Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] посилаючись на те, що з 22 грудня 2007 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №642. В період шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Позивачка зазначала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний, та за своїм матеріальним станом може надавати матеріальну допомогу, життям дитини не цікавиться, спілкується з донькою вкрай рідко. Стверджувала, що дитина повністю перебуває на її утриманні, вона самостійно несе витрати на одяг, взуття, шкільне приладдя, додаткові заняття, лікування та харчування, однак, з метою забезпечення належного рівня фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, є необхідність стягнення аліментів з відповідача. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка, за уточненими позовними вимогами, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повнолітнього віку. Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено у повному обсязі (т. 1 а.с. 28). Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2018 року заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 рокубуло скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 70). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено у повному обсязі (т. 1 а.с. 88-89). Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року було скасовано, справу направлено до Малиновського районного суду м. Одеси, для розгляду за встановленою законом підсудністю (т. 1 а.с. 149-154). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 161-162). Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було зупинено у зв`язку з надходженням заяви [PERSON] про відвід судді (т. 1 а.с. 207-208). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А. від 15 листопада 2018 року у задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено (т. 1 а.с. 211-212) Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року провадження у справі було поновлено (т. 1 а.с. 228-229). Постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року про відкриття провадження у справі було залишено без задоволення (т. 2 а.с. 30-32). Ухвалою суду від 22 травня 2019 року заяву [PERSON] про відвід секретаря судового засідання було залишено без задоволення (т. 2 а.с. 51-52). Ухвалою суду від 22 травня 2019 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі було залишено без задоволення (т. 2 а.с. 55-56). Ухвалою суду від 22 травня 2019 року заяву [PERSON] про виклик та допит свідка було задоволено (т. 2 а.с. 57-58). Ухвалою суду від 22 травня 2019 року заяву представника [PERSON] про виклик та допит свідка було задоволено (т. 2 а.с. 61-62). Ухвалою суду від 22 травня 2019 року підготовче провадження у даній справу було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 68-69). Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення доказів було залишено без задоволення. Позивачка в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник, який діє на підставі довіреності від 05 лютого 2018 року, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше відповідач надав до суду відзив на позов разом із фототаблицями №1, №2, №3, №4, що містять фотографії сторін окремо та разом з донькою [PERSON] за період з 2016 по 2018 рік, та змісту переписки сторін та їх доньки, яка здійснювалася за допомогою мобільного додатку «VIBER» між абонентом [NUMBER] та абонентом [NUMBER] , між абонентом [NUMBER] та [NUMBER] , які містяться в мобільному телефоні [PERSON] . В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки дитина з 2011 року проживає у м. Первомайськ з бабусею, а він та позивачка працюють та проживають у м. Одесі. Стверджував, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини (т. 1 а.с. 193, 214-224). Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по міст Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №642, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 2). В період шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір`ю та бабусею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідковою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (т. 1 а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається у Первомайській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1, проживає разом з бабусею, так як мама працює в м. Одесі, проте мати бере участь у вихованні доньки, відвідує вчителя-класовода, бере активну участь у виховній роботі школи та класу, відвідує і є активним учасником шкільних заходів (т. 1 а.с. 66). Згідно довідки ТОВ «Антей» від 29 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] працює з 01 вересня 2016 року на посаді керівника з внутрішньої логістики, з огляду на характер та особливості функціональних, посадових обов`язків, а також наявність у працівника дитини віком до 15 років, частину робочого часу [PERSON] виконує свої обов`язки на віддаленні від робочого місця (т. 1 а.с. 80). Факт проживання дитини разом із бабусею та матір`ю у м. Первомайську підтверджується також особистими поясненнями позивачки в судовому засіданні, заявою [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та аудіозаписом судового засідання у справі №521/4216/18, наданим відповідачем. З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що вона більшість роботи виконує на дому, проводить з дитиною багато часу та утримує її фактично самостійно, оскільки відповідач лише іноді надає кошти на подарунки. Крім цього, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із батьком у задоволенні позову було відмовлено. Доказів щодо надання систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачем суду не надано. Таким чином, на думку суду, фактичне проживання разом та утримання дитини [PERSON] саме матір`ю [PERSON] є достатньою підставою для звернення до суду з даним позовом. Встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів судвраховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Також, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання доньки на користь позивачки у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 29 грудня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] , включно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Отже, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 29 грудня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] , включно. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі становить 640,00 грн. за вимоги про стягнення аліментів, від сплати яких позивачка звільнена, тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved