Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 1 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС Києво-Святошинського районного управління юстиції. Перед цим до укладення шлюбу 11 березня 1999 року позивач отримав в подарунок 2/3 3-кімнатної квартири розташованої за адресою: м. Вишневе, вул. Освіти (Червоноармійська), 3-А, кв. 41 26 листопада 1999 року після укладення шлюбу відповідача було зареєстровано за даним місцем проживання. У 2007 році рішенням Києво-Святошинського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач по справі, колишня дружина позивача, зареєстрована в даному житловому приміщенні з 26.11.1999 року, але фактично не проживає у вказаному приміщенні з квітня 2007 року і по теперішній час. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстрації, з квітня 2007 року і по теперішній час не бере участі в оплаті комунальних послуг та протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації. На підставі викладеного позивач просить визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Вишневе, вул. Освіти (Червоноармійська), 3-А, кв. 41, а також зобов?язати Києво-Святошинський РВ УДМС України в Київській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Судові витрати просив залишити за ним. У судове засідання позивач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судове засідання [PERSON] не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.09.1994 року квартира, що за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], дружині [PERSON] та сину - [PERSON]. Згідно договору дарування 2/3 частин квартир від 11 березня 1999 року, громадяни [PERSON] та [PERSON] подарували 2/3 частини квартири під номером 41, що знаходиться в м. Вишневе, по вул. Червоноармійській, буд. 3-а, Києво-Святошинського району, Київської області громадянину [PERSON]. За адресою [ADDRESS] проживає та прописано 6 чоловік, в тому числі: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 14 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 147, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 033844. Згідно актів депутатів Вишневої міської ради від 04.11.2016 року, 08.05.2007 року, 31 липня 2007 року, 08 грудня 2008 року, 14 січня 2008 року, 01 вересня 2015 року, [PERSON], [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає. З наданих позивачем копій квитанцій, у період з січня 2016 року по серпень 2016 року оплата комунальних послуг здійснювалась [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином, відповідач до моменту залишення квартири був членом сім'ї власника та мав право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи встановлено, що відповідач виїхав з квартири з квітня 2007 року. З того часу вона не намагалась вселитись до спірного житла та не проживала у спірній квартирі, не несла витрати по її утриманню. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт не проживання з квітня 2007 року [PERSON] також підтверджується актами депутата Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Судом встановлено, що з Квітня 2007 року відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району м. Вишневе, вул. (Червоноармійська) Освіти, 3-а,кв. 41, не мала перешкод в користуванні спірною квартирою, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила, з заявами про вселення на спірну житлову площу не зверталася. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживала понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району м. Вишневе, вул. Освіти (Червоноармійська), 3-А, кв. 41, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняття з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.

Outcome: dismissed