Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача різницю між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 35 830,35 грн. та судовий збір у розмірі 640,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення законодавства не виконав зобов'язань з відшкодування понесених позивачем як власником автомобіля, якому завдано пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала позов, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях, просила суд відмовити у задоволенні вимог. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 28.12.2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER], що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ. 20.03.2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки &#171;Toyota Auris&#187;, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ Ланос», д.н.з. [NUMBER], який як вже зазначалося належить [PERSON] внаслідок чого останній було заподіяно майнової шкоди. 19.06.2017 року Печерським районним судом м. Києва було розглянуто справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та зокрема встановлення його вини в скоєнні ДТП. Позивач повідомив МТСБУ про настання страхового випадку та надав останній усі необхідні документи, надання яких передбачається 35 Закону України №1961-ІУ, в тому числі заяву про страхове відшкодування. МТСБУ виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 52 614 грн. 72 коп.. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 20.03.2017, який був складений на замовлення МТСБУ, загальна вартість матеріального збитку дорівнює 88 445 грн 07 коп. За приписами частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), як визначено нормою статті 1194 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачем і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що, як винний у дорожньо-транспортній пригоді 20.03.2017р. за участі транспортного засобу позивача, відповідач несе цивільну відповідальність за завдану матеріальну шкоду його автомобілю. Відтак, враховуючи, що розмір фактичних збитків складає 88 445,07 грн., при цьому страховиком було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 52 614,72 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця, а саме 35 830,35 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved