Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом відповідачів, треті особи: [PERSON], ВДВС Маріупольського МУЮ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, про визнання недійсними договорів поруки від 21.01.2008 №1/2 та відступлення права вимоги від 16.07.2013 № 1034/44. В обґрунтування позову зазначив, що у січні 2008 він виступив майновим поручителем [PERSON] за кредитним договором від 21.01.2008 №1 про що між ним та ЗАТ «Донгорбанк» було укладено договір поруки від 21.01.2008 № 1/2. Вказаний договір поруки вважає таким, що суперечить ч. ч. 1, 2, п. 5 ч. 3, ч. 8 ст. 18, пп. 4 п. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить визнати його недійсним. На даний час у зв'язку із невиконанням позичальником кредитних зобов'язань з останнього та поручителів в судовому порядку стягнуто заборгованість та таке рішення суду перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Маріупольського МУЮ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя. 16.07.2013 ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», відступило право вимоги за кредитним договором від 21.01.2008 № 1 ТОВ «АНСУ». Позивач вважає, що зазначений договір відступлення права вимоги також підлягає визнанню судом недійсним, оскільки він оформлений без додержання вимог ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ТОВ «АНСУ» проти задоволення вимог позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Відповідачі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час, місце судового засідання були належним чином повідомлені, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у їх відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представник позивача, представника відповідача ТОВ «АНСУ», оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 21.01.2008 між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 377150 грн. зі сплатою 15% за строкову заборгованість та 20% річних за прострочену заборгованість, строком до 20.01.2028. Того ж дня, між банком, позичальником та позивачем було укладено договір поруки № 1/2, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п.2.5. договору поруки, поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з боржником по виконанню умов основного зобов'язання; при настанні строку виконання зобов'язань за основним зобов'язанням на протязі двох днів провести виплату заборгованості кредитору; самостійно контролювати порядок виконання боржником своїх зобов'язань. Відповідно до п.3.2. договору поруки, у випадку невиконання поручителем умов п.2.5. договору сплачує кредитору штраф у розмірі 25 % від суми невиконаної вимоги. 16.07.2013 між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору свої права грошової вимоги, а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги. Дані про кожний основний договір, права по якому відступаються, дані про фізичну особу, права відносно якої відступаються, остаточний розмір прав визначаються сторонами в додаткових умовах. Відповідно до п.1.2. договору відступлення права вимоги, права вважаються відступленими первісним кредитором новому кредитору в дату акта приймання-передачі Реєстру боржників, який укладається одночасно з укладенням відповідної додаткової угоди. За змістом п.3.1.2. договору відступлення права вимоги, протягом 10 робочих днів з моменту підписання відповідної додаткової угоди до цього договору та акту приймання-передачі Реєстру боржників сповістити боржників про відступлення прав за основними договорами новому кредитору і повідомити, що платежі по основним договорам повинні сплачуватись на користь нового кредитора. Повідомлення повинні бути направлені боржникам поштою в письмовій формі з повідомленням про вручення за формою, затвердженою сторонами, яка є невід'ємною частиною цього договору. Повідомлення повинні бути підписані уповноваженою особою первісного кредитора. Копії повідомлень, поштових реєстрів відправлення та поштових повідомлень про вручення відправлення повинні бути надані новому кредитору. Вирішуючи даний спір суд враховує правову позицію висловлену ВСУ у постанові від 16.12.2015р. (справа №6-2766цс15). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Під час розгляду позову [PERSON] було встановлено, що за змістом договору поруки при порушенні боржником зобов'язань, поручитель повинен сплатити 60 % штрафних санкцій від суми заборгованості, а за змістом кредитного договору загальна сума штрафних санкцій боржника перед банком складає 40,11 % від суми боргу, що вказує на наявність дисбалансу договірних прав. Крім того, згідно з реєстром боржників (який є додатком до договору відступлення права вимоги) [PERSON] є боржником та розмір заборгованості становить 213981,98 грн. При цьому в жодному пункті вказаного реєстру не зазначено позивача, як боржника. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved