Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

У грудні 2019 р. Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В позові зазначає, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , користуються послугами Концерн «МТМ», але оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, тому за період з 01.10.2015 по 01.05.2018 року утворилась заборгованість в сумі 26 227 грн. 94 коп., яку просить стягнути солідарно з відповідачів, а також стягнути судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] скористалась своїм правом на відзив та подала до суду письмові пояснення на позовну заяву 03.02.2020 року в якому зазначила, що розрахунок, який надав позивач, неможливо перевірити на предмет правильності та правомірності здійснення нарахування. Також зазначила, що окрім вказаних в позовній заяві відповідачів за їх адресою проживає також [PERSON] , якого потрібно залучити як співвідповідача по справі. Окрім того, просить суд застосувати строк позовної давності по заборгованості та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 30-35). Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] повністю відзив відповідачки [PERSON] підтримали. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с 41-42). Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно позову відповідачі зареєстровані та проживали в квартирі [ADDRESS] та користуються послугами Концерну «МТМ», але оплату за послуги підприємства вносили не в повному обсязі, тому за період з 01.10.2015 по 01.05.2018 року утворилась заборгованість в сумі 26 227 грн. 94 коп. Відповідачами частково сплачено суму заборгованості у розмірі 6 824 грн. 44 коп. (а.с.6). Особистий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я відповідачів Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її постачання для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів та її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені вст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630від 21липня 2005року та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідно договору. Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За приписами ч.ч. 1-3 ст.19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути їх виконавцем. Нормою п. 1 ч. 3 ст. 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІVвід 24 червня 2004 року закріплено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг. В постанові від 18 березня 2019 року по справі № 210/5796/16-ц Верховний Суд зазначив, що хоча відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт отримання та користування наданими позивачем послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. У відповідності до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до довідки Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість відповідача за період з 01.10.2015 по 01.05.2018 року складає 26 227 грн. 94 коп. Крім того, вказана заборгованість підтверджується розширеним розрахунком за вказаний період (зворотній бік а.с. 6). Тобто розмір заборгованості за надані відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води підтверджений належними та допустимими доказами. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що посилання відповідача на неможливість перевірити на предмет правильності та правомірності здійсненого нарахування є безпідставними, оскільки, у даному випадку, фахівець, який підписав довідку надається за підписом уповноваженої особи, а саме фахівцем зі збуту теплової енергії СОНП (зворотній бік а.с. 38). Разом з цим, суд вважає, що заява відповідачів про застосування строків позовної давності підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України,перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст.257 ЦК України,загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з лютого 2018 року взагалі не здійснювали оплату за надані послуги, а до цього часу не систематично здійснювали оплату, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з лютого 2018 року не здійснювалася. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 10 грудня 2019 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до грудня 2016 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідачі заявили клопотання про застосування позовної давності, що підтверджується заявою від 03.02.2020. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 по 01.12.2016 слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та водопостачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 01.05.2018р., задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.12.2016 року по 01.05.2018 р. включно у розмірі 14 186 грн. 51 коп. Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідачі не здійснювали оплату за з централізованого опалення та водопостачання гарячої води, а тому у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності на суму 14 186 грн. 51 коп. за період з 01.12.2016 року по 01.05.2018 рік. Таким чином, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 СК України суд покладає на відповідачів судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сума позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» складає 19 403 грн. 50 коп. Судовий збір за подання позовних вимог про стягнення заборгованості складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в даному випадку становить 1921,00 грн. Судом було задоволено позов на суму 14 186 грн. 51 коп., а тому сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів складає 1 418 грн. 65 коп.. Окрім того, під час подачі вище вказаної позовної заяви представником позивача помилково було сплачено судовий збір у сумі 2 080,00 грн., замість 1921,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №20981 та № 25128. Суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача щодо повернення зайво сплачених коштів судового збору у розмірі 159,00 грн.

Outcome: partial