Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-12 00:00:00

У грудні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їм у користування одну житлову кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор залишити в загальному користуванні співвласників квартири; зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні виділеною позивачам кімнатою та приміщенням загального користування. Як на підставу позовних вимог вказали, що разом з відповідачами є власниками спірної квартири в рівних частках по ј частині кожному. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять останнім в користуванні квартирою, зайнявши самостійно їх кімнату, через що вони вимушені винаймати житло, оскільки іншого житла немають. У досудовому порядку визначити порядок користування вищевказаною квартирою не є можливим. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі надали до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили та відзиву на позовну заяву не надали. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.2006 позивачам [PERSON] , [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] по ј частині кожному. Право власності вказаних осіб зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.04.2012 за № 16614. Вказане також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Спірна квартира складається із 3-х житлових кімнат площею 10,4 кв. м., 17, 4 кв.м, 17.2 кв.м, які мають відокремленні входи, а також кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор. Позивачі претендують на житлову кімнату 17,4 кв.м. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з\~частиною 1\~статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З статті 383 ЦК України вбачається, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири.\~У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом\~\~встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки\~\~будинку\~\~в\~\~натурі\~\~або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, визначення порядку користування. Як зазначено в позовній заяві після сварки з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] вимушені були виїхати на інше місце проживання. За час їх відсутності вони з відповідачами досягли домовленості щодо встановлення порядку користування спільною квартирою, а саме позивачам повинні були жити в кімнаті площею 17,4 кв.м, а кухню, туалет та коридор залишити у загальному користуванні. Проте, з серпня 2015 року позивачі не мають можливості користуватися та проживати у своїй квартирі через те, що відповідачі самостійно зайняли їхню кімнату, що унеможливлює користування нею. Враховуючи те, що позивачі є співвласниками спірної квартири та те, що питання про встановлення порядку користування спірною квартирою вирішити з відповідачами у добровільному порядку не надається можливим, суд приходить до висновку про необхідність виділення в користування позивачам житлової кімнати площею 17,4 кв.м., а кухню, ванну кімнату, вбиральню-туалет, коридор залишити в спільному користуванні співвласників. Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений спосіб суд виходить з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою фактично не існує, а встановлення такого порядку користування квартирою максимально відповідає часткам співвласників в квартирі та не порушує їх прав. Вимоги про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачам в користуванні виділеною їм в користування кімнатою та приміщеннями загального користування, суд вважає передчасними, а тому вони задоволенню не підлягають. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесено позивачем [PERSON] при зверненні до суду.

Outcome: partial