Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила: стягнути з ДП «Завод» Електроважмаш» на її користь заборгованість по заробітній платі, яка станом на 20 жовтня 2020 року складала суму 33573 грн. 84 коп.; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 21 жовтня 2020 року по 01 лютого 2021 року та судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на ДП «Завод» «Електроважмаш» з 15 серпня 1977 року по 20 жовтня 2020 року. Перед звільненням займала посаду майстра виробничої дільниці просочування електротехнічних виробів якірного цеху (обліковий шифр 005). 20 жовтня 2020 року позивача звільнено з посади за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №1136-к від 20.10.2020 р.). Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед нею по заробітній платі. Згідно особових рахунків, за серпень 2020 р. у сумі 5628 грн. 15 коп., за вересень 2020 р. у сумі 7110 грн. 48 коп., за жовтень 2020 р. у сумі 20835 грн. 21 коп. Заборгованість у повному розмірі не погашена і на день звернення до суду. Оскільки при звільненні з підприємства позивачу не були виплачені вчасно, належні до виплати суми, позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 жовтня 2020 року по 01 лютого 2021 року. У встановлений судом строк відповідачем надано відзив на позовну заяву. У відзиві, відповідачем визнається розмір заборгованості перед позивачем по заробітній платі не виплаченій при її звільненні, кількість відпрацьованих днів за два останніх місяця, які передували звільненню, розмір середньоденної заробітної плати. При нарахуванні середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати представник відповідача просила врахувати графік роботи підприємства. Відповідь на відзив до суду не надходила. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить уточнені позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач працювала на ДП «Завод» «Електроважмаш» на посаді майстра виробничої дільниці просочування електротехнічних виробів якірного цеху (обліковий шифр 005) до 20 жовтня 2020 року. 20 жовтня 2020 року позивача звільнено з посади за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №1136-к від 20.10.2020 р.). Станом на час звільнення у підприємства мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі, згідно наданої суду довідки за № 245/48 від 26.01.2021 року, середньомісячна заробітна плата позивача складала 7118 грн. 92 коп., а середньоденна 418 грн. 76 коп. Загальна заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становить 33573 грн. 84 коп., а саме: за серпень 2020 року - 5628 грн. 15 коп., за вересень 2020 року - 7110 грн. 48 коп., за жовтень 2020 року - 20835 грн. 21 коп. З матеріалів цивільної справи вбачається, що зазначені вище суми заборгованості по заробітній платі вказані сторонами по справі з виключенням сум, які підлягають відрахуванню на податки, а розмір середньоденної заробітної плати позивача без виключення даних сум. Належні позивачу суми не були виплачені відповідачем і на час ухвалення рішення по справі. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом. Згідно ч.1\~ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належних працівникові при звільненні виплат, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, позовна вимога про стягнення належної позивачу на день звільнення від підприємства суми заробітної плати підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 33573 грн. 84 коп. Згідно частини першої\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями\~статті 117 КЗпП України,\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В постанові від 27 березня 2013 року по справі №6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в\~статті 117 КЗпП України\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року по справі № 6-113цс16 та від 13 березня 2017 року по справі № 6-259цс17. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних при звільненні сум, суд зазначає наступне. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з підприємства\~\~середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 21 жовтня 2020 року по 01 лютого 2021 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки остаточного розрахунку при звільненні працівника, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідно до наданих позивачем особових рахунків, а також наданих відповідачем даних зазначених у довідці № 245/48 від 26.01.2021 року та відзиві на позов, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період складала 418 грн. 76 коп. (без врахування податків). Період затримки розрахунку відповідачем з позивачем по заробітній платі за період з 21 жовтня 2020 року по 01 лютого 2021 року, з урахуванням графіку роботи підприємства, становить 44 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі складає 44 дні х 418, 76 грн. = 18425 грн. 44 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат в частині судового збору, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за позовну вимогу про стягнення заробітної плати у розмірі 840 грн. 80 коп., за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved