Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] через свого представника за довіреністю від 05.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.11.2014 року до нього звернулася відповідачка [PERSON] з пропозицією придбати автомобіль марки ГАЗ 33021, 1999 року випуску, номер кузова (шасі) Y7D330210X1007841, номерний знак [NUMBER] (далі транспортний засіб), за ціною 25.700,00 (двадцять пять тисяч сімсот) грн. на підставі довідки-рахунок за № ВІА 713264 від 26.11.2014 року. Зазначений транспортного засіб було перереєстровано на імя відповідачки, проте грошових коштів за проданий автомобіль відповідачка позивачу не віддала. Позивач просить стягнути з останньої на свою користь грошові кошти в розмірі 25.700,00 грн. за проданий їй транспортний засіб. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з зазначених у позові підстав, просить суд його задовольнити. Відповідачка та її представник на підставі довіреності від 28.04.2015 року [PERSON] проти позову заперечили, просили суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що грошові кошти за вказаний транспортний засіб були сплачені покійним чоловіком відповідачки [PERSON], який помер 28.07.2014 року, ще у 2004 році та 11.02.2004 року позивачем була оформлена довіреність на імя покійного чоловіка відповідачки [PERSON] на транспортний засіб, посвідчена приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 790. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала свідчення про те, що особисто знає [PERSON] та покійного [PERSON], що вони проживали разом, відкрили згодом магазин, свого часу [PERSON] мав власний легковий автомобіль, проте пізніше він його продав та придбав вантажну «Газель» сірого кольору, її вартість їй не відома, користувались вони нею по довіреності, [PERSON] займався перевезеннями. З позивачем [PERSON] особисто не знайома. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що знає колишнє подружжя [PERSON] з 2005 року коли вона працювала на карєрі, підтвердила, що вони мали магазин, покійний [PERSON] мав власний легковий автомобіль, проте пізніше він його продав та придбав вантажну «Газель» сірого кольору, її вартість їй не відома, користувались вони нею по довіреності, [PERSON] займався перевезеннями на карєрі на підставі договорів. З позивачем [PERSON] особисто також не знайома. Свідок [PERSON] засвідчила в судовому засіданні, що працювала в свій час на карєрі на посаді керівника, знає колишнє подружжя [PERSON] з 2005 року, підтвердила, що вони мали магазин, в свій час покійний [PERSON] мав власний легковий автомобіль, проте пізніше він його продав та придбав вантажну «Газель» сірого кольору, її вартість їй не відома, хоча їй відомо, що вказаний транспортний засіб придбано за спільний кошт, користувались вони нею по довіреності, [PERSON] займався перевезеннями на карєрі. З позивачем [PERSON] особисто також не знайома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав свідчення про те, що вони з [PERSON] були друзями, свого часу у 2004 році покійний позичав у нього грошові кошти в сумі 4.000 дол. США на купівлю вантажної «Газелі» так як останньому не вистачало коштів після продажу свого власного легкового автомобіля, користувався зазначеним транспортним засобом на підставі довіреності. З позивачем [PERSON] особисто також не знайомий. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суд Житомирської області від 21.01.2015 року було накладено арешт на транспортний засіб ГАЗ 33021, 1999 року випуску, номер кузова (шасі) Y7D330210X1007841, номерний знак [NUMBER], що належить відповідачці, та заборонено вчиняти будь-які дії щодо його реалізації, відчуження. Судом встановлено, що згідно довідки-рахунок серії ВІА за № 713264, виданої 26.11.2014р. Новоград-Волинською філією «Промітей», вказаний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника відповідачку [PERSON] Зазначений транспортний засіб позивачем з обліку не знімався, так як при проведенні перереєстрації на нового власника згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. за №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» зняття з обліку є необовязкове. Згідно з положеннями статей 328,334, 655 ЦК України власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1 до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998р. за № 1388 (у редакції Постанови КМУ від 23.12.2009р. за № 1371 (далі - Порядок реєстрації), видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплена печаткою, є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (абзац другий пункту 8 Порядку реєстрації). Тобто, довідка-рахунок є документом встановленої форми, який видається суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, на підтвердження договору купівлі-продажу транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З пунктів 12, 17, 33, 34, 43, 47, 55 та 56 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою КМУ від 11.11.2009р. за № 1200 (тут і надалі - у редакції, чинній на момент видачі довідки-рахунку серії за № ВІА 713264 від 26.11.2014р.)(далі - Порядок торгівлі) випливає, що довідка-рахунок може бути видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виключно у разі продажу цим суб'єктом транспортного засобу, при чому такий транспортний засіб може бути як новим, так і таким, що вже експлуатувався (був зареєстрованим) раніше, при цьому в останньому випадку суб'єкт господарювання діє як продавець, будучи при цьому комісіонером за договором комісії, укладеним з комітентом - власником транспортного засобу. Зокрема, пунктом 55 Порядку торгівлі передбачено, що на продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві акт технічного стану транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, відповідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та свідоцтво про реєстрацію машини та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери, сервісну книжку (гарантійний талон), номерні знаки для разових поїздок або номерні знаки «Транзит», довідку-рахунок, розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі. Тобто, зважаючи на наведені вище положення Порядку реєстрації та Порядку торгівлі, торгівельна організація могла видати довідку-рахунок серії за № ВІА 713264 від 26.11.2014р. виключно у разі, якщо вона продала транспортний засіб марки ГАЗ 33021 (уклала договір купівлі-продажу), при цьому цей факт має посвідчуватись будь-яким розрахунковим документом. Між тим, суду не було надано розрахункового документа, що підтверджує саме факт не отримання грошових коштів за проданий транспортний засіб. Більше того, у довідці-рахунку серії ВІА за № 713264 від 26.11.2014р. поле «__________________ (сума словами) гривень, одержані касою торговельної організації» не заповнено, хоча міститься підпис. Згідно із вимогами ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи із змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, та ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Також, статтею 657 цього Кодексу встановлена обов'язкова письмова форма для договорів купівлі-продажу земельної ділянки, будинків, іншого нерухомого майна з нотаріальним посвідченням цих договорів. Для укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів нотаріального посвідчення не вимагається. Відповідно до вимог статей 662 та 663 ЦК України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продаж у встановлений договором купівлі-продажу. А отже, позивач зі своєї сторони передав даний транспортний засіб та переоформив право власності на імя відповідачки, проте відповідачка, в свою чергу, не передала йому грошові кошти за придбаний товар. Суд також зазначає, що відповідно до п.31 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений Постановою КМУ за №1200 від 11 листопада 2009р. - Розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Жодних фінансових документів, які б підтверджували факт розрахунку за купівлю транспортного засобу, розрахункові документи, чеки чи розписки не видавалися. А отже, є підстави стверджувати, що відповідачка не виконала істотну умову договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме отримала автомобіль, перереєструвала право власності на своє імя, однак грошові кошти за нього позивачу не сплатила. У довідці-рахунку серії ВІА за № 713264 від 26.11.2014р. вказана вартість транспортного засобу становить 25.700,00 грн., саме таку суму відповідачка була зобов'язана сплатити позивачу. Представник позивача [PERSON] наголосив, що довіреність від 11.02.2004 року, посвідчена приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 790, оформлена на керування транспортним засобом та видана на строк дії тимчасового реєстраційного талону. Як на підтвердження факту не отримання коштів від покупця позивачка посилається на відсутність розрахункових документів установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Жодних фінансових документів, які б підтверджували сам факт розрахунку за купівлю транспортного засобу, розрахункові документи, чеки чи розписки не видавалися. А отже, є підстави стверджувати, що відповідачка не виконала істотну умову договору купівлі-продажу транспортного засобу, а саме отримала автомобіль, перереєструвала право власності на своє імя, але гроші за нього позивачу не перерахувала. Щодо пояснень свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], то суд ставиться до них критично, виходячи з того, що вони вказують лише на їх особисті відносини з подружжям [PERSON], проте щодо характеристик власне самого спірного транспортного засобу, наявності на ньому певного обладнання (газового устаткування), вартості, способу розрахунку, особи продавця, а також, що його було придбано у 2014 році, суду не надали жодних підтверджуючих свідчень. Натомість з матеріалів справи вбачається, що вище зазначений транспортний засіб був переданий позивачем покійному [PERSON] для керування відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 11.02.2004 року, підтверджуючі документи щодо придбання транспортного засобу у матеріалах справи відсутні, саме лише посилання на вказану вище довіреність не є підтвердженням договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст.57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України). У свою чергу, відповідачка у судовому засіданні висвітлила свої сімейні відносини з покійним чоловіком [PERSON], підтвердила, що шлюб між ними було розірвано ще у 1996 році, та жодним способом не обумовила існування договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. Жодних доказів щодо спільного проживання, бюджету та ведення господарства, придбання транспортного засобу за спільні кошти відповідачкою також суду не було надано. Тому, враховуючи вище наведене, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог. Судові витрати згідно статей 79, 81, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачку.

Outcome: approved