Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У вересні 2019 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. Позов вмотивований тим, що 30.11.1994 року між позивачем у справі та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області №416. За час шлюбу сторонами було побудовано будинок за адресою: [ADDRESS] . 10.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач має намір виділити в майбутньому будинок в натурі та мати свої окремі кімнати для проживання. В добровільному порядку вирішити спірні питання щодо будинку з відповідачем не вдається. Позивач не має можливості користуватися своєю Ѕ часткою будинку, яка йому належить як одному з подружжя, а тому просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 19 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. У судове засідання позивач не з`явився. Проте, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов підтримує та просив суд його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява у якій вона просила суд розглядати справу без її участі. Крім цього у заяві вказала, що з позовом погоджується та просила визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] кожному по Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові матеріали дійшов до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №416 (а.с.5). Згідно довідки №16201 від 12.02.2018 року виданою Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» право власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за №342, видного Дударківською сільською Радою 10.08.2005 року згідно з рішенням виконкому №7, від 20.01.2004 року(а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №342 від 10.08.2005 року домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.9). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації домоволодіння за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності (а.с.10). Згідно положень ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що за час перебування у шлюбі, [PERSON] набув право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням наведеного вище суд приходить що висновку, що житловий будинок що знаходиться за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, оскільки житловий будинок набутий в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Доказів протилежного суду не надано. Відтак, доводи позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах Закону та підлягають задоволенню. Суд вважає за можливе і необхідне поділити спільно набуте майно подружжя, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на нього в розмірі Ѕ частки. Відповідно ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., який слід стягнути з відповідачки на його користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved