Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У жовтні 2013 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вимогами до відповідача [PERSON], третя особа ДП «ЕКО», про визнання недійсним договору оренди житлового приміщення від 04.10.2013 та вселення в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Третя особа ДП «ЕКО» представника не направила, надіслала до суду клопотання з проханням справу розглядати без її представника (а. с. 77). Суд, вислухавши пояснення позивачів, відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2002, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №2-944. Судом встановлено, що місце проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] Відповідно до наданої відповідачем довідки ДП «ЕКО» № 1258 від 06.05.2014, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] 04.10.2013 між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди житла № 49 на проживання в квартирі [ADDRESS] (а. с. 93). У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач [PERSON] по теперішній час проживає у квартирі [ADDRESS]. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 реєстрацію позивачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] скасовано. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилом, передбаченим ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Згідност. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ході судового розгляду з'ясовано, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], реєстрацію позивачів [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою скасовано, а тому правові підстави для задоволення вимог позову відсутні. Крім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] не є сторонами оскаржуваного договору, укладаючи який відповідач [PERSON] реалізовувала своє право власності. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed