Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У вересні 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.08.2018 року о 17 год. 00 хв. [PERSON] (відповідач по справі) в м. Києві на мосту «Патона» у бік пр. Соборності, 1, керуючи автомобілем «Фольксваген» д/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та виїхавши на зустрічну смугу, скоїв зіткнення з автомобілем «Пежо» д/н [NUMBER] водій [PERSON] . В результаті даної ДТП були спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року відповідача по справі визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Цивільна відповідальність водія автомобіля «Фольксваген» д/н [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована [PERSON] в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АМ/5843716. На підставі звіту № 68/09/18 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу та згідно з страховим актом № UA2019010300016/L01/03 від 25.01.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатила страхове відшкодування у розмірі 98000,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події своєчасно. Про наявність поважних підстав таких дій страховику не відомо. Таким чином, відповідач порушив вимоги пунктів 33.1, 33.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 98000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 21.01.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, направивши на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вимоги позову підтримав в повному обсязі і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.08.2018 року о 17 год. 00 хв. в м. Києві на мості «Патона», в напрямку пр. Соборності, 1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольксваген» н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідача по справі) та автомобіля марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , в результаті даної дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено обидва транспортні засоби. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року відповідача по справі - [PERSON] було визнано винним в скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Цивільна відповідальність водія автомобіля «Фольксваген» н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована [PERSON] в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АМ/5843716. На підставі звіту № 68/09/18 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу та згідно з страховим актом № UA2019010300016/L01/03 від 25.01.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатила страхове відшкодування у розмірі 98000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 25437 від 28.01.2019 року. Звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, позивач посилається на те, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події своєчасно, тим самим порушив вимоги пунктів 33.1, 33.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пункт «г» ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього закону. Відповідно до статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відтак, здійснивши виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» набуло право потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір.

Outcome: approved