Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та відповідно до уточнених позовних вимог просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Макаренко Т. Г., та визнати за позивачем право власності на 1/6 частку спадкового майна [PERSON] В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після смерті матері спадкоємцями першої черги є позивач, його сестра [PERSON] та брат [PERSON] За життя мати склала заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок, розташований в [ADDRESS], заповіла відповідачу. Відповідач [PERSON] звернуся до Ізяславської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно. Позивач вказував, що він має право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті матері, оскільки є пенсіонером за віком з лютого 2000 року, тобто є непрацездатним. Однак, [PERSON] не зміг у передбачений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки він є моряком та тривалий час знаходився за межами України. Крім того, переконатися в існуванні заповіту він зміг тільки у січні 2014 року, що є ще однією причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також вказував на те, що в цей час його дружина хворіла на Боковий аміотрофічний склероз та померла [INFO], що також перешкоджало оформленню спадщини в передбачені законом строки. Ухвалою суду від 16 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку в спадковому майні виділено у самостійне провадження. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися. Позивач [PERSON] у поданих до суду письмових заявах підтримав позовні вимоги та просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій вказав на відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, просив також справу слухати за його відсутності. Представники третіх осіб Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області та Ізяславської державної нотаріальної контори у поданих до суду письмових заявах заперечили проти позову та просили справу розглянути за їх відсутності. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] в с. Кунів Ізяславського району Хмельницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 119). [PERSON] за життя заповіла належний їй житловий будинок та предмети домашнього вжитку, які знаходяться у с. Кунів, [PERSON], що підтверджується заповітом від 19 грудня 1985 року, посвідченим секретарем виконкому Кунівської сільської ради Ізяславського району Сірочук Н. Ф. (а.с. 120). Як убачається з рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2004 року (а.с. 119) та копії свідоцтва про народження позивача (а.с. 11), сторони є дітьми померлої [PERSON] 08 листопада 2004 року [PERSON] звернувся до Ізяславської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 117). Ним же 20 червня 2005 року були отримані свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с. 125), та свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай в сумі 140 гривень та земельну частку розміром 2,49 в умовних кадастрових гектарах, що знаходилися в КСП «Росія» с. Кунів Ізяславського району Хмельницької області (а.с. 127). Згідно копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» № 18459191 від 10 квітня 2008 року (а.с. 13) встановлено, що [PERSON] зареєстрував на своє ім'я право власності на вищевказаний житловий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття спадщини позивачу виповнилося 64 роки, тобто він досяг пенсійного віку, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України як повнолітній непрацездатний син спадкодавця після смерті матері при наявності заповіту на ім'я відповідача мав право на половину частки, яка б належала йому в разі спадкування за законом. Строк подання заяви про прийняття спадщини закінчився 15 листопада 2004 року. Позивачем заява про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавалася. З позовом до суду він звернувся по спливу майже десяти років після відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Суд, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строк подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, вказував, зокрема, на те, що він не зміг у передбачений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини подати до нотаріальної контори відповідну заяву, оскільки є моряком та тривалий час знаходився за межами України. Однак, таке твердження не заслуговує на увагу суду з наступних підстав. За положеннями ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів. Кожна сторона доказами зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу (належно засвідчену у встановленому порядку), суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Незасвідчені у встановленому порядку ксерокопії документів в розумінні процесуального закону не являються допустимими письмовими доказами. Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], строк для звернення із заявою про прийняття спадщини складає період часу з 15 травня по 15 листопада 2004 року. На підтвердження своїх доводів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач надав суду копію паспорта моряка (а.с. 5) та судові ролі (а.с. 6, 7, 132). З копії паспорта моряка [PERSON] (а.с. 5) та судової ролі (а.с. 7) судом встановлено, що 18 березня 2004 року в м. Маріуполь він був найнятий головним інженером на судно «Med General-4». Ксерокопія паспорта моряка є нечитабельною в частині графи «дата і місце звільнення», оскільки записи у цій графі відсутні. Як убачається з судової ролі (а.с. 132), 07 серпня 2004 року позивач перетнув Державний кордон України в АРК Крим. Суд приходить до висновку, що вказані документи не є належним доказом перебування позивача у морі за межами України протягом всього шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Судова роль, наявна на аркуші справи 6, не має будь-якого доказового значення, оскільки вона стосується перебування [PERSON] на кораблі «Kris» у 2005 році, тобто після закінчення строку для прийняття спадщини. Що стосується посилання позивача на ту обставину, що він переконався в існуванні заповіту, складеного матір'ю на користь відповідача, тільки у січні 2014 року, то ця обставина не є перешкодою для вчинення дій по прийняттю спадщини, а тому не може бути підставою для задоволення позову. Хвороба та смерть дружини позивача [INFO] (а.с. 133) не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних, істотних перешкод для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки безспірні докази наявності перешкод для прийняття позивачем спадщини після смерті матері протягом всього шестимісячного строку в матеріалах справи відсутні, позов до задоволення не підлягає. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові понесені позивачем судові витрати відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed