Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що відповідно до розписок від 14.12.2007 року, 07.02.2008 року, 02.03.2008 року, 08.05.2008 року, 02.12.2008 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 240000 грн. Зі змісту вищевказаних розписок вбачається, що грошові кошти взяті в борг у позивача було отримано відповідачем для [PERSON]. [PERSON] помер 11.02.2015 року, в звязку з чим, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 6/2015, номер у спадковому реєстрі 57283066. Станом на 04.12.2015 року, зобовязання щодо повернення грошових коштів взятих у борг відповідно до вищевказаних розписок відповідачем не виконано, сума позики не повернена. Посилаючись вищевикладені обставини та положення закону позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти відповідно до розписок від 14.12.2007 року, 07.02.2008 року, 02.03.2008 року, 08.05.2008 року, 02.12.2008 року в сумі 240000 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2400 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що розписки на які посилається позивач не є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки не містять боргових зобовязань, щодо взяття грошей в борг та їх повернення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967це 15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з розписок від 14.12.2007 року, 07.02.2008 року, 02.03.2008 року, 08.05.2008 року, 02.12.2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] для [PERSON] грошову суму в розмірі 240000 грн. Проте, вказані розписки не створюють для відповідача жодних зобовязань, як це передбачено договором позики, оскільки вони за своїм текстом не містять умов про взяття таких зобовязань, зокрема отримання грошових кошт у борг та їх повернення. Таким чином, всупереч положень ст. 60 ЦПК України позивачем не доведено, що розписки на які він посилається за своєю правовою природою є договором позики, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed