Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

у грудні 2015року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2002 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 1161 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Зазначив, що не дивлячись на доволі суттєвий строк перебування у шлюбі та наявність спільної дитини, згодом з'ясувалося, що по суті позивач та відповідачка є абсолютно різними та сторонніми людьми, які не можуть бути однією сім'єю. Позивач та відповідачка не зійшлись характерами, поглядами на життя та не тільки на сімейні,а й на загальні цінності,у зв'язку із цим виникли суттєві суперечки та сварки, конфлікти,що зробило нестерпним спільне проживання. Наслідком такого стану справ стало те, що ведення між позивачем та відповідачкою спільного господарства та спільне проживання припинено вже два роки тому. Відповідачка з дитиною залишилась проживати в спільній квартирі по вул.. Вільямса, а позивач переїхав до свого батька. За глибокими переконаннями позивача, подальшого сенсу в існуванні суто формального шлюбу немає та не може бути. Оскільки фактично спільне життя подружжя припинене, а шлюб залишається виключно формальним, його збереження суперечить кожному з подружжя і спільній дитині. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі. Зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2002 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 1161 (а.с. 7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин останні два роки, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved