Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У грудні 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 52\~897, 73 грн. за договором позики (розпискою) від 30.06.2015 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30 червня 2015 року за проханням відповідачки позичив їй 1700 дол.. США, що по курсу НБУ на 30.06.2015 року що складало 35\~700 грн., за умови повернення зазначеної суми коштів до 01.01.2016 року. На підтвердження домовленості сторін відповідачка власноруч написала розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Посилався на те, що строк повернення позики сплинув, проте кошти відповідачка до теперішнього часу не повернула. На неодноразові звернення позивача відповідачка не відреагувала та добровільно свої боргові зобов`язання не виконала, тому він позивач змушений звернутись до суду з дійсним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків позову, а саме зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України відповідача. Також ухвалою суду від 09.01.2019 року було повернуто заявнику його заяву про забезпечення позову. Позивачем 07.02.2019 року надано суду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 28.02.2019 року провадження у справі було відкрито та за клопотанням позивача призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26.03.2019 року. У судове засідання 26.03.2019 року сторони не явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, розгляд справи був відкладений на 26.04.2019 року. 26.04.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному розгляд справи був відкладений на 23.05.2019р.. У судове засідання 23.05.2019 року сторони не явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивач надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та слухати справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв`язку з неявкою відповідача у судові засіданні. Відповідач в судове засіданні не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв та відзиву не надав. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку\~статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних зобов`язальних правовідносинах. Так, 30 червня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в еквіваленті 1700 доларів США в якості позики на строк до 01 січня 2016 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою [PERSON] підтвердила отримання та обов`язок повернення коштів в еквіваленті 1700 доларів США в якості позики на строк до 01 січня 2016 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою (а.с.7). Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046\~ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст.\~1046\~ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Таким чином позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики. передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання у цілому не виконав, у визначений термін борг не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів в еквіваленті 1700 доларів США у якості позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.4). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046\~ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно, вимога позивача про стягнення фінансових санкцій, не може бути задоволеною, зважаючи, що покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України. Згідно зі ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст.\~611\~ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13). З огляду на порушення зобов`язання з повернення позики як грошового зобов`язання позивач має право вимагати, а відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу\~з урахуванням\~встановленого індексу\~інфляції за\~весь час\~прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно розрахунку позивача, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 52\~897, 73 грн., з яких 35\~700 грн. - сума позики, 13\~984, 73 грн. інфляційні втрати, 3\~213, 00 грн. - 3 % річних. Проте суд перевіривши розрахунок боргу прийшов до слідуючих розрахунків: Розрахунок процентів Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 3570001.01.2016 - 30.11.201810653 %3122.04 Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 3122.04 грн. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції? 01.01.2016 - 30.11.2018357001.39113956.7049656.70 Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 49656.70 грн. та + 3122,04 грн. (3%річних)= 52778 ,74 грн. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є уповноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 52778 ,74 грн., таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial