Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10 березня 2015 року позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 22\~000 (двадцять дві тисячі) доларів США, які останній зобовязався повернути в строк до 10 липня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів у позику відповідач власноручно написав письмову розписку. Однак, у вказаний строк [PERSON] кошти не повернув. З метою вирішення даного спору у позасудовому порядку позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу про повернення позики, однак останній не забажав отримати даний лист і кошти до цього часу не повернув, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою корить суму боргу еквівалентній 22\~000 (двадцять двом тисячам) доларів США на день ухвалення рішення у справі, а також судовий збір, понесений при подачі позову до суду у розмірі 5249 (пять тисяч двісті сорок десять) грн.. 20 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, надав пояснення відповідні до позовної заяви. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 10 березня 2015 року, засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) дол. США, та зобовязався повернути їх не пізніше 10 липня 2015 року. У судовому засіданні встановлено, що зобовязання відповідача за вищевказаною розпискою не виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, підтвердженням якого є розписка від 10 березня 2015 року, зобовязання за яким відповідачем не виконано. Зі змісту статті 533 ЦК України вбачається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-79цс14, «[PERSON] норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України». У п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, виходячи із норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та беручи до уваги, що на день постановлення рішення курс гривні до 100 доларів, встановлений Національним Банком України на 24.03.2016 року, становить 2601,5065 грн., тому розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 572\~440 (пятсот сімдесят дві тисячі чотириста сорок) грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача боргу за договором позики у розмірі 572\~440 (пятсот сімдесят дві тисячі чотириста сорок) грн. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved