Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив припинити майнові права [PERSON] по договору дарування від 29.08.2017 на частку житлового будинку по [ADDRESS] . Судовий збір стягнути з відповідача в дохід держбюджету. В обґрунтування позову зазначив, що він являється співвласником житлового будинку по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, яке здійснюється за спільною згодою власників часток щодо користування і володіння спільним майном і спільних прав вимоги за невиконаними спільними зобов`язаннями. По договору дарування від 29.08.2017 до [PERSON] перейшли майнові права на користування часткою житлового будинку без земельної ділянки, на яких вона розміщена, штучно розділивши будинок і землю на окремі майнові об`єкти. Укладений договір надавав [PERSON] обмежену частину прав частки - право користування і не передбачав його збереження після досягнення мети - набуття прав власності, що по суті являється скасувальною умовою для припинення чинності договору, зокрема з підстав заборони користування земельною ділянкою без прав власності протягом трьох років підряд, про що учасників проінформували. І він як співвласник будинку має право від свого імені і в інтересах всіх власників вимагати від користувача [PERSON] виконання нею зобов`язань у встановлені строки. Але [PERSON] не вчинила заходи для збереження договору за 2017-2021 р.р., що веде до припинення її майнових прав на частку та повернення їх попереднику. Ухвалою судді від 17.09.2021 у справі відкрите провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Заслухавши позивача, який поклався на думку суду щодо проведення судового засідання за відсутності відповідача, суд ухвалив провести судовий розгляд за відсутності відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явилася, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, надані позивачем, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач посилається на те, що [PERSON] по договору дарування від 29.08.2017 перейшли майнові права на користування часткою житлового будинку без земельної ділянки, на яких вона розміщена, штучно розділивши будинок і землю на окремі майнові об`єкти. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення чинності майнових прав. При цьому, позовні вимоги не містять нормативно-правового обґрунтування таких порушень саме [PERSON] . Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Звертаючись за захистом своїх прав до суду, саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надав суду витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.04.2005. Проте позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві, позов не підлягає задоволенню. Судові витрати - це витрати, які несуть сторони, треті особи із самостійними вимогами у справах позовного провадження, заявники і заінтересовані особи в справах окремого провадження, стягувач і боржник у справах наказного провадження, за вчинення цивільних процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справи в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір не було сплачено, оскільки позивач є інвалідом першої групи, на підтвердження чого він надав копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 30.06.2016р., вид пенсії - по інвалідності, інвалід першої групи загальне захворювання по зору. Документів на підтвердження факту понесених інших судових витрат позивачем [PERSON] додано не було. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed