Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту, мотивуючи тим, що між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] 14 жовтня 2013 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2006247734 на суму 27 794 грн. 15 вересня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 15/09/14, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив позивачу право вимоги від відповідача [PERSON] коштів, право на одержання яких належить ПАТ «ОТП Банк», а позивач набув право вимоги вказаних грошових коштів від відповідача. Відповідач скористалася кредитними коштами, однак, обов'язки, покладені на неї згідно умов договору, порушила, заборгувавши станом на 16 листопада 2016 року 31 149 грн. 64 коп., з них: 26 250 грн. 68 коп. - заборгованість по кредиту; 4898 грн. 96 коп. - несплачена комісія за користування кредитом. Відповідач добровільно не сплачує заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором в сумі 31 149 грн. 64 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 08 лютого 2017 року замінено у даній справі первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON], тобто її опікуном. У судове засідання представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Погинець Л. С. не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача, вказала також, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що спірний договір споживчого кредиту визнаний недійсним, а тому правові підстави для стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору відсутні. Суд, з'ясувавши позицію представника позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до задоволення не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № 2006247734, відповідно до якого [PERSON] отримала у відповідача кредит у розмірі 27 794 грн. 15 вересня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 15/09/14, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив позивачу право вимоги від [PERSON] грошових коштів, право на одержання яких належить ПАТ «ОТП Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] Згідно виписки з реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до останньої. Станом на 16 листопада 2016 року у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість у сумі 31 149 грн. 64 коп., з них: 26 250 грн. 68 коп. - заборгованість по кредиту; 4898 грн. 96 коп. - несплачена комісія за користування кредитом. Зазначене підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 2006247734 від 14 жовтня 2013 року та додатками до нього, реєстром боржників, розрахунком заборгованості відповідача станом на 16 листопада 2016 року, договором факторингу № 15/09/14 від 15 вересня 2014 року. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року [PERSON] визнано недієздатною, а [PERSON] призначено її опікуном. Рішенням того ж суду від 04 грудня 2014 року кредитний договір № 2006247734 визнано недійсним. Зазначене рішення набуло законної сили 30 грудня 2014 року. Підставою для визнання недійсним спірного кредитного договору була та обставина, що [PERSON] на час його укладення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, що підтверджувалося, зокрема, актом судово-психіатричного експерта № 561 від 27 жовтня 2014 року. Отже, на момент укладення вищевказаного договору про надання кредиту [PERSON] не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності для вчинення будь-яких правочинів, на той час опіка над нею призначена не була. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно з ч. 2 ст. 242 ЦК України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Як встановлено з рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2014 року відповідача призначено опікуном [PERSON] після отримання кредитних коштів. Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). За змістом ч. 1 ст. 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення вищевказаного договору про надання кредиту [PERSON] не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності для вчинення будь-яких правочинів, не мала на той час і опікуна, проте отримала кредит в розмірі 27 794 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, на думку суду, ні з [PERSON], яка не усвідомлювала значення своїх дій на момент вчинення нею правочину, визнаного у подальшому недійсним із цих підстав, ні з її опікуна, який призначений судом значно пізніше та який не несе відповідальності за дії [PERSON] до його призначення, стягнути борг по спірному кредитному договору не є можливим, а тому позов до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed