Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У вересні 2021 [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем у справі перебуває в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі мають двох синів. Зазначала, що причиною звернення до суду є те, що їх сімейне життя відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя. Не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, що призвело до того, що вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного. Вважає, що їх шлюб фактично припинено, тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 21.05.2004, актовий запис № 125. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». 05.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання 15.11.2021 о 12:00 год. 15.11.2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій остання просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 15.11.2021 не з`явився, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено до 16.11.2021 11:00 год. 16.11.2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області складено актовий запис за № 125. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 908,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 454 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved