Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У грудні 2020 року до суду звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, з якого вбачається, що 22.09.2018 позивачка уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися, тому вони на момент подання позову проживають окремо. Малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є працездатним. Крім того, [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, крім соціальної допомоги інших джерел доходу не має. [PERSON] має самостійний дохід, оскільки працює в Решетилівському ВП. Позивачка вважає, що відповідач має змогу та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку з наведеним [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді від 22.12.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 28.01.2021 року. У судове засідання позивачка не з`явилася, 28.12.2020 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 20). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.09.2018 [PERSON] та [PERSON]. уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] за період з червня 2020 року по листопад 2020 року включно отримувала щомісячну одноразову грошову допомогу при народженні однієї дитини, яка всього склала 5160,00 грн, що підтверджується довідкою № 6238 від 14.12.2020 (а.с. 7). Судом також встановлено, що малолітня дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та, що спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному матеріальному утриманні матері, крім соціальної допомоги інших джерел доходу позивачка не має. Допомоги на утримання [PERSON] , з якою проживає дитина до трьох років, відповідач не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, частинами 1 та 2 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 3 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 6 цієї ж статті встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, тобто є передбачені ст. 180 СК України підстави для стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Також судом встановлено, що позивачка, крім соціальної допомоги, доходів не має, відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку не надає. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що можливо стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. [PERSON] у позові заявлено дві самостійні вимоги немайнового характеру. З огляду на зазначене, у зв`язку із визнанням відповідачем позову та задоволенням позовної заяви [PERSON] в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 840,80 грн на користь держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved