Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON]звернулися з позовом до Шпитьківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 15 квітня 2015 року померла їхня мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК № 331937, виданим 15 квітня 2015 року виконкомом Шпитьківської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №31 по вул. Фрунзе в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0033, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки і земельної ділянки площею 0,1820 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0034, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Фрунзе, 31 с. Шпитьки, земельної ділянки площею 0,6581 га, кадастровий номер 3222484600:02:001:0147, розташованої на території Личанської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 0,3275 га, кадастровий номер 3222488200:06:007:0243, розташованої на території Шпитьківської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства . Згідно заповіту від 14 травня 2008 року, посвідченого секретарем Шпитьківської сільської ради [PERSON] вони, позивачі у справі є єдиними спадкоємцями майна після смерті матері. В установлений законом строк вони звернулись Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини і отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок та земельні ділянки: площею 0,6581 га, кадастровий номер 3222484600:02:001:0147, розташовану на території Личанської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства і площею 0,3275 га, кадастровий номер 3222488200:06:007:0243, розташовану на території Шпитьківської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Постановами нотаріуса від 19.02.2016 року їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0, 2500 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0033, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки і земельну ділянку площею 0,1820 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0034, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки у звязку з тим, що спадкодавець перехід права власності на спадкові земельні ділянки в свій час не зареєструвала в органах державного земельного кадастру. Належність спірних земельних ділянок їхній матері [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.10.2007 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №199922, іншими доказами в їх сукупності. Згідно звітів про грошову оцінку спадкових земельних ділянок вартість земельної ділянки площею 0,2500 га складає 368 200,00 грн, вартість земельної ділянки площею 0,1820 га складає 182 369,46грн. Зазначені вище факти також підтверджуються постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, свідоцтвами про народження, та іншими доказами. Оскільки, вони на сьогоднішній день позбавлені можливості належним чином оформити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначені спадкові земельні ділянки у нотаріальній конторі, вони змушені звернутись до суду з даним позовом. На підставі вищевказаного просили суд визнати за ними, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після померлої 15 квітня 2015 року [PERSON] право власності на ? частину кожному на: -земельну ділянку площею 0,2500га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0033, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області; -земельну ділянку площею 0,1820 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0034 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Фрунзе, 31 с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області; В судове засідання позивачі не з»явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, до суду направили заяви про слухання справи у їх відсутності, в яких просили заяву задовольнити. Представник Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до суду не з»явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. За згодою позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ст. 131 Земельного кодексу України 2001 року передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. В п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» детально /роз»яснено, що «право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Постановою судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс 15) встановлене наступне. На відміну від норми статті 30 ЗК Української PCP (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно- правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих же норм права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Як вбачається із матеріалів справи 15 квітня 2015 року померла [PERSON], мати позивачів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 331937, виданим 15 квітня 2015 року виконкомом Шпитьківської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №31 по вул. Фрунзе в с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0033, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки і земельної ділянки площею 0,1820 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0034, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Фрунзе, 31 с. Шпитьки, земельної ділянки площею 0,6581 га, кадастровий номер 3222484600:02:001:0147, розташованої на території Личанської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 0,3275 га, кадастровий номер 3222488200:06:007:0243, розташованої на території Шпитьківської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства . Згідно заповіту від 14 травня 2008 року, посвідченого секретарем Шпитьківської сільської ради [PERSON] вони, позивачі у справі є єдиними спадкоємцями майна після смерті матері. Постановами нотаріуса від 19.02.2016 року їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0, 2500 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0033, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки і земельну ділянку площею 0,1820 га, кадастровий номер 3222488201:01:009:0034, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Фрунзе, 31 в с. Шпитьки у звязку з тим, що спадкодавець перехід права власності на спадкові земельні ділянки в свій час не зареєструвала в органах державного земельного кадастру. Належність спірних земельних ділянок їхній матері [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.10.2007 року, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №199922, іншими доказами в їх сукупності. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved