Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач, який є батьком дитини-інваліда з дитинства [PERSON], [INFO], не надає матеріальної допомоги на утримання дитини-інваліда, яка потребує щомісячного медикаментозного лікування, лікувальної фізкультури та проходження обстежень. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 3300 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову та на протязі строку інвалідності, оскільки відповідач отримує заробітну плату та пенсію працівника, зайнятого на підземних і відкритих гірничих роботах. Крім того, зазначила, що не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною-інвалідом, в зв'язку із чим була звільнена з роботи у березні 2010 року. Перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення як отримувач державної соціальної допомоги дітям-інвалідам до 18 років на сина у розмірі 1230грн. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1000грн. щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. Рішенням Київського районного суду м.Донецька від 17 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2013року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її (дружини) утримання у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2013 року. Рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Додатковим рішенням Київського районного суду м.Донецька від 25.01.2014 року вирішено питання щодо судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини відповідно до діючого законодавства, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що дитина не може обходитись без стороннього догляду, крім того, позивачем не заперечувалось, що дитина самостійно пересувається по місту, веде нормальне життя, самостійно харчується, одягається, посилання суду на те, що позивач була звільнена з роботи для здійснення нагляду за дитиною не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням. Судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що у відповідача на утриманні перебувають непрацездатні батьки похилого віку. Зазначено, що суд вийшов за межі позовних вимог, на власний розсуд змінивши порядок стягнення грошових коштів з відповідача у твердій грошовій сумі на відсоткове стягнення, стягнувши при цьому 1/2 частину доходів відповідача, що дорівнює згідно довідок про доходи 4705грн., в той час як позовні вимоги загалом дорівнювали 4300грн., не вмотивовано в судовому рішенні розмір частки аліментів на дитину 1/3 та у резолютивній частині рішення не зазначений кінцевий термін стягнення на утримання позивачки грошових коштів у розмірі 1/6. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, позивач та її представник [PERSON], діючий на підставі договору, заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено, що від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, дитина, яка є інвалідом з дитинства до 18 років, потребує сторонньої допомоги та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач в добровільному порядку не надає, за своїм матеріальним станом має можливість надавати таку допомогу. Оскільки позивач здійснює догляд за дитиною-інвалідом, вона має право на своє утримання відповідачем. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 28.02.1998 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане 28.02.1998р. Київським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 7). В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, батьком [PERSON] є відповідач по справі - [PERSON] (а.с. 8). З посвідчення серії [NUMBER], виданого УПСЗН Київського району м.Донецька, вбачається, що [PERSON], [INFO] є інвалідом з дитинства до 18 років (а.с.9). З Довідки Донецької ЗОШ 1-ІІІ ступенів № 58 вбачається, що [PERSON] знаходиться на домашньому індивідуальному навчанні за станом здоров'я згідно наданих медичних документів (а.с. 17). З Висновку консультанта № 6 від 13.01.2010 року вбачається, що [PERSON], [INFO] з діагнозом остеоід-остеома нижньої щелепи зліва, спрямовується на МСЕК для встановлення інвалідності відповідно до наказу №454/471/516 МОЗ України від 08.11.01 до 18 років. Відповідає розділу ХІХ пункт 3, підпункт 3.13 (а.с. 12). Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що неповнолітній дитині встановлений діагноз - остеоід-остеома нижньої щелепи зліва, внаслідок чого дитина потребує медикаментозного лікування, лікувальної фізкультури, проходження обстежень, санаторно-курортного лікування. Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме, відсутність доказів про потребу дитини у сторонньому догляді, змінення судом порядку стягнення грошових коштів у твердій грошовій сумі та відсоткове стягнення, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання дитини враховані і апеляційній суд не має права переоцінювати докази, оцінка яким дана судом першої інстанції. Стосовно висновку суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - позивача по справі у розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік, повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавити матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ст.88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 СК України, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Стаття 80 СК України передбачає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Право на утримання виникає за умови, що дитина-інвалід потребує постійного стороннього догляду. Ця обставина має бути підтверджена відповідним документом закладу охорони. Оскільки згідно медичного висновку №65 дитина-інвалід [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, тому судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на утримання непрацездатної дружини аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісячно з 04.10.2013 року протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. Доводи апеляційної скарги на те, що в копії трудової книжки позивача [PERSON] зазначено, що вона звільнена за власним бажанням, не спростовують висновків суду про встановлення факту звільнення позивачки з роботи для здійснення догляду за дитиною, оскільки серед підстав для звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України наявна така підстава як догляд за дитиною-інвалідом. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину, наявні підстави для стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення суду та відповідно до частини 3 ст.181, частини 1 ст.183 СК України стягнув на утримання дитини аліменти у частці від його доходу, оскільки відповідач має постійне місце роботи і постійний заробіток, а у відповідності до вимог ч.1 ст.184 СК України розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу одержує в натурі. Тому посилання відповідача на те, що суд першої інстанції самостійно вийшов за межі позовних вимог не ґрунтуються на законних підставах, крім того, визначення аліментів у твердій грошовій сумі має відбутися тільки за тих умов, якщо платник аліментів доведе наявність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, передбачених ч. 1 ст.184 СК України. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів та у відповідності до частини 1 до ст. 182 СК України та при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.7 Закону України від 06 грудня 2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на дітей віком від 6 до 18 років у 2013 році установлено: з 1 січня - 1210 гривень, з 1 грудня - 1286 гривень. Тобто, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на час розгляду справи судом не може бути меншим 363 грн. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], суд першої інстанції врахував стан здоров'я дитини, яка є дитиною-інвалідом, врахував матеріальне становище відповідача, який працює та має постійний дохід, отримуючи заробітну плату та пенсію, інших аліментних зобов'язань не має та визначив їх в розмірі 1/3 частини доходу щомісяця. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що дитина [PERSON] постійно потребує медикаментозного лікування, лікувальної фізкультури, проходження обстежень, медичним показанням, він потребує комплексного лікування, санаторно-курортного лікування, у майбутньому необхідно буде провести зубопротезування нижньої челюсті. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітків відповідача [PERSON] є передчасним, оскільки позивач [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду за стягненням з відповідача додаткових витрат на дитину, яка є дитиною-інвалідом, і у зв'язку з цим потребує періодичних додаткових витрат на її лікування. При цьому посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки похилого віку не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що батьки потребують матеріальної допомоги сина - відповідача по справі. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial