overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить визнати [PERSON] таким, втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] (зведені сестра та брат) з 2001 року є власниками трьохкімнатної квартири [ADDRESS] ум. Харкові. У квартирі також зареєстровані її матір [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідач - це батько позивача, з яким її матір розірвала шлюб ще в 1999 році, після чого він перестав з ними проживати однією родиною та мешкав за невідомою адресою. В 2006 році він раптово з'явився та попросив [PERSON] зареєструвати його у квартирі, на що вона погодилась та з дозволу всіх повнолітніх на той час співвласників, відповідач був зареєстрований у [INFO], але постійно в ній ніколи не проживав, спільне господарство не вів, особистих речей у квартирі не мав. Реєстрація в квартирі відповідачу була потрібна не для постійного проживання, а для реєстрації адреси фізичної особи-підприємця та використання підвалу будинку під склад. В жовтні 2013 року відповідач вивіз з підвалу все своє майно і більше не в'являється, а власники квартири несуть витрати по її утриманню та по сплаті комунальних платежів за особу, яка у квартирі не мешкає. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України,через оголошення в пресі, клопотання про відкладення розгляду справи, як і заперечень на позов не надав. Третя особа - відділ реєстрації місця проживання у Червонозаводському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Правилами частини 1 статті 224 передбачена умова проведення заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання позивача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб укладений між ними 25.10.2003 року, від якого мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу місцем проживання дітей визначити з нею. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили слухати справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003 року (а.с. 10), від якого мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 12), та [PERSON], [INFO].(а.с. 16) Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. Судом вживалися заходи для збереження сімї, проте шестимісячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх спільних неповнолітніх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, місцем проживання неповнолітніх дітей сторін [PERSON] та [PERSON] суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що з 18 серпня 1990 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між сторонами. На теперішній час шлюбні відносини стали носити виключно формальний характер, шлюб з відповідачем є юридичним фактом, що не відповідає взаємовідносинам між сторонами. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 серпня 1990 року Григоро-Бригадирівською сільською радою Кобиляцького району Полтавської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ № 281332, виданим 18 серпня 1999 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами носять виключно формальний характер. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

у грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 10.03.2016 року. У судове засідання позивач не зявилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 17.12.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 10.03.2016 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 04.03.1994 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до довідки КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на підставі свідоцтва про права власності на житло від 04.03.1994 року. 17.05.2014 року [PERSON], яка була на час смерті дружиною [PERSON], померла. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.01.2016 року, яке набрало законної сили 09.02.2016 року, визначено [PERSON] додатковий строк терміном два місці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 17.05.2014 року його дружини [PERSON]. Позивач своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у звязку з втратою оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1994 року. Інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що між нею та відповідачем 05 лютого 2003 року зареєстровано шлюб Виконкомом Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 1. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у позивача із відповідачем не склалося через несумісність характерів та відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. В порядку ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано 05 лютого 2003 року Виконкомом Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 1. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через систематичні непорозуміння, що виникають через різні характери та погляди на життя. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За твердженням позивача налагодити стосунки між подружжям є неможливим та жодним чином не допоможе збереженню сім'ї. Зважаючи на те, що шлюбні відносини між подружжям існують тільки формально вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить його інтересам. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу дітей не мають. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання представник відповідача надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 24 липня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області , актовий запис № 1488. Від мають дітей не мають. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У грудні 2016року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 08.11.2007 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з центральним розвитком сім'ї , актовий запис № 3984. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до досягнення повноліття. В обгрунтування зазначених вимог посилається на те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає. Крім того, позивач зазначила, що не працює, є учнем Шосткинського ПТУ-19, отримує стипендію в розмірі 300 грн і такий дохід позивача не дозволяє повноцінно утримувати дитину. В судове засіданні позивачка не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. На підстав вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2007 року до 07 квітня 2014 року, коли шлюб було розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який відповідно до довідки виконкому Клишківської сільської ради Шосткиського району на даний час проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір у розмірі, який був встановлений на момент звернення позивача до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно та не в повному обсязі. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до досягнення повноліття. В судове засіданні позивачка не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач також не з'явився в судове засідання та надав заяву, що позов визнає, просить розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2010 року до 09 квітня 2013 року., коли шлюб було розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з матір'ю. Відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно та не в повному обсязі. Інших неповнолітній дітей та утриманців відповідач не має. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved