Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до Іванківського районного суду Київської області з позовом до Іванківського районного споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем 12 вересня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (в подальшому Договір), відповідно до якого Позивач придбав, а відповідач продав нежитлове приміщення площею 152,4 кв.м., що розташоване за адресою: смт.Іванків, вул.І.Проскури, 73 А (в подальшому Приміщення). Як зазначив Позивач, зазначений договір ніким не оскаржений, крім того не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення зазначеного договору. В звязку із цим, Позивач, вважаючи, що його порушене право підлягає захисту, звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, якою просив визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на майно. У судове засідання, яке призначене на 16 січня 2014 року сторони не зявилися. 15 січня 2014 року позивач звернулась до суду із заявою, в якій просить справу розглядати за її відсутності та наполягає на задоволенні її позовних вимог, додавши до заяви лист Іванківського РайСТ від 09 січня 2013 року, в якому останні претензій до покупця [PERSON] не мають проте відмовляються від нотаріального посвідчення договору. 14 січня 2014 року голова правління Іванківського РайСТ звернувся до суду із заявою в якій зазначає, що позов визнає повністю і просить справу розглядати у відсутність представника відповідача. Суд обєктивно оцінивши наявні докази, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 12 вересня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого Позивач придбав, а відповідач продав нежитлове приміщення площею 152,4 кв.м., що розташоване за адресою: смт.Іванків, вул.І.Проскури, 73 А, відповідно до якого Позивач придбав, а Відповідач продав нежиле приміщення, що належало Іванківському районному споживчому товариству за ціною 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень. Згідно умов договору на покупця (позивача) покладено обовязок сплатити продавцю (відповідачу) кошти за нежиле приміщення в сумі 72000 (сімдесят дві тисячі). З наданих позивачем квитанцій прибуткових касових ордерів від 10 жовтня 2012 року, 16 жовтня 2012 року, 17 жовтня 2012 року, 07 грудня 2012 року та 09 січня 2013 року вбачається, що [PERSON] сплатила за нежиле приміщення 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Дослідивши Договір купівлі-продажу контори бази районного споживчого товариства від 12 вересня 2012 року, суд доходить висновку, що він не був нотаріально посвідчений. При цьому, Позивачем не було надано доказів про державну реєстрацію за ним права власності на спірні Обєкти нерухомості. Виходячи із положень ч. 3 ст. 626 та ст. 655 ЦК України, договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, отже його нотаріальне посвідчення потребує ініціативної участі обох його сторін. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору у розумінні ст. 220 ЦК України. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Очевидно, що без дотримання нотаріальної форми Договору, в звязку із ухиленням відповідача від його посвідчення, у Позивача була відсутня можливість зареєструвати його у встановленому порядку. Позивач вчинила повне виконання договору, в звязку із чим договір є дійсним, а тому набув право власності на Обєкти нерухомості, отже суд вбачає наявність підстав для задоволення його позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, враховуючи, що Відповідачем не визнається право Позивача як власника спірних Обєктів нерухомості, суд вважає, що таке право підлягає захисту шляхом визнання права власності на вищевказані Обєкти нерухомості. При цьому, суд звертає увагу, що право власності на згадувані Обєкти нерухомості підлягає подальшій державній реєстрації у відповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що може бути здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно, або нотаріусом як спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно - під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном (Обєктами нерухомості). В порядку ст.88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved