Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить вищевказана квартира. З метою отримання субсидії, вона вернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг з метою отримання відомостей про реєстрацію осіб у квартирі. 19.08.2019 р. вона отримала відомості про зареєстрований осіб за вказаною адресою, де їй стало відомо, що окрім неї, у квартирі зареєстрований відповідач. Зі слів мешканців будинку [ADDRESS] , їй стало відомо, що [PERSON] є онуком [PERSON] , у якої в 2005 р. вона придбала вказану вище квартиру. Згідно копії форми-В за вказаною адресою зафіксовано, що [PERSON] зареєстрований 09.01.2004 р. та знятий з реєстрації 13.01.2004 р., проте зазначені відомості не підтверджено печаткою чи штампом органу, відповідального за реєстрацію та зняття з реєстрації за місцем проживання. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, паро дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Захаренко І.В.,30 вересня 2005 року [PERSON] передала у власність [PERSON] , а остання зобов`язалася прийняти квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/ будинку Департаменту з надання адміністративних послуг від 19.08.2019 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, утому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цих норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, то право останньої підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved