overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У позові вказано, що позивач є власником житловий будинок по [ADDRESS] У будинку зареєстровані вона, її син [PERSON], колишня невістка [PERSON] та онука [PERSON] З 1996 року невістка [PERSON] та онука [PERSON] забрали всі свої речі та не проживають у її будинку. Позивач в судове засідання не з'явилась, але її інтереси представляв представник за довіреністю [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились та не повідомили суд про причину неявки, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, але суду надано письмову заяву про розгляд справи без участі представника Управління. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано 06 липня 2001 року. Як вбачається з домової книги відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 1996 року, їх особистих речей в будинку не має, що підтверджується актами обстеження. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі по справі не проживають за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, тому вони втратили право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 04 вересня 2004 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через діаметрально-протилежні характери, різні погляди на сімейне життя, побут, фізичну та психологічну несумісність. Сторони мешкають окремо на протязі останніх двох років, спільне господарство не ведуть. [PERSON] вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між нею і відповідачем немає, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1537 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 04.09.2004 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 14 жовтня 2009 року). Спір про місце проживання дитини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 08 листопада 2002 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Майновий спір у сторін відсутній. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, виникнення сварок, що призвело до припинення шлюбно-сімейних відносин. [PERSON] вказує, що сторони спільне господарство не ведуть, сім'я існує формально, подальше збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить її інтересам. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, надала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис № 411 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08 листопада 2002 року). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26 березня 2003 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 жовтня 2006 року). Спір про місце проживання дітей відсутній. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 11 серпня 2009 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. [PERSON] вказує, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між нею і відповідачем немає, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1030 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.08.2009 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 жовтня 2009 року). Спір про місце проживання дитини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 09 листопада 1996 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1455. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивачем була подана заява до суду про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачем була подана заява до суду про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1455. (а.с.4) Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в сумі 1000,00 грн. щомісяця на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], з тих підстав, що відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та суду пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, але на теперішній час шлюбні відносини в них припинені, відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], батьком якого є. Дитина мешкає з нею та знаходиться у неї на утриманні, що є недостатнім і тому вона просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісяця на утримання їх сина. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що вони з позивачкою перебувають в шлюбі, але на теперішній час шлюбні відносини припинені. Їх син [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] Він не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21 червня 2011 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області. ( а. с. 4). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини. (а. с.5). Як встановлено в судовому засіданні, подружжя припинили шлюбні відносини та разом не ведуть господарства, відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини. [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до її повноліття, оскільки це йому дозволяє його стан здоров'я, інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має, аліменти не сплачує. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини обґрунтованими, частка заробітку відповідача - 1/3 від його заробітку, як аліменти на утримання дитини, є також обґрунтованою, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183 СК України і,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 27 квітня 2012 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час проживають окремо, син проживає разом з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, достовірно обізнаний про перебування в провадженні суду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.04.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.04.2012 року виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.2012 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Сторони проживають окремо, неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та фактично знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує положення ст. 184 СК України, згідно з якими аліменти у твердій грошовій сумі стягуються, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, бере до уваги, що позивачем не доведено факту існування вищенаведених обставин, у зв'язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в розмірі 14 частини з усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на спадкове майно - 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], усунути перешкоди в користуванні спадковим майном та вселити її у вищевказану квартиру. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено актовий запис за № 1846 від 04 лютого 2013 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка включає нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. 26.02.2013 року позивач звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Крім неї, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася мати померлого [PERSON] - відповідач у справі. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 09.12.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у спадковій справі правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Реалізувати своє право на спадкування, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, користуватись спадковим майном [PERSON] не має можливості, оскільки відповідач не надає правовстановлюючі документи на квартиру та чинить перешкоди в користуванні спірною квартирою. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, у яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, також зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора явку свого представника у судове засідання не забезпечила; надала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, рішення винести згідно діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З огляду на вищевказані приписи ЦПК України та враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд задовольняє вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved