Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У грудні 2016 року Менська районна спілка споживчих товариств звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання межі між земельною ділянкою, що належить [PERSON] на праві власності та земельною ділянкою, межі якої встановлюються (відновлюються) погодженою і встановленою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], як власник суміжної земельної ділянки, відмовляється від підписання акту погодження меж з власником земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності, з метою приведення існуючих земельних відносин у відповідність до норм чинного законодавства, зокрема для уточнення меж та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на якій розташований об»єкт нерухомості ресторан «Білі Берези». В позові вказує, що така відмова є безпідставною, необґрунтованою, не підписання Акту визначення меж відповідачем є порушенням його обов»язку дотримуватися правил добросусідства. Рішенням Менського районного суду від 24.03.2017 позовні вимоги задоволено. Визнано межі між земельною ділянкою, що належить [PERSON] на праві власності та земельною ділянкою, межі якої встановлюються (відновлюються) погодженою і встановленою. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24.03.2017, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на об»єктивному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, судом не надана належна оцінка доказам. В скарзі посилається, що позивач не є власником та користувачем земельної ділянки відносно якої встановлюються (відновлюються) межі, а тому судом не вірно застосовано до відповідних правовідносин норми ЗК України, заявник зазначає, що не був повідомлений про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Виконавцем робіт із землеустрою ТОВ «Техгеоінформ» не дотримана процедура оформлення землевпорядної документації. Матеріали справи містять копію Акту погодження меж земельної ділянки від 30.03.2016, який суттєво відрізняється за змістом, формою та конфігурацією нанесених меж земельної ділянки від копії заяви позивача від 07.06.2016, де викладено позицію щодо запропонованого до підписання акту погодження меж від 26.05.2016. Посилання суду на Договір № 01/03 на проведення землевпорядних робіт від 01.03.2016, є безпідставним, оскільки предметом вказаного договору є виконання комплексних землевпорядних робіт зі складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, а не зі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Не стосується предмету доказування посилання суду на рішення Березнянської селищної ради 9 сесії 7 скликання від 27.12.2016, яким позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду, орієнтовною площею 0,2077 га. для розміщення та обслуговування ресторану «Білі берези». Судом не надана оцінка поданих доказів стороною відповідача, а саме що земельна ділянка [PERSON] межує з землями Березнянської селищної ради, з землями Березнянського споживчого товариства та землями автостанції. Позивач Менська районна спілка споживчих товариств і [PERSON] не є суміжними землевласниками чи землекористувачами. [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.02.2006 серії ЯЯЯ № 611160 Менська районна спілка споживчих товариств має у приватній власності нежитлову будівлю за адресою: Чернігівська обл., Менський р., смт. Березна, вул. Площа Революції, буд. 4 (а.с. 6). Рішенням шостої сесії сьомого скликання Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області від 24.06.2016 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в оренду для будівництва та обслуговування об»єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування Менській районній спілці споживчих товариств, в смт Березна, вул.площа Революції, 4, площею 0,2077 га, де розташоване приміщення ресторану «Білі Берези». Зобов»язано селищного голову [PERSON] підписати акт погодження меж земельної ділянки для передачі в оренду Менській районній спілці споживчих товариств (а.с. 7). Рішенням дев»ятої сесії сьомого скликання Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області від 27.12.2016 надано дозвіл Менській райспоживспілці на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду, орієнтовною площею 0,2077 га для розміщення та обслуговування ресторану «Білі берези», що розташована за адресою смт. Березна, вул.площа Революції, 4 (а.с. 58). Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною позивача були використані всі можливі способи позасудового вирішення спірного питання, а тому позивач змушений був звернутися за захистом своїх інтересів. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з врахуванням наступного. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою передбачений, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачений у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. Згідно зі ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки правового значення вони не мають. Слід визнати правильною практику тих судів, які у разі виникнення спору не вважають саму по собі відсутність погодження меж підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Відповідно до договору № 01/3 про проведення землевпорядних робіт від 01.03.2016 Менською районною спілкою споживчих товариств замовлено складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (а.с. 9). Як вбачається, акт погодження меж земельної ділянки наданої в оренду Менській районній спілці споживчих товариств від 30.03.2016 не містить підпису [PERSON], який є суміжним користувачем (а.с. 10), крім того листом від 07.06.2016 року останній повідомив Березнянську селищну раду про незгоду з порядком виділення земельної ділянки Менській районній спілці споживчих товариств (а.с. 50). Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року № 6-32цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Матеріали справи містять два листи Відділу Держгеокадастру у Менському районі Чернігівської області від 02.09.2016 та від 04.11.2016 (а.с. 74, 75) з яких вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований ресторан «Білі Берези», відсутня в базі ДЗК, земельна ділянка не сформована кадастровий реєстратор не може зареєструвати дану ділянку у базі ДЗК. Крім того, в архіві відсутня документація на відведення земельної ділянки Менській райспоживспілці для розміщення та обслуговування закладу на території смт. Березна, правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку відсутні. Проте, на земельній ділянці, розташоване приміщення ресторану «Білі берези», яке належить позивачу, який позбавлений права можливості здійснити (реалізувати) своє право, що також призводить до використання земельної ділянки без належного оформлення. Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що позивач не є власником та користувачем земельної ділянки, відносно якої встановлюються (відновлюються) межі, матеріали справи містять копію Акту погодження меж земельної ділянки від 30.03.2016, який суттєво відрізняється за змістом, формою та конфігурацією нанесених меж земельної ділянки від копії заяви позивача від 07.06.2016, де викладено позицію щодо запропонованого до підписання акту погодження меж від 26.05.2016, посилання на наявність Договору № 01/03 на проведення землевпорядних робіт від 01.03.2016, а також, що виконавцем робіт із землеустрою ТОВ «Техгеоінформ» не дотримана процедура оформлення землевпорядної документації, залишення поза увагою, обставин щодо суміжних землекористувачів, посилання на рішення Березнянської селищної ради 9 сесії 7 скликання від 27.12.2016, яким позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду, орієнтовною площею 0,2077 га. для розміщення та обслуговування ресторану «Білі берези», не стосується предмету доказування, не спростовують обґрунтованих висновків суду. Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до заперечень вимог позивача, неприйняття яких обґрунтовувалося у рішення місцевого суду. Проте, апеляційний суд приходить до висновку, про задоволення апеляційної скарги частково, а саме скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення меж земельної ділянки, оскільки складовою виготовленої геодезичною організацією технічної документації є акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, згідно з яким межі земельної ділянки є закріпленими в натурі (на місцевості) межовими знаками, які пред»являються та передаються на зберігання, таким чином за відсутності даних про встановлення меж, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про встановлення меж. Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення в частині вирішення позовних вимог про встановлення меж земельної ділянки, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Outcome: partial