Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У грудні 2010 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до приватного підприємця [PERSON], туристичного агентства «Вояжель», треті особи Головне управління у справах захисту прав споживачів у Івано-Франківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» про визнання факту порушення прав споживачів, стягнення грошових коштів за оплату послуг, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2014 року, позов задоволено частково; стягнуто з ПП [PERSON] та ТА «Вояжель» на користь [PERSON] 21 000 грн., які оплачено за послуги відповідно до договору №32 про надання туристичних послуг від 2 липня 2010 року; вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року касаційну скаргу приватного підприємця [PERSON] задоволено; рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ході нового розгляду справи [PERSON] (надалі «Позивач») було уточнено позовні вимоги, відповідно до остаточної редакції яких предявлено позов до [PERSON] особи-підприємця [PERSON] (надалі «Відповідач»), треті особи Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, Управління міжнародного співробітництва, євроінтеграції, туризму та інвестицій Івано-Франківської обласної державної адміністрації, про стягнення з [PERSON] особи-підприємця [PERSON] на його користь 40 968,00 грн., як кошти, сплачені їй за ненадані туристичні послуги за [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року; стягнення з [PERSON] особи-підприємця [PERSON] на його користь 40 940,00 грн. моральної шкоди, що спричинена невиконанням відповідачем [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору на туристичне обслуговування від 2 липня 2010 року, укладеного між ним та ПП [PERSON] і ТА «Вояжель», які діяли від імені та за дорученням ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», останні зобов'язувались надати комплекс туристичних послуг у вигляді туристичної подорожі за маршрутом Львів -Анталія - Львів, які Позивач повинен був оплатити до початку їх надання. На виконання вимог вказаного договору [PERSON] оплатив загальну вартість туристичних послуг у розмірі 21 000 грн., однак, в заплановану дату 14 липня 2010 року вказаних у договорі туристичних послуг ним не отримано, у звязку з чим, а також враховуючи факт ліквідації станом на час нового розгляду справи ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», просив стягнути з ПП [PERSON] кошти в сумі 40 968,00 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 40 940,00 грн. Представник Позивача в судовому засіданні також покликався на той факт, що правовідносини щодо туристичного обслуговування виникли виключно між [PERSON] та ПП [PERSON], саме з даною особою Позивач обговорював варіанти відпочинку, оплачував кошти, а тому саме ПП [PERSON], на думку представника Позивача, а не ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», повинні відшкодувати Позивачу оплачену вартість не отриманих за договором послуг. Відповідач [PERSON] особа-підприємець [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просили відмовити в їх задоволенні. Зокрема, як зазначила Відповідач в судовому засіданні, вона виконала весь обсяг обовязків, які було покладено на неї відповідно до [PERSON] на туристичне обслуговування від 2 липня 2010 року, а отримані від [PERSON] кошти перерахувала на відповідний рахунок ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН». При цьому, на думку Відповідача, у спірних правовідносинах відсутня її вина, як туристичного агента, у не отриманні Позивачем туристичної послуги, оскільки така вина є відповідальністю виключно ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН». Представник Відповідача в судовому засіданні також покликався на той факт, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його порушеного права, оскільки відповідальність за ненадання туристичної послуги згідно [PERSON] на туристичне обслуговування від 2 липня 2010 року лежить виключно на ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», а не на [PERSON] особі-підприємцю [PERSON] Представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зокрема, на думку представника третьої особи, згідно вимог законодавства України про захист прав споживачів відповідальність за не отриману споживачем [PERSON] туристичну послугу лежить на [PERSON] особі-підприємці [PERSON], в договірних відносинах з якою перебував Позивач. Представник третьої особи Управління міжнародного співробітництва, євроінтеграції, туризму та інвестицій Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в судовому засіданні посилався не необґрунтованість позовних вимог та відсутність вини [PERSON] особи-підприємця [PERSON] у не наданні Позивачу туристичних послуг. Крім того, на думку представника третьої особи, в контексті положень Закону України «Про туризм» Відповідач, як туристичний агент, не повинна нести відповідальність за ненадання туристичним оператором відповідних послуг туристу. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, Відповідача та її представника, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. 02 липня 2010 року між ПП [PERSON], ТА «Вояжель» в особі [PERSON] (Турагент), що діє від імені та за дорученням ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» (Туроператор) на підставі договору на реалізацію туристичних послуг №1305 від 02 квітня 2010 року, та громадянином [PERSON] (Турист) укладено Договір №32 на туристичне обслуговування (надалі також «Договір №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року») (том 1, а.с. 10-16). Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного договору Турагент зобовязується забезпечити Туристу надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а Турист зобовязується на умовах цього договору прийняти та оплатити ці послуги. Згідно з пунктами 1.2-1.4 [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року туристична подорож здійснюється за маршрутом: Львів-Анталія-Львів (Белек) тривалістю 10 ночей на період з 14 липня 2010 року по 24 липня 2010 року, з розміщенням в готелі AYDINBEY FAMOUS RESORT 5 Белек. Пунктом 1.10 [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року визначено, що Турагент (Туроператор) виступає як посередник між Туристом, з одного боку, і транспортними, страховими компаніями, готелями й іншими підприємствами, установами, які надають послуги, з іншого боку. Обовязки сторін договору врегульовано розділом 2 [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року. Так, згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 даного договору Турагент зобовязується: інформувати Туриста про: основні вимоги пропонованих до оформлення виїзних/вїздних документів та правила вїзду до країни тимчасового перебування, правила візового та митного режиму; медичні застереження стосовно здійснення туристичної поїздки; місцезнаходження, поштові реквізити Тур оператора; умови перебування в країні тимчасового перебування туриста; характеристику готелів, в тому числі відомості про правила тимчасового перебування; умови обовязкового страхування; розміри фінансового забезпечення Турагента; строки і порядок оплати готельного обслуговування; програму туру та можливі зміни в програмі; дату і час початку та закінчення туристичного обслуговування; ціну і порядок здійснення оплати; характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення; місце перебування організації, уповноваженої Туроператором на прийняття претензій туриста. Ознайомити Туриста із звичаями місцевого населення, з релігійними обрядами, святинями, памятниками архітектури, природи, історії, культури й іншими обєктами туристичного показу, що знаходяться під особливою охороною, з станом навколишнього середовища, з санітарною та епідеміологічною обстановкою в країні (місці) подорожі; забезпечити бронювання туристичних послуг відповідно до розділу 1 цього договору; забезпечити Туриста необхідними документами: путівкою, страховим полісом, авіаквитками на авіарейси згідно з графіком відправлення за маршрутом, вказаним в розділі 1 цього договору; надати документ, що підтверджує оплату Туристом вартості туристичних послуг згідно з умовами цього договору (корінець прибуткового ордеру, квитанція, касовий чек тощо). Як підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера від 02 липня 2010 року (том 1, а.с. 18) ПП [PERSON] (ТА «Вояжель») було прийнято від [PERSON] 21 000,00 грн. в якості оплати туру Туреччина (Белек). В той же час, як підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні, в запланований [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року строк туристична подорож [PERSON] за маршрутом: Львів-Анталія-Львів (Белек) не відбулася. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом до ПП [PERSON] про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, принципи забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров'я, на безпечне для життя і здоров'я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, засади раціонального використання туристичних ресурсів та порядок регулювання відносин, пов'язаних з організацією і здійсненням туризму на території України визначено Законом України «Про туризм» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частин 1-2 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною 5 статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до частини 11 статті 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов'язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов'язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб'єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити (частина 12 статті 20 Закону України «Про туризм»). Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із частиною 10 статті 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, частиною 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Системний аналіз змісту положень вищенаведених правових норм свідчить про те, що майнову відповідальність за порушення законодавства про туризм несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Відповідно до статті 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Частиною 14 Закону України «Про туризм» визначено, що права і обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом. Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин 1, 2 статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Як встановлено Судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» (Туроператор) та ПП [PERSON] 02 квітня 2010 року було укладено Договір №03579 на реалізацію туристичних послуг (том 1, а.с. 55-59), відповідно до пункту 2.1 статті 2 якого Турагент зобовязується за дорученням та від імені Туроператора за винагороду здійснювати діяльність по реалізації сформованого Туроператором Турпродукту і укладенню договорів на туристичне обслуговування з третіми особами (туристами). Пунктом 3.2 статті 3 вищевказаного договору врегульовано обовязки Турагента . При цьому, згідно з пунктом 7.1 статті 7 [PERSON] №03579 на реалізацію туристичних послуг від 2 квітня 2010 року у випадку порушення (невиконання чи неналежного виконання) своїх зобов'язань за договором однією зі сторін сторона, що порушила своє зобов'язання, несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України. В судовому засіданні представник Позивача покликався на недопустимість даного договору як доказу по справі, оскільки вказаний договір на реалізацію туристичних послуг від 2 квітня 2010 року має номер №03579, тоді, коли в [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року, укладеному між Позивачем та Відповідачем, вказано, що [PERSON] діє від імені та за дорученням ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» на підставі договору на реалізацію туристичних послуг №1305 від 02 квітня 2010 року, тобто вказано інший номер договору. Вищевказану розбіжність в номерах договору [PERSON] пояснювала технічною опискою. При цьому, оскільки дата та сторони [PERSON] на реалізацію туристичних послуг від 02 квітня 2010 року збігаються, враховуючи ненадання стороною Позивача іншого договору, який би було укладено між ПП [PERSON] та ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» (факт чого Відповідач заперечувала, посилаючись на те, що у вказаний період між нею та ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» було укладено дише один договір), Суд приймає Договір на реалізацію туристичних послуг №03579 від 02 квітня 2010 року, копія якого міститься в матеріалах справи (оригінал оглянуто в судовому засіданні), як належний та допустимий доказ по справі. Відтак, враховуючи все вищевикладене в сукупності, Судом встановлено наступні обставини спірних правовідносин: 1) правовідносини між ПП [PERSON] (Турагент) та [PERSON] (Турист) ґрунтуються на [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року; 2) правовідносини між ПП [PERSON] (Турагент) та ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» (Туроператор) ґрунтуються на [PERSON] на реалізацію туристичних послуг №03579 від 02 квітня 2010 року; 3) на виконання умов [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року: - [PERSON] було виконано покладений на нього обовязок щодо оплати туристичного продукту в розмірі 21 000,00 грн., - ПП [PERSON] було виконано покладені на неї розділом 2 (пунктом 2.1) обовязки, а саме: - на підставі заявки номер 1098756 заброньовано в ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» проживання в готелі, переліт, послуги трансферу, страхівку на імя Позивача та членів його сімї (том 1, а.с. 60-62); - перераховано сплачені [PERSON] кошти в сумі 20 380,00 грн. (за виключенням винагороди Відповідача, як Турагента) на рахунок ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» (що підтверджується платіжним дорученням №13 від 05 липня 2010 року (том 1, а.с. 63). При цьому, Суд звертає увагу на те, що відповідно до самого формулювання пункту 1.1 [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року ПП [PERSON], як Турагент, брала на себе зобовязання забезпечити Туристу надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а не безпосередньо надати такі туристичні послуги. Вживання сторонами договору терміну «забезпечити» надання комплексу туристичних послуг має відповідне юридичне значення, оскільки термін «забезпечити надання послуги» не тотожне терміну «надати послуги». Крім того, в преамбулі [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року безпосередньо йдеться про те, що ПП [PERSON] діє від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН». Відтак, у спірних правовідносинах субєктом, відповідальним за надання туристичних послуг (туристичного продукту) є Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», а обовязки ПП [PERSON], як туроператора та, фактично, посередника між туристом та турагентом, визначено умовами [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року, [PERSON] на реалізацію туристичних послуг №03579 від 02 квітня 2010 року, а також положеннями Закону України «Про туризм», і положення всіх вказаних документів слід тлумачити системно. Крім того, Судом встановлено, що ПП [PERSON] у спірних правовідносинах в повному обсязі виконано покладені на неї пунктами 2.1.1., 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 даного договору обовязки Турагента. Крім того, Суд повторно звертає увагу на те, що хоч і Договір №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року укладався та підписувався ПП [PERSON] та [PERSON], однак фактично Відповідач ПП [PERSON] за даним договором виступала не від власного імені, а від імені та за дорученням ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», у договірних відносинах з яким перебувала на підставі [PERSON] на реалізацію туристичних послуг №03579 від 02 квітня 2010 року. Отже, враховуючи зазначене, Договір №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року породив відповідні права та обовязки і для туроператора ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» щодо надання Позивачу туристичних послуг (туристичного продукту). При цьому, матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні підтверджується той факт, що відповідні послуги за [PERSON] №32 на туристичне обслуговування від 02 липня 2010 року ПП [PERSON] виконала в повному обсязі, надавши туристу [PERSON] інформацію про подорож та країну перебування, забронювавши туристичну послугу за відповідним маршрутом, забезпечивши Позивача путівкою, страховим полісом, авіаквитками на авіарейси згідно з графіком відправлення за відповідним маршрутом, а також надавши документ про оплату Туристом вартості туристичних послуг. Вищевказаних обставин Позивач та його представник не спростували належними засобами доказування та не заперечували в судових засіданнях. Інших обовязків на ПП [PERSON] вищевказаним договором не покладено. При цьому, Судом встановлено, що туристичні послуги (туристичний продукт), повязані з безпосереднім вильотом до країни майбутнього тимчасового перебування та подальші послуги (проживання в готелі, харчування тощо) не було надано Позивачу з вини саме Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», яке не змогло забезпечити надання таких послуг (виліт до Туреччини тощо). Відтак, у спірних правовідносинах зобовязання щодо надання туристичних послуг [PERSON] було порушено туроператором ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН», і саме вказаний субєкт відповідно до умов вищенаведених договорів та вимог Закону України «Про туризм» повинен нести відповідальність по відшкодуванню збитків Позивачу. При цьому, Суд звертає увагу на те, що сам факт ліквідації станом на час розгляду справи ТОВ «КАРІЯ ТУР ЮКРЕЙН» не може бути підставою для покладення у спірних правовідносинах обов'язку по відшкодування збитків [PERSON] на ПП [PERSON], оскільки такого не передбачено чинним законодавством, і, окрім того, це б суперечило принципам добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене та, зокрема, встановлений Судом факт відсутності вини [PERSON] у спірних правовідносинах, Суд вважає безпідставними посилання Позивача на статтю 15 Закону України «Про туризм» та Ліцензійні умови провадження туроператорської та турагентської діяльності, затверджені Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва, Міністерства культури і туризму України №111/55 від 11 вересня 2007 року, та, зокрема, можливість відшкодування завданих Позивачу збитків за рахунок суми фінансового забезпечення турагента ПП [PERSON] Оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення збитків, Суд приходить до висновку про її безпідставність. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1, 14, 15, 20, 30, 32, 33 Закону України «Про туризм», ст.ст. 11, 610, 611, 653, 902, 910, главою 31 Господарського кодексу України,

Outcome: dismissed