Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У грудні 2015 року позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу. Свої вимоги обґрунтував тим, що 22 вересня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №00003649. За даним договором ТОВ «Порше Мобіліті» надав відповідачу в лізинг об'єкт вартістю 40 600 дол. США, строком на 60 місяців. При цьому щомісячний платіж становить 898,48 дол. США, адміністративний платіж в розмірі 609,00 дол. США. Свої зобов'язання за договором товариство виконало. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по сплаті щомісячних платежів за договором не виконував, станом на грудень 2015 року виникла заборгованість за договором в розмірі 154 849,76 грн., з яких 33 400,55 грн. - заборгованість за лізинговими платежами; 11 610,22 грн. - послуги по адмініструванню та обслуговуванню контракту; 2 661,88 грн. - 3% річних за час прострочення; 32 364,08 грн. - інфляційні втрати; 1 544 грн. - штрафні санкції; 8 872,93 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання; 58 396,10 грн. - витрати, пов'язані з вилученням об'єкту лізингу; 6 000 грн. витрати на правову допомогу. Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором фінансового лізингу №00003649 в розмірі 154 849,76 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 22 вересня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг №000053649, додатком до якого були Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору лізингу. Об'єктом лізингу за п. 3.1. Загальних умов є транспортний засіб, зазначений у Контракті. Детальна характеристика (індивідуалізація) об'єкту лізингу визначена сторонами в договорі лізингу, відповідно до якої ним є транспортний засіб типу VW Passat Var 1,8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER]. У відповідності з п.п. 3.1. та 3.2. Загальних умов лізингодавець прийняв на себе зобов'язання придбати у власність об'єкт лізингу, який був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір дилера-продавця, у якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало об'єкт лізингу. Позивач передав об'єкт лізингу в користування під виплату лізингових платежів відповідачу. Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) визначено, що перший лізинговий платіж підлягав сплаті 22 вересня 2012 року, а останній - 15 вересня 2017 року. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена сторонами у графіку. Положеннями п. 6.3. Загальних умов встановлено, що лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в Євро/ доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом, чинним на дату виставлення рахунку. Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами 1-3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Частиною 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. У ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) Лізингових платежів, які охоплюють лізингові періоди з жовтня 2014 року по березень 2015 рік, які відповідач не сплатив, тому вимога про стягнення заборгованості в сумі 33 400,55 гривень підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому випадку ґрунтуються на законі і вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних у розмірі 2 661,88 грн. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. За умовами кредитного договору усі платежі мають бути сплачені в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. З поданого розрахунку також встановлено, що основна сума заборгованості за кредитним договором позивачем нараховується в доларах США та переводиться на гривневий еквівалент відповідно до погодженого сторонами порядку визначення курсу. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Оскільки розрахунок боргу позивачем вказаний в доларах США, тому суд вважає безпідставні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 32 364,08 грн., тому в даній частині позовних вимог суд відмовляє. Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Пунктом 8.2. Загальних умов договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (п. 8.2.1. Загальних умов); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (пункт 8.3.1. цього контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вирішить надіслати таку третю вимогу) (п.8.2.2. Загальних умов). Якщо лізингоодержувач, відповідно до п.п. 8.3. та 8.3.1. Загальних умов, прострочить оплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. контракту. сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Контрактом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були направлені відповідачу вимоги щодо сплати, серед яких: перше нагадування про несплату від 03 жовтня 2014 року, друге нагадування про несплату від 16 жовтня 2014 року та треті нагадування про несплату від 04 листопада 2014 року, 17 листопада 2014 року, 03 грудня 2014 року (а.с. 34-38). Вимога про стягнення 1 544 грн. за складені та надіслані вимоги (нагадування про несплату) та пені в розмірі 8 872,93 грн. підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на умовах контракту, укладеного між сторонами. У абзаці 2 п. 13.1. Загальних умов сторони погодили, що якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право вилучити (повернути) об'єкт лізингу без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п. 13.7. Загальних умов). 09 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк A.M. вчинено виконавчий напис стосовно повернення автомобіля марки VW Passat Var 1,8 I TFSI, 2011 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.41-42). На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві прийнято постанову від 18 лютого 2015року про відкриття виконавчого провадження № 46562096 з повернення об'єкту лізингу (а.с.44) Відповідно до Акту опису й арешту майна від 01 квітня 2015 року було описано, накладено арешт та повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна» об'єкт лізингу. У п. 13.6. Загальних умов сторони погодили, що відповідач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені позивачем у зв'язку з вилученням (повернення) об'єкта лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги з вилучення об'єкта лізингу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності ч.2 ст. 615 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. На підтвердження витрат з вилучення (повернення) об'єкта лізингу сторона позивача надала суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та платіжні доручення на підтвердження оплати юридично-консультаційних послуг з повернення заборгованості [PERSON] (а.с. 46 - 55). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] за вчинення виконавчого напису нотаріуса та залучення третіх осіб, що надають послуги з вилучення об'єкта лізингу у розмірі 58 396, 10 грн. підлягають задоволенню. Окрім того, позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить також стягнути з відповідача 6000 гривень витрат на правову допомогу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Крім того, у ст. 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2015 року між ТОВ «КПД Консалтинг» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 56 - 59). На підтвердження позовних вимог про стягнення витрат на оплату юридичних послуг та представництва інтересів в суді представником позивача надано також заявку від 18 серпня 2015 року на надання юридичних послуг №14 до договору про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року, акт №1 про надані послуги, рахунок на оплату №150526_14_1 від 18 серпня 2016 року. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за договором про фінансовий лізинг від 22 вересня 2011 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №50126264 від 26 листопада 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 322,75 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: partial