Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено , що 15 серпня 2002 року на підставі розписки відповідачка [PERSON] отримала безпідставно грошові кошти у сумі 2500 доларів США, оскільки обіцяла переоформити на позивача земельну ділянку площею 7,1800 га, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, якою почав користуватися позивач. Однак переоформлення не зробила, із-за судових спорів з позивача стягуються збитки за користування цією землею, тому просив стягнути на підставі ст.. 469 ЦК України 1963 року безпідставно отримані кошти в еквіваленті до національної валюти 69 212,75 грн. Сторона відповідача позов не визнала , у відзиві зазначили , що в інших судових спорах вже надавалася оцінка зазначеній розписці. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, зокрема із постанови апеляційного суду від 05.11.2019 року у справі 314/3659/15-ц, яка має преюдиціальне значення, що 15 серпня 2002 року на підставі розписки відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 2500 доларів США від позивача. Із змісту розписки вбачається , що відповідач за вказану послугу передає право користування на необмежений строк земельну ділянку який належить їй на праві приватної власності (акт зареєстрований під № 2986) , коли знову буде дозволено комерційні угоди , вищевказану землю, вважати власністю позивача. 26 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни земельної ділянки, за умовами якого остання обміняла земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,1800 га вартістю 79361 грн. на дві тонни пшениці вартістю 800 грн. 04 червня 2010 року на підставі зазначеного договору міни [PERSON] отримав на своє ім`я державний акт про право власності на земельну ділянку, яка розташована: Антонівська сільська рада, Вільнянський район, Запорізька область, за межами населеного пункту, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.У листопаді 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору міни недійсним, приведення сторін у первісний стан та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2012 року скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір міни земельної ділянки від 06 грудня 2012 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] . В іншій частині позову відмовлено. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2012 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19 грудня 2013 року про виправлення описки, рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2012 року в частині відмови [PERSON] у задоволенні позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов в цій частині задоволено, державний акт про право власності на земельну ділянку, який виданий на ім`я [PERSON] , визнано недійсним.Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 серпня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 жовтня 2013 року, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості пшениці та безпідставно набутих коштів за недійсним правочином та стягнуто з неї на його користь вартість двох тон пшениці у розмірі 800 грн. Укладення договору міни земельної ділянки, який визнаний судом недійсним, призвело до користування [PERSON] земельною ділянкою без достатньої правової підстави з 26 грудня 2002 року по 01 жовтня 2012 року. При цьому апеляційний суд в постанові від 05.11.2019 року при стягненні збитків з [PERSON] взяв до уваги у тому числі факт отримання [PERSON] від [PERSON] 15 серпня 2002 року грошових коштів у сумі 2500 доларів США, що еквівалентні 13225 грн., та врахував цю суму. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, оскільки ця сума вже була врахована апеляційним судом. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у позові,

Outcome: dismissed