Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У грудні 2013 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 16.10.2008 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір за №2203/085007, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 121 000 грн. зі сплатою 21,5 % річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань у цей же день між цими ж сторонами укладений іпотечний договір, згідно з яким позичальник передав в іпотеку банку належний йому на праві приватної власності житловий будинок по вул. Радянській, 54 у с. Кукленці Полтавського району та області. У звязку невиконанням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборогованості, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.10.2011 року задоволений: стягнуто з [PERSON] борг у розмірі 145 572,03 грн. На виконання рішення суду на предмет іпотеки державним виконавцем накладено арешт, здійснено опис майна та незалежна оцінка з метою його реалізації на прилюдних торгах. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Співвідповідач [PERSON] позов визнала частково, посилаючись на відсутність у неї іншого житла. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє у своїх та в інтересах [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник третьої особи - служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації та Управління державної міграційної служби України в Полтавській області при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Встановлено, що 16.10.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» банком та [PERSON] укладений кредитний договір за №2203/085007, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 121 000 грн. зі сплатою 21,5 % річних(а.с. 7-11). З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань у цей же день між цими ж сторонами укладений іпотечний договір, згідно з яким позичальник передав в іпотеку банку належний йому на праві приватної власності житловий будинок по вул. Радянській, 54 у с. Кукленці Полтавського району та області(а.с.12-14). На підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24.10.2011 року, 25.11.2011 року виданий виконавчий лист №2-1217 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит у розмірі 145 572,03 грн.(а.с.15). Постановою державного виконавця від 15.05.2012 року відкрито виконавче провадженння(а.с.16-17), у якому постановою державного виконавця від 15.05.2012 року накладено арешт на все майно боржника(а.с.18-19), а також складений акт опису й арешту майна, до якого внесений житловий будинок по вул. Радянській, 54 у с. Кукленці Полтавського району та області (а.с. 20-23). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Полтавській області, у зазначеному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.44-49). ВАТ «Державний ощадний банк України» неодноразово звертався до відповідача з вимогами звільнити займане житлове приміщення(а.с. 26-35). Статтею З ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 цієї ж статті установлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок, житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк добровільно, їхнє примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК України. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з системного аналізу норм чинного законодавства, виселення мешканців житлового будинку у порядку, визначеному положеннями Закону України «Про іпотеку», можливе за лише умови звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи те, що звернення стягнення на житловий будинок по вул. Радянській, 54 у с. Кукленці Полтавського району та області як на предмет іпотеки не проводилось, за таких обставин позовні вимоги про виселення відповідачів задоволенню не підлягають. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed