Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У грудні 2020 року Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, в особі начальника Мухіна В. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Калленівської сільської ради Сквирського району Київської області майнову шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів в розмірі 2 601 грн., а також стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позову вказував, що відповідач [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення у сфері охорони природи, використання природних ресурсів, охорони культурної спадщини, у зв`язку з чим 13.11.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Своїми діями [PERSON] наніс збитків на суму 2 601 грн. 22.12.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.02.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області, в особі начальника Мухіна В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 01.04.2021 року відповідач подав через канцелярію суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Просив проводити розгляд справи за його відсутності. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.11.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. з конфіскацією вилученого майна. Вказаною постановою суду встановлено, що 17.10.2019 року близько 18 год. 00 хв. [PERSON] в с. Каленна Сквирського району на місцевому ставу займався незаконним ловом раків методом збирання руками, при цьому добув 132 шт. раків, чим перевищив добову норму вилову на 102 шт. раків - 5,5 кг. Своїми діями [PERSON] наніс рибному господарству збитків у сумі 2 601 грн., чим порушив ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства». Згідно розрахунку матеріальної шкоди до протоколу № 009533, сума заподіяної [PERSON] шкоди складає 2 601 грн. Позивач на адресу відповідача надсилав лист № 2-7-19/3515-20 від 28.07.2020 року з пропозицією сплати суму боргу в добровільному порядку. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні цивільної справи, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду. Як вбачається зі змісту постанови суду від 13.11.2019 року, питання відшкодування збитків, спричинених адміністративним правопорушенням, залишилось невирішеним. Відповідно до ст. 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Тобто, у зв`язку з тим, що питання про відшкодування винним майнової шкоди, завданої в результаті вчинення адміністративного правопорушення, не вирішено під час розгляду справи про накладення адміністративного стягнення за його вчинення, питання про відшкодування майнової шкоди вирішується в порядку цивільного судочинства. Згідно розрахунку матеріальної шкоди, відповідачем нанесено збитків на суму 2 601 грн. Розрахунок збитків проведено відповідно до такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України. Згідно ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни відповідно до закону зобов`язані: охороняти тваринний світ і середовище перебування диких тварин; сприяти відтворенню відновлюваних об`єктів тваринного світу; використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону; відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Статтею 3 цього Закону передбачено, дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Згідно ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються у місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. За змістом ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Незаконно здобуті в природі ресурси та виготовлена з них продукція підлягають безоплатному вилученню, а знаряддя правопорушення - конфіскації. Одержані від їх реалізації доходи спрямовуються в Автономної Республіки Крим і місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони наділені повноваженнями в т.ч. визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Таким чином, оскільки в добровільному порядку завдану шкоду відповідач не відшкодував, вона підлягає стягненню з нього в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази у їх сукупності, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Калленівської сільської ради Сквирського району Київської області суми збитків у розмірі 2 601 грн., заподіяної неправомірними діями відповідача. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, тобто в розмірі 1 051 грн., іншу частину сплаченого судового збору слід повернути позивачу.

Outcome: approved