Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У грудні 2017 року позивач, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] , звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. від 21.04.2015 № 20804915 про державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; - визнати протиправним примусове виселення 23.11.2017 ТОВ «Кей-Колект» з цієї квартири членів його сім`ї: дружини [PERSON] , неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] ; - зобов`язати ТОВ «Кей-Колект» не чинити перешкод йому та членам його сім`ї у користуванні квартирою, а також у користуванні речами, документами і матеріальними цінностями, які знаходяться в цій квартирі і належать йому та членам його сім`ї; - вселити його, його дружину [PERSON] , дітей [PERSON] та [PERSON] у квартиру; - стягнути з ТОВ «Кей-Колект» на його користь та на користь його дітей [PERSON] та [PERSON] в якості відшкодування завданої моральної шкоди по 10000,00 грн. кожному, а всього на загальну суму 30000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У липні 2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позивач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США на строк до 04.07.2028 для придбання квартири. Також 04.07.2007 між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким позивач передав в іпотеку банку придбану ним за кредитні кошти двокімнатну квартиру [ADDRESS] . З часу придбання квартири позивач та його сім`я проживали у цій квартирі, а з 2010 року були зареєстровані в ній. Ні позивач, ні члени його сім`ї будь-якого іншого нерухомого майна у власності не мають. До 2011 року позивач вчасно погашав кредит та виплатив основну суму кредиту, однак через погіршення матеріального становища внаслідок світової фінансової кризи, значного зростання курсу долару США до гривні, позивач вимушений був припинити погашення кредитної заборгованості. У червні 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відступило відповідачу ТОВ «Кей-Колект» своє право вимоги за договором іпотеки від 04.07.2007. 15.04.2015 ТОВ «Кей-Колект», із залученням державного реєстратора, в порушення вимог Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», примусово стягнуло (відчужило без згоди позивача) квартиру, яка була предметом іпотеки, чим порушило права позивача та його дітей на житло. Крім того, 23.11.2017 представники ТОВ «Кей-Колект» з застосування погроз і психічного насильства вчинили протиправне примусове виселення дружини та дітей позивача з вказаної вище квартири, позбавивши їх можливості користуватися належними їм речами, які в ній знаходяться. В результаті таких дій відповідача позивачу та його неповнолітнім донькам завдано моральну шкоду, розмір якої оцінений ним у 30000,00 грн. Ухвалою судді від 26.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Крім того, ухвалою судді від 26.11.2017 у справі вжито заходів забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, окрім вимоги про вселення позивача та членів його сім`ї до спірної квартири. Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволені, посилаючись на те, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру було прийняте державним реєстратором Марченком О.А. на підставі передбачених законодавством документів, а тому підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації у нього не було. Третя особа [PERSON] у суді позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач ТОВ «Кей-Колект» та треті особи Служба у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві, Департамент з питань реєстрації КМДА явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.07.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11178482000, за умовами якого позивач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США на строк до 04.07.2028 для придбання квартири. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 58230, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру загальною площею 53,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до підпунктів 4.2, 4.6 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та розділу V Закону України «Про іпотеку». За приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.06.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки. Рішенням державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. від 21.04.2015, індексний номер № 20804915 від 21.04.2015, право власності на нерухоме житлове майно, а саме квартиру [ADDRESS] було перереєстровано на нового власника - ТОВ «Кей-Колект». Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07.07.2004. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. За наслідками прийнятого державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченком О.А. рішення про проведення державної реєстрації права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині скасування рішення державного реєстратора є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про визнання примусового виселення протиправним, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, правомірність набуття права власності презюмується. На момент виселення членів сім`ї [PERSON] . зі спірної квартири, а точніше створення умов для їх виселення, ТОВ «Кей-Колект» було власником спірного майна та мало право вирішувати його долю, в тому числі щодо складу осіб, які мають право на користування ним. Інші аспекти дій ТОВ «Кей-Колект» при виселенні (тиск, погрози, залякування) мають бути оцінені правоохоронними органами на стадії досудового розслідування кримінального провадження за відповідною заявою [PERSON] і не впливають на обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Судом встановлено, що позивач та члени його сім`ї, здійснюючи самозахист своїх цивільних прав, вселились до спірної квартири, у зв`язку з чим вимоги про вселення задоволенню не підлягають. На задоволенні цих вимог не наполягав і представник позивача в судових дебатах. Також не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання ТОВ «Кей-Колект» не чинити перешкод позивачу та членам його сім`ї у користуванні квартирою, оскільки судом здійснюється захист невизнаних, оспорюваних чи порушених прав позивача на момент вирішення справи, забезпечення схоронності його прав на майбутнє не може бути предметом судового розгляду та знаходити відображення у рішенні суду. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок протиправного примусового виселення з житлового приміщення йому та його дітям були спричинені моральні страждання. Однак, як зазначалось судом вище, примусове виселення членів сім`ї позивача не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи, а отже вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з підстав та у обсязі, що зазначені вище. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог присуджує до стягнення з відповідачів в дохід держави по 320,00 грн. судового збору з кожного. З викладеного,

Outcome: partial