Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року було ухвалено стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно. За судовими рішеннями відповідач мав сплачувати аліменти починаючи з 20 січня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа 24 липня 2012 року державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, сплачує не вчасно, внаслідок чого станом на жовтень 2013 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів у сумі 3939 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 06 червня 2013 року. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працює, має дохід, проте злісно не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з 20 січня 2012 року до подачі позову до суду, всього 489 днів, становить 19 261,71 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 19 261,71 грн. При розгляді справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. Остаточно просила суду (а.с. 18 т.2) стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів за період з січня 2012 року по грудень 2013 року в розмірі 25 142,24 грн. У судовому засіданні відповідач подав зустрічний позов (а.с.160 т.1). Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з нього утримуються аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання доньки [PERSON], 2004 року народження, до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є завищеною та належним чином необґрунтованою. Сума заборгованості по сплаті аліментів виникла не з його вини. Для сплати аліментів він був вимушений щомісячно брати в борг кошти у свого брата [PERSON] на загальну суму 6350 грн. та має їх повернути до 2014 року. Через стягнення аліментів його матеріальне становище значно погіршилось, змінився сімейний стан. Вказав, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, витрат по сплаті комунальних послуг. Його заробіток значно зменшився через фінансову кризу в країні, з якого 85% стягуються у якості аліментів. Крім того, за рішенням суду з нього стягуються додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 5 929,99 грн. Враховуючи зазначені обставини, просив суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], 2004 року народження, з 1000 грн. на ? частини заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня набрання законної сили рішенням і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задоволити. Проти доводів зустрічного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнала. Суду пояснили, що відповідачеві не було відомо про місцезнаходження позивачки, а тому він не мав можливості добровільно виконувати рішення суду щодо стягнення аліментів. Просили відмовити в задоволенні позову як з підстав необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності, про що подали письмову заяву (а.с. 7, т.1). Вимоги за зустрічним позовом підтримали, просили задоволити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задоволити частково, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2012 року було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], 2004 року народження, у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 20 січня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012 року рішення районного суду залишено без змін. На виконання вказаного рішення 13 липня 2012 року видано виконавчий лист №2/2608/2681/12, який був поданий позивачкою для примусового виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. 24 липня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів з [PERSON] на підставі виконавчого листа №2/2608/2681/12 від 13 липня 2012 року. Через неналежне виконання обов'язку щодо сплати аліментів у відповідача виникла заборгованість станом на 01 червня 2013 року в розмірі 3939 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 06 червня 2013 року, виданою відділом ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Станом на 31 березня 2014 року заборгованість по аліментам складає 999,09 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 25 квітня 2014 року, виданою відділом ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Крім цього, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ч.3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Розрахований позивачкою розмір неустойки (пені) за період з 20 січня 2012 року по грудень 2012 року становить 11 694,91 грн., за січень 2013 року по грудень 2013 року становить 13 447,33 грн., а всього 25 142,24 грн. З поданих розрахунків та довідок-розрахунків щодо наявної заборгованості по аліментах вбачається, що борг в розмірі 4387,09 грн. утворився за період з січня 2012 року по червень 2012 року. Даний борг був сплачений [PERSON] протягом 2013 року. Пояснення відповідача щодо неможливості сплати через не повідомлення рахунку, на який необхідно переказувати кошти, суд до уваги не бере, оскільки відповідачем не подано суду доказів щодо неможливості сплати коштів будь-яким іншим чином. Враховуючи вказані обставини в сукупності та зважаючи на пояснення сторін, зобов'язання відповідача щодо сплати аліментів слід вважати простроченим починаючи з січня 2012 року по червень 2012 року в розмірі 4387,09 грн., яка була поступово сплачена відповідачем у січні 2013 року, жовтень 2013 року - грудень 2013 року - по 1000 грн. Виходячи з положень ст. 196 СК України неустойка обраховується із суми несплачених аліментів за той місяць, в якому мали виплачуватися аліменти, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Аналізуючи обставини справи, при ухваленні рішення щодо стягнення неустойки, необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст.196 СК України в сукупності із загальними положеннями про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст.181,182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб стягувача і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. Беручи до уваги положення ст.ст. 196-197 СК України, та з врахуванням обставин справи, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 4000 грн. Оскільки строк позовної давності до вимоги по сплаті пені за прострочення сплати аліментів, передбачений нормами цивільного кодексу, не застосовується, тому підстави для задоволення заяви про застосування строку позовної давності відсутні. Доводи відповідача, що з нього також утримуються додаткові витрати на дитину, тому його вина відсутня щодо прострочення сплати аліментів, суд до уваги не бере, оскільки обов'язок утримувати дитину покладається порівну на батьків, щомісячні витрати на дитину є обов'язком та підлягають сплаті незалежно від наявності додаткових витрат на дитину, пов'язаних з її здоров'ям, розвитком, тощо. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 400 грн. При цьому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З поданих відповідачем заперечень на позовну заяву та доводів зустрічного позову про зменшення аліментів на утримання дитини вбачається, що [PERSON] заперечує проти розміру стягнення в 1000 грн., оскільки має невеликий дохід в розмірі 1200 грн., утримує батьків, несе витрати по сплаті комунальних послуг, з нього стягнені додаткові витрати на утримання дитини. З довідки про середню заробітну плату №05а від 04 листопада 2013 року, виданої ФОП [PERSON], вбачається, що [PERSON] працює на посаді заступника керівника виробництва, з лютого 2013 року по жовтень 2013 року [PERSON] отримав дохід 9406,64 грн., що щомісячно складає близько 1000 грн. Подані суду розписки (а.с. 148-158) про отримання позики в розмірі 500 - 1000 грн. від брата [PERSON] щомісячно, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються отримання коштів на сплату аліментів, суду не подані оригінали даних розписок. Інші доводи позивача щодо наявності обов'язку утримувати своїх батьків: [PERSON], 1946 року народження, та мати [PERSON], 1947 року народження, суд до уваги не бере, оскільки дані обставини існували і на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, яке на даний час набрало законної сили. Крім того, батьки відповідача отримують пенсію, мають іншого сина - [PERSON]. З довідки форми 3 №1625 від 30 жовтня 2013 року КП УМГ Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] За ст. 67, 68 ЖК України обов'язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги покладається на власника квартири та членів його сімї. Крім того, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, мати дитини повністю утримує дитину, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не подано доказів того, що його матеріальне становище було змінено після ухвалення судового рішення або те, що його дитина потребує матеріального забезпечення у меншому розмірі, неможливості отримання іншого доходу.

Outcome: partial