overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся у суд в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 10.01.2017 відкрито провадження у справі. 19.10.2017 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відмову від позову у зв'язку із сплатою відповідачем заборгованості. У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про прийняття відмови Київського міського центру зайнятості від позову про стягнення грошових коштів. У відповідності до положень ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Враховуючи наведене, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачки, у якому просить визначити порядок користування квартирою за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 40/12. В обґрунтування вимог вказав, що спірне житло було придбане у 2005 році у шлюбі з відповідачкою, після розірвання останнього у 2016 році у них існують постійні сварки й конфліктні ситуації щодо порядку користування даним майном. У звязку з цим просить позов задоволити, визначивши йому у користування кімнату площею 16,8 кв.м. з балконом площею 2,2 кв.м., що наближено відповідає його частці в праві спільної власності подружжя, а відповідачці кімнати площею 10,3 кв.м. та 12,0 кв.м., що перевищує в натурі розмір її ідеальної частки та залишивши у загальному користуванні кухню, туалет, ванну кімнату, коридори й кладову. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, погодилася на запропонований позивач порядок користування спільною квартирою. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.1990 року. Даний шлюб розірвано у судовому порядку рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12.05.2016 року, що набрало законної сили 23.05.2016 року. Як вбачається з пояснень сторін та договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2005 року, ними було придбано квартиру за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська 40/12. З вказаного договору вбачається, що квартира складається із трьох кімнат, двох коридорів, кухні, кладочки, ванної, туалету, двох лоджій, загальна площа 34,6 кв.м., житлова 39,1 кв.м. З технічного паспорту на дану квартиру видно, що площі кімнат становлять 10,3 кв.м., 12,0 кв.м. та 16,8 кв.м. В силу приписів ст. 60 СК України, дана квартира перебуває у спільній власності сторін, оскільки набута ними у шлюбі. Норми статей 319, 369 ЦК України гарантують власникам вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що позов заявлено у звязку з наявністю добровільно неврегульованого спору сторін щодо порядку користування зазначеною вище квартирою. Відповідно до п. 14 постанови пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року, може бути встановлений порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги визнання позовних вимог відповідачкою, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зняття особи з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року роз'єднано вимоги позовної заяви [PERSON] у самостійні провадження. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття особи з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Дітей від шлюбу не мають. Відповідач у червні 2015 року пішов з квартири [ADDRESS] та станом на грудень 2016 року в ній не проживає. Зазначена квартира належить їй на праві власності. Вважає, що відповідача необхідно зняти з реєстраційного обліку, оскільки він не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, не сплачує оплату за комунальні послуги та не приймає участі в її утриманні. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 13). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2003 року був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 7). [PERSON] при укладенні шлюбу змінила прізвище на «Пасько». Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу згідно договору дарування квартири від 16 березня 2001 року (а.с. 4-5). [PERSON] у судовому засіданні вказала, що відповідач зареєстрований у [ADDRESS]. Позивач зазначає, що [PERSON] з червня 2015 року не проживає в спірній квартирі, тому вона вважає за необхідне зняти його з реєстраційного обліку. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації позивач суду не надала. Фактично доводи позивача ґрунтуються лише на її поясненнях та викладеному у позовній заяві. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 08.05.2002 року, відділом актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №101. В обґрунтування позову зазначила, що разом з відповідачем не проживає та не підтримує шлюбні стосунки з зими 2013 року. Від шлюбу мають діте й: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON] [INFO], які проживають разом з нею. Спору про місце проживання дітей немає. Шлюб розпався через несумісні характери, різні погляди на життя та на шлюб. Після розірвання шлюбу просить залишити за собою шлюбне прізвище - [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про підтримання позову та розгляду справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 08.05.2002 року відділом актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №101. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]./а.с.10-11/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з зими 2013 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з 16.01.2007 р. по 09.09.2016 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитино повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 16.01.2007 року по 09.09.2016 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.5). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї виданої Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 4158 від 01.12.2016 року, [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що 06.09.1997 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дітей, з жовтня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить заява від 03.02.2017 року, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 06.09.1997 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1157 (а.с.8). Від спільного життя подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, оскільки строк який надався сторонам для примирення не дав позитивних результатів, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, на даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сімя розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON]\~через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ №161784 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 10 червня 2011 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного сану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 146. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, на даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сім'я розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 14 жовтня 2006 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1657. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сім'я розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 10.01.2004 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved