Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2000 року він є власником житлового будинку № 2, розташованого по вулиці Дачній у селищі Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області. У позовній заяві позивач зазначає, що у належному йому будинку, у тому числі, зареєстрована, при цьому з 1999 року фактично не проживає його дочка - відповідач [PERSON]. Також позивач вказує на те, що відповідач обіцяв знятися з реєстрації в добровільному порядку, при цьому, до цього часу залишається зареєстрованим у будинку позивача. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідач до цього часу залишається зареєстрованим у будинку позивача, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вулиця Дачна, 2, сеище Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, при цьому 22.03.2018 подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх у повному обсязі, також просив розглядати справу за його відсутності. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин, у судове засідання не з'явилася; відзив не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з'явилася. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2000 року, серії АВН № 140248, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1 - 1092, позивач [PERSON] є приватним власником житлового будинку з всіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями разом з земельною ділянкою, наданою для будівництва та обслуговування житлового будинку № 2, розташованого по вулиці Дачній у селищі Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області (а. с. 5). У вказаному будинку, який належить позивачу [PERSON], у тому числі, зареєстрована відповідач [PERSON]. Згідно з Актом обстеження про не проживання від 13 грудня 2017 року, складеним та підписаним: фахівцем із соціальної роботи [PERSON]; тимчасово виконуючим обов'язки землевпорядника [PERSON]; завідувачем військово обліковим столом [PERSON]; депутатом Веснянської сільської ради [PERSON], у присутності сусідів, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], при цьому з 1999 року за вказаною адресою фактично не проживає (а. с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved