Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] пред'явив через суд позов до [PERSON] на предмет повернення позики в сумі 42000,00 грн. за укладеним 15 травня 2012 року договором строком до 15 листопада 2012 року з підстав прострочення зобов'язання, з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2012 року по листопад 2014 року в сумі 9240,00 грн. та 3% річних - 2678,79 грн. за період з 16 листопада 2012 року по 31 грудня 2014 року. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Судом встановлено, що 15 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 42000,00 грн. на умовах повернення всієї суми коштів в строк на 6 місяців, тобто до 15 листопада 2012 року, що підтверджується письмовою розпискою від 15 травня 2012 року, копія якої залучена до матеріалів справи (а.с.4). За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений договором строк відповідач позику не повернув, як і не повертав її частинами протягом строку користування. За умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що свої зобов'язання за договором відповідач у відповідності до вимог ст.526, 1049 ЦК України до 15 листопада 2012 року не виконав і грошові кошти в належній сумі не повернув, прострочивши таким чином перед позивачем виконання взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим права позивача згідно зі ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням на його користь всієї суми основного боргу в розмірі 42000,00 грн. Одночасно, згідно з правилами ч.2 ст.625 ЦК України витрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсація (плати) боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами становитимуть за час прострочення в період з 16 листопада 2012 року по 31 грудня 2014 року: · індекс інфляції: Період заборгованостіСума боргу(грн.)Сукупний індекс інфляції за період (Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості)Інфляційне збільшення суми боргу (інфляційне збільшення суми боргу розраховано за формулою: С. інфл. = С х IIср., где С - сума боргу; IIср. - сукупний індекс інфляції)Сума боргу з урахуванням індексу інфляції (розрахована за формую: С заг. = С + С інфл., где С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу) 16.11.2012 - 31.12.2014420001.25710810.8552810.85 · три відсотки річних (16.11.2012-31.12.2014) складає: (42000,00 грн. х 3 х 776 днів) : 365 : 100 = 2678,79 грн. Крім того, правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч.1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч.2 ст. 1048 ЦК України, і є такими якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, а позивач за принципом диспозитивності розпоряджається своїми правами щодо предмету спору за ч. 2 ст.11 ЦПК України на власний розсуд, з урахуванням чого, зважаючи на те, що вимоги про стягнення відсотків за користування позиченими коштами позивачем не заявлялися, задоволенню підлягають лише заявлені вимоги про стягнення суми позики в розмірі 42000,00 грн., а також за прострочення повернення коштів за період з 01 грудня 2012 року по 01 листопада 2014 року інфляції в сумі 9240,00 грн., 3% річних в сумі 2678,79 грн. за період з 16 листопада 2012 року по 31 грудня 2014 року. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved