Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) від 30 березня 2019 року, яке видане на спадщину померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , його дружині [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстроване в реєстрі за номером № 1-656, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 (одна шоста) частку квартири [ADDRESS] ; внести зміни до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесеного на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку), виданого 30 березня 2019 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-656, стосовно розміру частки [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , у квартирі [ADDRESS] , змінивши розмір зазначеної частки з 1/3 (одна третя) на 1/6 (одна шоста); визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , з дня відкриття спадщини, у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/6 (одна шоста) частку квартири [ADDRESS] ; визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який помер [INFO] , в праві спільної сумісної власності подружжя на індивідуальний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] , становила [ADDRESS] 2 (одна друга); визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , з дня відкриття спадщини, у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 3/8 (три восьмих) частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , з дня відкриття спадщини, у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 3/8 (три восьмих) частки земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який за життя залишив заповіт, відповідно до якого усе своє майно, а також майнові права заповів позивачу, яка є його донькою. Інших спадкоємців у померлого немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 часток квартири [ADDRESS] , 1 [ADDRESS] 2 частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування будинки, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . 23.11.2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. позивачу було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , тобто на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] . Іншу 1/3 частку вказаної квартири, тобто 1/2 частку спадкового майна [PERSON] , отримала дружина померлого [PERSON] , якій 30.03.2019 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку). При цьому, позивачем було встановлено допущення нотаріусом помилки у визначенні обов`язкової частки спадкового майна [PERSON] , на яку має право його дружина [PERSON] , а саме: Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Калініній Н.І. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) на 1/3 частку (замість 1/6 частки) квартири [ADDRESS] , тобто на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] (замість 1/4 частки). Як наслідок, позивачу, [PERSON] , Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку (замість 1/2 частки) квартири [ADDRESS] , тобто на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] (замість 3/4 часток). 07.12.2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено у внесенні виправлень до Свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) від 30.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-656, і Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2019 року, реєстрованого в реєстрі за номером № 1-2562. При цьому, нотаріус визнала факт допущення помилок під час вчинення вищевказаних нотаріальних дій, однак зазначила про неможливість внесення виправлень до свідоцтв про право на спадщину у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Належним відповідачем у цій справі є спадкоємиця померлої [PERSON] [PERSON] , [INFO] , до якої перейшли права [PERSON] на спірні квартиру, будинок і земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача адвокат Патокін М.Б. позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Представник відповідача адвокат Ткач Т.В. у судовому засіданні позов визнала частково. Згідно відзиву на позов від 25 березня 2020 року просила: визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2019 року, яке видане на спадщину померлого [INFO] [PERSON] , його дружині [PERSON] , Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстроване в реєстрі за номером № 1-656, в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/6 (одну шосту) частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частки квартири [ADDRESS] та внести зміни до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; відмовити у задоволенні позовної заяви про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на 3/8 частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] ; відмовити у задоволенні позовної заяви про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування будинки, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов обґрунтовано тим, що відповідач фактично проживала з [PERSON] та [PERSON] та доглядала за ними. Ніякої допомоги від позивача, її батько [PERSON] та його дружина, [PERSON] , ніколи не отримували, позивач жодного разу за час хвороби батька та матері за адресою їх проживання не з`являлася. Житловий будинок по [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 0,0927га. Право власності на земельну ділянку за [PERSON] , підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 170601 від 27.11.2009 року, який видано на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради № 875-45/V від 17.02.2009 року. Списку співвласників до державного акту не надається, а чоловік тітки, [PERSON] , не оскаржував належність цієї земельної ділянки своїй дружині, [PERSON] . Стосовно житлового будинку та земельної ділянки, то встановлення частки померлого у спільній частковій сумісній власності подружжя, можливо за згодою другого подружжя, а такої заяви тітка відповідача [PERSON] , не надавала. У відповіді на відзив від 03 квітня 2020 року представник позивача адвокат Патокін М.Б. зазначив, що у відзиві на позов відповідач фактично заявила позовні вимоги до позивача, що суперечить ст. 178 ЦПК України. Відповідач просить визнати право власності за померлою тіткою [PERSON] , що вказує на абсолютну незаконність таких вимог. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.06.2018 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським бюро ЗАГС м. Павлоград Дніпропетровської області 18.11.1966 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим міським відділом ЗАГС м. Павлоград Дніпропетровської області 22.07.1989 року позивач є донькою померлого [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт від 09 жовтня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Семенякою А.А. і зареєстрований в реєстрі за номером № 475. Відповідно до вказаного заповіту, [PERSON] , усе своє майно, а також майнові права заповідав своїй дочці - [PERSON] . 23.11.2019 \~ \~ \~ \~року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. позивачу було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-2562, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , тобто на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] . Також, 30.03.2019 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області дружині померлого - [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку), зареєстроване у реєстрі за номером № 1-656, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В порушення вимог вищевказаної статті, Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Калініній Н. [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) на 1/3 частку (замість 1/6 частки) квартири [ADDRESS] , тобто на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] (замість 1/4 частки). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 грудня 2019 року, державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовила представнику позивача у вчиненні нотаріальної дії, а саме внесенні виправлень в свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом, які було видано Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою на частку квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] і на ім`я [PERSON] у зв`язку тим, що [PERSON] [INFO] (а.с.29). Також, 23.11.2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належні позивачу частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] і земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] , по причині відсутності письмової заяви [PERSON] щодо згоди на визнання частки померлого у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, позивачем не надано правовстановлюючих документів на вказані будинок і земельну ділянку (а.с.33). Згідно ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності з положеннями статей 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому необхідно враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 182. ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), видачі дубліката документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Отже, крім вирішення питання про визнання частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку) від 30.03.2019 року, виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-656, суд важає за необхідне внести зміни до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесеного на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов`язкову частку), виданого 30.03.2019 року і зареєстрованого в реєстрі за номером № 1-656, щодо розміру частки [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , змінивши розмір зазначеної частки з 1/3 на 1/6. [PERSON] і [PERSON] одружилися [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану номер № 00024608694 від 19.11.2019 року. Рішенням Павлоградської міської ради № 875-45/У від 17.02.2009 року [PERSON] була передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення на ім`я [PERSON] 27.11.2009 року було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯЕ № 170601, що підтверджується Довідкою відділу у місті Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та у м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 29-4-0.181-1146/121-19 від 29.11.2019 року. Документально право власності на нього було оформлене 15.02.2011 року, про що свідчить Свідоцтво про право власності САВ [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на ім`я [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 186998642 від 31.10.2019 року. У відповідності з приписами статті 60 СК України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові норми встановлені ч.1 і ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до яких спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Земельна ділянка кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, була отримана [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а індивідуальний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] був збудований за час шлюбу між [PERSON] і [PERSON] . Отже, зазначені індивідуальний (садибний) житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 27.02.2019 року у справі № 755/4757/16-ц, згідно положень статті 68 СК України припинення шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 177, частиною 1 статті 178, статтею 190 ЦК України, встановлено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У відповідності з висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 16.03.2016 року у справі № 6-290цс16, майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Заповіту від 09.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Семенякою А.А. і зареєстрованим в реєстрі за номером № 475, [PERSON] усе своє майно, а також майнові права заповідав позивачу. Отже, з урахуванням положень статей 1216, 1218, а також частини 5 статті 1268 ЦК України, з 03 червня 2018 року до позивача перейшло право [PERSON] на частку в індивідуальному (садибному) житловому будинку [ADDRESS] та земельній ділянці кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 23.11.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] і земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206 у зв`язку з відсутністю згоди [PERSON] на встановлення частки померлого [PERSON] у вказаному будинку та земельній ділянці, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів па вищезазначені будинок і земельну ділянку. У відповідності зі статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності у порядку статті 392 ЦК України, може бути поданий спадкоємцем, оскільки згідно абзацу 1 пункту 3.1., абзацу 17 пункту 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати або пошкодження документа, який засвідчує право власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 1 і ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки дружини та чоловіка у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. Майно, яке є спільною сумісною власністю, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.20Л 4 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У відповідності з положеннями п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.4. Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що є у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із статті 368 ЦК України спільною власністю є майно, набуте подружжям за час шлюбу. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи вищезазначені правові норми та роз`яснення суду касаційної інстанції частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності подружжя на індивідуальний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] і земельну ділянку кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , до складу якої входить право на 1/2 частку будинку та 1/2 частку земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Якщо б спадкування належних [PERSON] 1/2 частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] , а також 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206 відбувалося за законом, то, згідно статті 1261 ЦК України, спадкоємцями [PERSON] були б позивач і [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, у разі якщо б спадкування належних [PERSON] 1/2 часток вказаних будинку і земельної ділянки відбувалося за законом, то і позивач, і [PERSON] , кожна отримали б у спадщину по 1/4 частці будинку [ADDRESS] та по 1/4 частці земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206 (1/2 : 2 = 1/4). Оскільки, у разі спадкування за законом [PERSON] належали б 1/4 частка будинку [ADDRESS] , а також 1/4 частка земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, то у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України її обов`язкова частка у заповіданих позивачу 1/2 частці будинку і 1/2 частці земельної ділянки дорівнює 1/8 частці будинку [ADDRESS] та 1/4 частці земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206 (1/4 : 2 = 1/8). За таких умов позивачу залишається 3/8 частки індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] та 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 1212400000:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача є законними та обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача, включаючи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Outcome: approved