Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників суму боргу за кредитним договором №МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року в розмірі 24740,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.11.2016 року складає 637110 грн. 00 коп., судові витрати по справі у розмірі 9556 грн. 65 коп. просив покласти на відповідачів. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-300/137/2008, за умовами якого, відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 36173,61 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року був укладений договір поруки №SR-300/137/2008 від 19.03.2008 року, між банком та поручителем [PERSON], відповідно до умов якого, остання взяла на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобов'язаннях позичальника [PERSON] в повному обсязі. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року та договором поруки №SR-300/137/2008 від 19.03.2008 року. В порушення умов кредитного договору, відповідачі не виконують свої зобов'язання, внаслідок чого, станом на 29.11.2016 року залишок заборгованості за кредитом складає 24740,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.11.2016 року становить 637110 грн. 00 коп., у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Судом вірно було визначено прізвище відповідача [PERSON] як [PERSON] (а.с.55,70). У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів у судове засідання не з'явилась, надавши на адресу суду письмові заперечення, згідно яких, просила відмовити в задоволенні позовної заяви. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-300/137/2008, за умовами якого, відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 36173,61 доларів США (арк.с.5-13). Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року та договором поруки №SR-300/137/2008 від 19.03.2008 року (арк.с.18-32). В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого, утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, яка станом на 29.11.2016 року складає 24740,99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.11.2016 року становить 637110 грн. 00 коп. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що передбачено ст.610 ЦК України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1,2 статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин), кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначають розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно з п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 лип\-ня 2001 р. №275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмо\-вого дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валют\-ними цінностями, зокрема ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансо\-ва установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) пози\-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо\-бов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України, в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані. Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Встановлено, що станом на 29 листопада 2016 року, за офіційним курсом НБУ 1 долар США становив 25,751192 гривень, у зв'язку з цим, сума боргу складає 637110 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року був укладений договір поруки №SR-300/137/2008 від 19.03.2008 року, між банком та поручителем [PERSON], відповідно до умов якого, остання взяла на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобов'язаннях позичальника [PERSON] в повному обсязі (арк.с.15-16). Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель - обов'язками; у разі невиконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов'язується виконати борг боржника замість останнього; обов'язок поручителя полягає не лише у виконанні обов'язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов'язку боржником. Посилання представника відповідачів, поданих у викладених письмових запереченнях, про те, що відповідач [PERSON] не отримував кошти за кредитним договором № МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року в розмірі 36173,61 доларів США, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме: кредитним договором № МL-300/137/2008 від 19.03.2008 року, кредитною заявкою [PERSON] від 19 березня 2008 року на видачу кредиту, яка містить підпис отримувача, договором поруки №SR-300/137/2008 від 19.03.2008 року. Встановлено, що відповідач [PERSON] був належним чином проінформований про умови кредитування, наявні форми кредитування, витрати позичальника, що пов'язані з оформленням кредитного договору та інші істотні обставини, необхідні для укладання кредитного договору. Крім того, письмова форма спірного договору, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю формою такий документ засвідчує як його укладення, так і умови договору, а також підтверджує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс 13. Заперечення представника відповідачів в частині відсутності інформації щодо наявності у позивача відповідної ліцензії і права приймати на власний рахунок кошти в іноземній валюті, а саме в доларах США, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами: копією банківської ліцензії №191, копією дозволу №191-1 з копією додатку до дозволу. Інші посилання представника відповідачів правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають. З огляду на наведені беззаперечні докази позивача, заперечення представника відповідачів судом не беруться до уваги, оскільки є безпідставними. Отже, з відповідачів, в солідарному порядку, на користь позивача в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню сума 637110 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4778 грн. 32 коп., з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved