Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною сина позивачки, також зареєстрований [PERSON] ,2006 р.н., який є сином [PERSON] та сина позивача- [PERSON] . Відповідач зареєстрована у вищевказаному житловому будинку, однак з 01 січня 2021 року\~ в ньому не проживає, особистих речей відповідачки у будинку не має. Оскільки шлюб між сином позивача та відповідачкою розірвано, [PERSON] , посилаючись на положення ст. 319,321 ЦК України та ст.ст. 71,72 ЖК України просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що відповідач була прописана у житловому будинку разом з її сином за її згодою, після укладення останніми шлюбу. З 01 січня 2021 року відповідач не мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] та з 13.04.2021 року не є членом сім`ї. Відповідач\~ [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, пояснила, що у житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який є онуком позивача. У судове засідання 01.11.2021 відповідач не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала, повідомлена у встановленому законом порядку про дату. час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору довічного утримання серії ААЕ № 863789 від 15.04.1996. З довідки Слов`яносербського БТІ вбачається, що [PERSON] , 1985 р.н., та [PERSON] ,1976 р.н., 20.09.2006 зареєстровані у будинку за адресою: [ADDRESS] . Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 642635-2021 від 05.02.2021 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 13.04.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки, виданої ВЦА Трьохізбенка Новоайдарського району № 865 від 05.05.2021 [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. З пояснень позивача встановлено, що вона надала згоду на реєстрацію відповідача у вищевказаному будинку після реєстрації шлюбу між відповідачем та сином позивача, цей факт позивач під час судового розгляду не заперечувала. Відповідно до ст. 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з вимогами\~ст. 150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом закріплене у\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до положень даної норми члени сім`ї\~\~власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням правовідносин, що склались між сторонами спору, суд доходить висновку, що до них підлягають застосуванню положення глави 32 ЦК України, а не ЖК України, на які посилається позивач у позовній заяві. Це обумовлене тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї\~\~законодавець використав правову конструкцію (сервітут). Таким чином, у даному випадку слід застосовувати положення \~ст.\~405\~ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які вправі займати члени сім`ї. Положення частини другої\~ст. 156 ЖК, згідно якого члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються\~\~жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, не підлягає застосуванню. Отже між сторонами склались правовідносини житлового сервітуту, які урегулюванні ст.ст.\~405,\~406 ЦК України. Положення ст.ст. 71-72 ЖК УРСР\~ на вказані правовідносини не розповсюджується. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з роз`ясненнями п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту. Але за відсутності згоди про безоплатне користування помешканням колишній член сім`ї\~\~повинен вносити плату за користування помешканням за комунальні послуги. Цей висновок відповідає частині четвертій ст.\~156\~та\~162 ЖК. Водночас за правилом\~\~ч. 2\~\~ст. 406 ЦК\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї. Ураховуючи наведене, якщо колишній член сім`ї власника житлового приміщення зареєстрований у житловому приміщенні і внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою/будинком (припинення сервітуту) на підставі\~ст. 406 ЦК України\~(за наявності обставин, які мають істотне значення). Отже у разі доведеності фактів, які можуть бути прийняті у якості підстав для припинення сервітуту, перешкоди власнику у користуванні належною йому квартирою унаслідок неможливості спільного проживання із колишнім членом сім`ї власника можуть бути усунуті шляхом припинення для колишнього члена сім`ї власника права користування квартирою/будинком (припинення сервітуту). У рамках даної справи вимог про припинення сервітуту з підстав, визначених\~ст. 406 ЦК України, і, як наслідок, припинення для відповідача права користування спірним будинком [PERSON] не заявлено. Матеріали справи свідчать, що будинок [ADDRESS] є власністю [PERSON] , а [PERSON] була зареєстрована у якості члена сім`ї власника, що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду. З наявних у матеріалах справи доказів убачається, що шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано 13.04.2021, з пояснень позивача встановлено, що відповідач з січня 2021 року не мешкає у будинку. Ураховуючи наявність для позивача перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням, у суду немає підстав вважати, що відповідач станом на вересень 2021 року (день подачі позову) був відсутній у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, а судові витрати згідно положень ст. 141 ЦК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed