не сплачує. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 80). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду висновок, у якому вказав, що вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки, [PERSON] та просить проводити розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судові засідання на 19.03.2018 р., 18.04.2018 р., однак конверти повернулися до суду у зв'язку зі спливом терміну зберігання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. У копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06 травня 2014 р., відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області вказано, що [PERSON], народилась [INFO] р., батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). Згідно копії рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 11-12). Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). У інформаційному листі підписаного старшим державним виконавцем Тернівського ВДВС Криворізького МУЮ Гольник О.М, вказано, що борг [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.03.2017 р. склав 16 366,63 грн. Також згідно відомостей зазначених у цьому листі, [PERSON] у 2016 р. та з січня 2017 р. по 21.03.2017 р. не було сплачено будь-якої суми (а.с. 17). Згідно акту обстеження умов проживання складеного головними спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Придиус Ю.О., Пилипенко А.О. від 22.11.2016 року, [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], проживають в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS], для проживання та повноцінного розвитку дитини створені належні умови, в родині панує любов та взаєморозуміння (а.с. 20). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання батьківських обов'язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст.164,165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 22.02.2018 р. вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. 07.11.2017 року [PERSON] було запрошено до служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради та проведено профілактичну бесіду стосовно належного виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON] [PERSON] повідомив, що не заперечує факт невиконання ним обов'язків по вихованню і утриманню дитини, а також не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Отже, виконком Тернівської районної у місті ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки, [PERSON] До висновку додано заяву гр. [PERSON], в якій вказано, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] р.н. (а.с. 56-57, 58) Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON], батько - [PERSON] з ними не проживає, утриманням, вихованням [PERSON] не займається, дитиною не цікавиться, участі в її житті не приймає, не бажає забезпечити доньці базові потреби-належне харчування, відповідний одяг, санітарно-гігієнічні умови проживання, аліменти не сплачує. Спілкування з батьком у дитини взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] р.н., а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати по справі.

Outcome: approved