Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, приватний виконавець Бурхан - Крутоус Лілія Анатоліївна, про визнання права власності. Позовна заява мотивована тим, що згідно протоколу проведення прилюдних торгів № 49157 від 17.10.2020 року Державним підприємством «Сетам», позивача було визнано переможцем реєстраційного лоту № 427680 на нежитлове приміщення № 77 (поз. 1-4) загальною площею 92,3 кв.м., яке розташоване у підвальному приміщенні житлового будинку для малосімейних літ. А-5, за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно належало відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ВКК № 656972 від 25.04.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. Позивач сплатив за вказане майно 367 500, 00 грн., які були перераховані на рахунок ДП «Сетам». На підставі проведених торгів та відповідного протоколу приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан - Крутоус Л.А. було видано позивачу Акт про реалізацію предмета іпотеки від 31.07.2020 р. за виконавчим провадженням ВП № 61084312. Для подальшого оформлення права власності та проведення реєстрації вказаного нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., надавши Акт про реалізацію предмета іпотеки, однак в реєстрації права власності було відмовлено, оскільки в реєстрі прав власності на нерухоме майно містився запис про те, що вказане майно зареєстроване за попереднім власником майна - [PERSON] . Отже, нотаріусом було встановлено належність реалізованого предмета іпотеки за адресою: [ADDRESS] , іншій особі, відмінній від боржника [PERSON] , а тому підстави для реєстрації права власності за позивачем на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 31.07.2020 р., відсутні. Позивач посилаючись на положення ст. ст. 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на придбане з прилюдних торгів приміщення, оскільки на даний час він позбавлений можливості зареєструвати право власності у встановленому порядку та реалізувати свої повноваження як власника даного майна. 17.02.2021 року позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, в якій він з урахуванням додаткового обґрунтування просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 92,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та припини право власності [PERSON] на це приміщення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано для усунення її недоліків протягом 10 днів із дня отримання ухвали. 05 січня 2021 року недоліки позовної заяви було усунуто позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 11 січня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10.02.2021 року надійшов відзив від відповідача - АТ КБ «Приватбанк», в якому банк вказав, що є неналежним відповідачем у даній справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року замінено первісного відповідача АТ «КБ «Приватбанк» на належного відповідача (співвідповідача) - [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни матеріали реєстраційної справи за спірним нерухомим майном; витребувано від Комунального підприємства «Дніпровське міське Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради матеріали інвентаризаційної справи за цим майном. Протокольною ухвалою від 13.04.2021 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті заявлених вимог. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що право власності набуто ним правомірно, прилюдні торги ніхто не оскаржував, розрахунки за нерухоме майно проведені повністю, а наявність в реєстрі прав власності на нерухоме майно запису за іншою особою не свідчить про незаконність набуття ним права власності, оскільки попередній власник даного майна на встиг зареєструвати його в БТІ, проте державна реєстрація права власності є лише фактом засвідчення вже існуючого права власності, що виникло на підставі договору купівлі - продажу нерухомості. З цих підстав просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справу повідомлялись належним чином. Приватний виконавець приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан - Крутоус Лілія Анатоліївна в засідання не з`явилась, однак надала пояснення, в яких позов підтримує та просить розглядати справу у її відсутність. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна в судове засідання не з`явилась, надала заява, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність. Також на виконання вимог ухвали суду надала копії матеріалів реєстраційної справи. Представник третьої особи - АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у їх відсутність. За змістом ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При чому ухвалення заочного рішення можливе при розгляді справи як в порядку загального позовного провадження, так і спрощеного провадження. З огляду на те, що відповідачі не надали відзивів на позовну заяву, не з`явилися в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України гарантовано право кожної особи, в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 491547 від 17.07.20200 р., визнаний переможцем за реєстраційним номером лота № 427680, найменування майна: іпотека, нежитлове приміщення (поз. 1-4) загальною площею 92,3 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вартість майна склала 367 500, 00 грн. Квитанцією № 5770614005 від 24 липня 2020 року підтверджено перерахування приватному виконавцю 349 125, 00 грн. Гарантій внесок у розмірі 18 375, 00 грн. внесено до початку торгів. Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 31.07.2020 р., що складений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан - Крутоус Лілією Анатоліївною, нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке належить боржнику [PERSON] , реалізовано з прилюдних торгів позивачу. Сума коштів перерахована за придбаний предмет іпотеки стягуачу - АТ КБ «Приватбанк». Отже, позивачем придбано з прилюдних торгів вищевказане нерухоме майно, яке раніше було передано в іпотеку боржником [PERSON] . З метою реєстрації права власності на це майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, надавши їй оригінал акту про реалізацію предмета іпотеки (ВП № 61084312) від 31.07.2020 р. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 грудня 2020 р., нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів у зв`язку з тим, що при перевірці відомостей реєстру прав власності на нерухоме майно встановлена належність придбаного предмету іпотеки іншій особі - [PERSON] , а не боржнику [PERSON] . Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2008 р., спірне приміщення належало відповідачу 2 - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 27.12.2007 року. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 квітня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., за реєстровим № 3319, [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] , продав [PERSON] спірне нежитлове приміщення. В подальшому між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки від 25.04.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., за реєстровим № 3322. За цим договором іпотеки нежитлове приміщення було передано в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк». Судом також встановлено, що [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу спірного майна у 2008-му році, не звертався до Комунального підприємства «Дніпровське міське Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради та не вчиняв дій щодо реєстрації права власності на це майно. Відтак, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який на даний час є архівною складовою Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, залишився запис про право власності на це майно за колишнім власником - [PERSON] . Спір виник з приводу того, що позивач не може зареєструвати право власності на придбане приміщення, оскільки в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які записи про право власності на це майно, а в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про право власності [PERSON] , хоча перехід права власності вже відбувся і майно належало [PERSON] та було передано ним в іпотеку банку. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для проведення державної реєстрації прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, разом із заявою (стаття 19 Закону). Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК). У свою чергу, статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі - Прикінцеві положення Закону) до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно п. 1.5. Тимчасового положення про порядок держаної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р. (в редакції на час виникнення спірних відносин), далі - Порядок, державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на житлові будинки, квартири, споруди, приміщення. За змістом п.п. 2.1., 2.2. Порядку, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Отже, відповідач [PERSON] повинен був подати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 квітня 2008 року на реєстрацію права власності до БТІ. Однак цього зроблено не було. Суд відзначає, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, то момент набуття права власності на це майно пов`язаний саме з моментом державної реєстрації, згідно ч. 3, 4 ст. 334 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних відносин). Згідно абз. 3 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно», відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав. Виходячи зі змісту цієї норми, суб`єкт державної реєстрації прав (нотаріус) використовує відомості про право власності, що містяться в Реєстрі прав власності на спірне нерухоме майно як актуальні, тому власником даного приміщення наразі рахується [PERSON] , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2008 р. Цей запис в Реєстрі права власності на нерухоме майно не погашений. Однак ураховуючи, що фактично перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] вже відбувся на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25 квітня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., за реєстровим № 3319, суд вважає, що відсутність реєстрації права власності в БТІ за боржником згідно законодавства, яке діяло на час виникнення спірних відносин, не може бути підставою для позбавлення права власності позивача, який придбав це майно з прилюдних торгів, тому його порушені (невизнані) права підлягають захисту. Так, суд приймає до уваги, що на сьогодні вже відсутнє як нормативне регулювання процедури реєстрації права власності в БТІ, так і повноваження у відповідних суб`єктів. Також державна реєстрація прав не може вважатись підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до норми ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Дослідивши матеріали інвентаризаційної справи та нотаріальної справи, суд не вбачає порушень при переході права власності на спірне приміщення від колишнього власника [PERSON] до боржника [PERSON] . Водночас судом не встановлено незаконності набуття права власності на спірне приміщення позивачем - [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності позивача не визнається компетентними органами у сфері державної реєстрації, суд вважає можливим застосувати ефективний спосіб захисту невизнаного права особи, яка звернулася до суду, шляхом визнання права власності на спірне нежитлове приміщення. Пунктом 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Закон «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у статті 1 визначає, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (далі - архівна складова) (ч. 1 ст. 13 Закону). Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами) (далі - Порядок ведення), у п. 40 передбачає, що відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та погашення у випадках, передбачених цим Порядком. Підстави та процедуру погашення записів визначає п. 45 Порядку ведення реєстру, а саме: у разі державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року в архівній складовій, після внесення до Державного реєстру прав відомостей, передбачених пунктами 41, 42 та 44 цього Порядку, державний реєстратор проставляє; у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відмітку про погашення запису про об`єкт нерухомого майна, незавершеного будівництва. У разі належності майна на праві спільної власності проставляється відмітка про погашення запису про право власності виключно щодо особи, стосовно якої проводяться реєстраційні дії; в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек відмітку про погашення запису про обтяження речового права та/або запису про іпотеку; у разі, коли відповідна державна реєстрація вже проведена в Державному реєстрі прав без проставлення відмітки:- під час проведення наступних реєстраційних дій щодо відповідного об`єкта нерухомого майна; - у разі відсутності необхідності проведення реєстраційних дій - за заявою про виправлення технічної помилки, яку може подати також особа, записи про яку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно залишилися без проставлення відмітки про погашення, або її спадкоємці (правонаступники). Отже, ані Закон № 1952-IV, ані Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не передбачають погашення записів у випадку, коли встановлена належність майна іншій особі, відмінній від теперішнього власника. За таких обставин, суд вважає можливим припинити право власності [PERSON] на спірне приміщення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 3675, 00 грн. необхідно віднести на рахунок позивача. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 182, 328, 346, 392 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved