Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним. До початку розгляду справи по сутті [PERSON] було уточнено позовні вимоги, в яких остання просить визнати вказаний кредитний договір недійсним, а [PERSON] вважати третьою особою по справі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що між нею та ПАТ «Платинум Банк» був укладений кредитний договір №1807/4389ЕS5Z21PG від 05.11.2014 під впливом омани і особисто нею не підписувався. Просила суд, вважаючи свої права порушеними, визнати кредитний договір № 1807/4389ЕS5Z21PG від 05.11.2014 року недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що даний договір не підписувала, а підпис який існує в договорі зробив охоронець, так як вона ні писати, ні читати не вміє. В судові засідання призначені 02.02.2016, 11.02.2016, 02.03.2016 та 17.03.2016 відповідач ПАТ «Платинум Банк», будучи належним чином повідомленим про час та день розгляду справи, не забезпечив явку свого представника, на що останнім надіслано заяви про розгляд справи у його відсутність із зазначенням того, що позовні вимоги заперечує повністю. Судом було визнано явку представника відповідача обов'язковою. Третя особа - [PERSON] в судові засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою фактичного місцезнаходження. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. ч. 2- 5 ст. 13 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11, 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 05.11.2014 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1807/4389ES5Z21PG із забезпеченням заставою, страхуванням життя, майна та подовженої гарантії, згідно якого остання отримала кредитні кошти в сумі 5208,47 грн. для купівлі товару (пластикових вікон) на строк до 20.11.2017(а.с.10). Позивач категорично заперечує свій підпис у вказаному договорі, в зв'язку з незнанням правопису та невмінням читати. Судова почеркознавча експертиза, що могла б бути доказом у цивільній справі не призначалася за відсутності клопотань учасників судового розгляду. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на викладене, позивач хоча і давала згоду на укладення договору від 05.11.2014 № 1807/4389ЕS5Z21PG, але фактично його не підписувала, а тому не брала на себе зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору. Отже, вільного волевиявлення учасника даного правочину позивача [PERSON] не було, за відсутності такої умови договір визнається недійсним. За таких обставин, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач ПАТ «Платинум Банк» в порушення приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів тих обставин, на які він посилався в письмових запереченнях, як на підставу про відмову в позові про визнання недійсними правочину. Інших доказів, які б суперечили висновкам суду, сторонами надано не було. В зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved