Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі-продажу недійсними витребування майна з чужого володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який неодноразово уточнював. В уточненій позовній заяві від 19.06.2017 року позивач посилається на те, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири №19 у будинку № 146, 26.04.2014 року помер його дідусь [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із квартири [ADDRESS] та гаражів № 158 та № 264 в Гаражному кооперативі «Осінь». Єдиним спадкоємцем після його смерті був його син [PERSON], який у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину. Проте своє право власності на спадкове майно він не зареєстрував через скрутне матеріальне становище. 05.04.2016 року помер батько позивача [PERSON]. За життя він складав заповіт. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку із тим, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру та гаражі зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] Просив встановити родинний зв'язок між [PERSON], [INFO], та померлим 05.04.2016 року [PERSON], визнавши їх сином та батьком; встановити факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], та померлим 26.04.2014 року [PERSON], визнавши їх онуком та дідусем; визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05.04.2016 року, право власності на квартиру № 13 в житловому будинку № 5 ([PERSON]. А-9) по вул. Тверська у м. Дніпро, яка складається із: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 комора, 5 житлова кімната, І балкон, житлова площа 15,4 кв. м., загальна площа 31 кв. м., гараж № 158 ([PERSON]. А-1), який знаходиться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 та складається із: 1 гараж, загальна площа 20,0 кв. м., гараж № 264 ([PERSON]. А-1), який знаходиться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 та складається із: 1- гараж загальною площею 57,0 кв. м.; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30860210 від 09.08.2016 року) про державну реєстрацію права власності за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 975790912101); припинити право власності за [PERSON], [INFO], на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу № 158 від 09.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30860484 від 09.08.2016 року) про державну реєстрацію права власності за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на гараж №158, який знаходиться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння,2 (реєстраційний номер нерухомого майна 975341912101); припинити право власності за [PERSON], [INFO], на гараж № 158, який знаходиться у гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м Дніпро, вул. Осіння, 2; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу № 264 від 04.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30792964 від 04.08.2016 року) про державну реєстрацію права власності за [PERSON], 06.101989 року народження, РНОКАА [NUMBER] на гараж № 264 , який знаходиться у гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 (реєстраційний номер нерухомого майна 975052712101); припинити право власності за [PERSON], 06.101989 року народження, на гараж № 264, який знаходиться у гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2; витребувати у [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер нерухомого майна 975790912101), гараж № 264, який знаходиться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 (реєстраційний номер нерухомого майна 975052712101); витребувати у [PERSON], 1303.1956 року народження, на користь [PERSON], [INFO], гараж №158, який знаходиться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 (реєстраційний номер нерухомого майна 975341912101); судові витрати покласти на відповідачів. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі у судове засіданні не зявилися. Повідомлені належним чином. Представник позивачки не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (т 2, а. с. 129). Третя розгляд особа [PERSON] у судове засідання зявилася, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суду пояснила, що вона є матірю [PERSON], померлого 05.04.2016 року, та колишньою дружиною [PERSON], померлого 26.04.2014 року. Після розлучення з [PERSON] взяла своє дівоче прізвище. Після смерті сина вона відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь [PERSON]. [PERSON] - її син і він також відмовився від спадщини після смерті батька на користь брата [PERSON]. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник третьої особи ГК «Осінь» у судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що гаражі № 158 та № 264 у ГК «Осінь» будував [PERSON]. Він був членом кооперативу з моменту його реєстрації. Після його смерті гаражами користувався його син [PERSON], а після його смерті позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження № 5290777 (т 1, а. с. 13). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження № 4078400 (т. 1, а. с. 13). Бабуся позивача [PERSON] після розірвання шлюбу отримала прізвище «Артемова», що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 233773 (т. 2, а. с. 216). У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що вона є дійсно колишньою дружиною [PERSON] та матірю [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. За таких обставин суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON]. 26 квітня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 580071 (т. 2, а. с. 27). [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2001 року (т. 1, а. с. 16). Право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано у КП ДМБТІ, що підтверджується довідкою № 7069 від 30.05.2016 року (т. 2 а. с. 62). Рішенням № 452 виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів від 23.06.1978 року було створено Гаражний кооператив «Осінь» (т. 2, а. с. 235). Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 118/5 від 17.04.1987 року була надана земельна ділянка для будівництва гаражів ГК «Осінь» (т. 2, а. с. 234). Статут ГК «Осінь» прийнято загальними зборами членів кооперативу 01.12.1999 року та затверджено рішенням виконкому Індустріальної районної ради № 21 від 21.01.2000 року (т. 2, а. с. 236-247). Згідно довідки Гаражного кооперативу «Осінь» № 18 від 27.12.2016 року гаражі № 158 та № 264 в Гаражному кооперативі «Осінь» були збудовані [PERSON] на земельних ділянках, відведених згідно протоколу № 452 від 23.06.1978 року та № 4 від 06.04.1993 року (т. 2, а. с 143). [PERSON] були видані паспорти на гаражі (т. 2, а. с. 144, 146) та він був членом ГК «Осінь», що підтверджується списком членів кооперативу (т. 2, а. с. 218-227). [PERSON]М сплачувалися платежі по утриманню даних гаражів, що підтверджується картками обліку (т. 2, а. с. 228, 229). Згідно довідки КП ДМБТІ № 1483 від 07.02.2017 року (т. 2, а. с. 36) реєстрація права власності на гаражі № 158 та № 264, що знаходяться в гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 2 не проводилася. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на забудову ГК «Осінь») член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28.06.1991 року член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому у користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчинювати щодо нього інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов'язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації; Згідно Статуту гаражного кооперативу капітальних гаражів „Осінь (т. 2, а. с. 236-247) гаражний бокс, збудований самим будівником на виділеній йому земельній ділянці є його приватною власністю. Член кооперативу, який здійснює будівництво гаражу на території кооперативу методом самостійної забудови повинен до початку будівництв внести в касу кооперативу вступний внесок на благоустрій, встановлений для членів кооперативу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на гаражі № 158 та № 264 в Гаражному кооперативі «Осінь». Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був його син [PERSON], який своєчасно подав до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті батька (т. 2, а. с. 26) та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом. Через скрутне матеріальне становище та втрату правовстановлюючого документу [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК України \~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). 05 квітня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 686355 (т. 2, а. с. 9). За життя [PERSON] заповіт не складав. До складу спадкового майна після його смерті увійшла: квартира [ADDRESS], гараж № 158 у Гаражному кооперативі «Осінь» та гараж № 264 у Гаражному кооперативі «Осінь». Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON], [PERSON], та мати [PERSON]. [PERSON] у встановлений законом 6-ти місячний строк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (т. 2, а. с. 5). Брат позивача [PERSON] та його мати [PERSON] відмовилися від спадщини на користь позивача, подавши до нотаріуса відповідну заяву (т. 2, а. с. 7, 8). Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.10.2016 року (т. 1, а. с. 37) було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру та гаражі зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і в умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірне майно законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. 21 червня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було постановлено заочне рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом (т. 1, а. с. 19-20), яким встановлено факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно. 04 серпня 2016 року між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража № 264 (т. 1, а. с. 29-30), який знаходиться в Гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння,2, загальною площею 76,2 кв. м. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 09 серпня 2016 року між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 31,0 кв. м. (т. 1, а. с. 35-36). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 09 серпня 2016 року між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража № 168 (т. 1, а. с. 33-34), який знаходиться в Гаражному кооперативі «Осінь» за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння,2, загальною площею 46,8 кв. м. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 17 серпня 2016 року ухвалою Індустріального районного суду м Дніпропетровська заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом було скасовано (т. 1, а. с. 21). 08 листопада 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом ухвалою Індустріального районного суду м Дніпропетровська було залишено без розгляду (т. 1, а. с. 22). Дана ухвала набрала законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від1812.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи справи за позовами про визнання наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобовязаний у необхідних випадках в резолютивній частині і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У судовому засіданні знайшло підтвердження того, що [PERSON] не був належним подавцем спірного майна, оскільки зареєстрував за собою право власності на квартиру та гаражі на підставі рішення суду, яке було потім скасовано. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та гаражів, припинення права власності відповідачів на спірне майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи. яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. Власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Постановою Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року встановлено, що у разі, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати. Так як спірне майно на теперішній час знаходиться у володінні та користуванні відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 3445 грн. з кожного.

Outcome: approved