Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач). В подальшому позивач просила суд залишити позовні вимоги в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини без розгляду і наполягала на вирішенні питання про розірвання шлюбу. Відповідачем до початку розгляду справи по суті було пред'явлено зустрічний позов про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов про розірвання шлюбу підтримали та просили його задовольнити. Вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання дитини визнали. Відповідач та його представник вимоги позову про розірвання шлюбу визнали та не заперечили у розірванні шлюбу, підтримали вимоги зустрічного позову стосовно визначення місця проживання дитини із батьком. Представник третьої особи - Служби у справах дітей представила в судове засідання висновок Служби та поклалася на розсуд суду при вирішенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача та відповідача та їх представників і представника третьої особи, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу та зустрічних позовних вимог про встановлення місця проживання дитини із батьком. Судом встановлено, що 04 лютого 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного у місті Києві управління юстиції, актовий запис №55, було зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] шлюб. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в своїх поясненнях наполягала на розірванні шлюбу, пояснила що сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між подружжям неможливе. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу і у цій частині позов визнав. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи характер відносин що склалися між сторонами, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України суд вважає, що примирення сторін є неможливим, оскільки таке суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Стосовно зустрічної позовної вимоги, щодо визначення місця проживання дитини із батьком суд вважає її такою, що підлягає задоволенню виходячи із наступних міркувань. Судом встановлено, що [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини від 22 жовтня 2013 року Серія [NUMBER]. В судове засідання було представлено висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації відповідно до якого було рекомендовано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], разом з матір'ю. Проте в судовому засіданні між позивачем і відповідачем було досягнуто згоди, щодо проживання дитини разом із батьком, що на думку сторін відповідає інтересам дитини. Відтак, позивач визнала зустрічний позов і судом прийнято таке визнання позову виходячи із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що така згода батьками була досягнута. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що батьки досягли згоди про участь матері у вихованні дитини і погоджено, що позивач [PERSON] має право на особисті зустрічі із дитиною - [PERSON] щотижня у вихідні дні за графіком, який буде погоджуватись за взаємною згодою сторін. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Outcome: approved