Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції 01.06.2012 року. В обґрунтування позову вказував, що 01.06.2012 року він зареєстрував шлюб із відповідачем. Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. В сім`ї відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, відбуваються постійні сварки, які призвели до того що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю не має, фактично подружні відносини припинилися з осені 2017 року, та з того часу спільне господарство не ведеться. Спільного майна за час перебування у шлюбі набуто не було, також у подружжя немає спільних дітей. Тому [PERSON], не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просив його розірвати. Ухвалою суду від 15.01.2019 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 08.02.2019 року у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 17.04.2019 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у визначений\~в ухвалі\~строк відзив\~суду не\~надала, у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 01.06.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 167757. Як випливає із змісту позовної заяви, між сторонами часто виникали непорозуміння, сварки та скандали, спільного господарства вони не ведуть, з осені 2017 року подружніх відносин не підтримують, проживають окремо і їхній шлюб існує формально. Спільних дітей та спору щодо нажитого майна у шлюбі між сторонами немає. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не повязані спільним побутом, проживають порізно, спільних дітей не мають, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що позивач наполягає на припиненні шлюбу, а відповідач у судове засідання не зявилась, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення.

Outcome: approved