Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду, посилаючись на те, 02 квітня 2014 року Садгірським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 309120 гривень. Постановою державного виконавця від 07 квітня 2014 року за вищевказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. 15 червня 2017 року рішенням Новоселицького районного суду було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача інфляційні витрати та 3 % річних за невиконання зобов`язань встановлених рішенням суду. На підставі цього рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання та постановою державного виконавця від 28 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження. Окрім цього, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2017 року замінено стягувача у виконавчих провадженнях з [PERSON] на [PERSON] .. Позивач зазначає, що на момент звернення до суду з вказаною позовною заявою, виконавчі провадження перебувають на виконанні Новоселицького ВДВС Чернівецького району Чернівецької області, проте відповідач по теперішній час ухиляється від виконання рішень суду. Оскільки відповідач тривалий час не виконує рішення суду, просила стягнути з нього завдану їй моральну шкоду в розмірі 90000 гривень та понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 02 квітня 2014 року Садгірським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист № 726/2110/13-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 309120 гривень, який було пред`явлено до виконання. Постановою державного виконавця від 07 квітня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 42815518 та надано боржнику 7 днів для добровільного виконання рішення суду. Проте останній добровільно жодних дій задля погашення вказаної заборгованості не вчинив. Під час виїздів державного виконавця Новоселицького ВДВС, для здійснення виконавчих дій за місцем проживання відповідача, останній був присутній за місцем свого проживання, однак не впускав державного виконавця до свого будинку, що підтверджується актами державного виконавця від 17 липня та 01 вересня 2014 року, які в обох випадках були складені в присутності двох понятих. В подальшому перебуваючи за місцем проживання відповідача, державним виконавцем було встановлено відсутність [PERSON] за своїм зареєстрованим місцем проживання, що також підтверджується актами державного виконавця від 18 лютого 2015 року та 07 червня 2017 року. 17 серпня 2017 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист № 720/378/17, за яким з відповідача стягнуто на користь [PERSON] суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процентів за період з 01 квітня 2014 року по 01 березня 2017 року в розмірі 856569 гривень 86 копійок, суми 3-х процентів річних від простроченої суми в розмірі 72873 гривень 16 копійок та судових витрат в розмірі 8000 гривень. Постановою державного виконавця від 28 серпня 2017 року за вищевказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 54569348. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2017 року було задоволено заяву позивача про заміну стягувача з [PERSON] на його правонаступника [PERSON] по примусовому виконанню виконавчих листів виданих на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці № 726/2110/13-ц від 13 березня 2014 року. З відповіді в.о. начальника Новоселицького відділу ДВС Єфтеньєва Є.Д. на адвокатський запит представника позивача Фокій Б.В., вбачається, що видані виконавчі листи перебувають на виконанні Новоселицького ДВС, однак на теперішній час відповідач не виконує рішення суду та в них відсутня інформація щодо місця перебування боржника та наявності в останнього будь-якого майна. Вирішуючи дану позовну заяву, суд виходить з того, що згідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Відповідач протягом семи років не вчиняє будь-яких дій задля добровільного виконання рішень суду. Так, у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Повне виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок тривалого невиконання відповідачем рішень суду, позивачу завдана моральна шкода, яку необхідно в примусовому порядку стягнути з відповідача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі ст. 129-1 Конституції України; ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд

Outcome: approved