Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок ДТП. Свої вимоги обгрунтував тим, що 23 червня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на ділянці Шулявського шляхопроводу в м. Києві, зі сторони вул. О.Довженка в напрямку вул. В. Гетьмана, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Власником вказаного автомобіля є дружина [PERSON] - [PERSON] Пояснив, що відповідно до вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Позивач зазначив, що відповідно до звіту про оцінку майна від 22.10.2014 вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю [NUMBER] складає 151 800 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., посилаючись на те, що внаслідок ДТП автомобіль, яким він керував перебуває у несправному стані ,що унеможливлює його використання за призначенням. Позивач зазначив, що втратив значну частину свого заробітку, оскільки автомобіль був його основним джерелом прибутку, внаслідок чого постійно знаходиться у пригніченому стані, почав нервово до всього відноситись, а також почав відчувати розлади у здоров'ї, оскільки під час аварії отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правового передпліччя, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та і по цей час його фізичний стан ще не повністю відновився. Крім того, посилався на те, що зазнав значних матеріальних збитків у зв'язку з тим, був вимушений купляти лікарські засоби задля покращення свого фізичного стану. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити. 22.09.2016 представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином у порядку, визначеному ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 23 червня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на ділянці Шулявського шляхопроводу в м. Києві, зі сторони вул. О.Довженка в напрямку вул. В. Гетьмана, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Як вбачається з вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 5-6). Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до звіту про оцінку майна колісного транспортного засобу Mercedes-Benz С200К, що належить [PERSON], від 22.10.2014 вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП автомобілю [NUMBER] складає 151 800 грн. (а.с. 7-23). Розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача не лише матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП автомобілю [NUMBER], в сумі 151 800 грн., а й шкода, спричинена здоров'ю в розмірі 1772,44 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 24,25,26,27,28). Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 153 572,44 гривень, є обґрунтованими. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає доведеним також і спричинення позивачу моральної шкоди у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у вигляді душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Такий висновок суду ґрунтується на обставинах, встановлених вироком від 01 жовтня 2014 року відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, з якого вбачається, що [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 1374/е від 20.08.2014 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого передпліччя: уламковий перелом правої променевої кістки (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Виходячи з викладеного вище, обставин порушення прав позивача пошкодженням майна, спричиненим тривалим розладом здоров'я, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 2753,72 грн.

Outcome: approved