Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

у грудні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що вона, [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 05 липня 2007 року та від подружнього життя вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 05 квітня 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач ухиляється від покладеного обовязку утримувати свою дітей. Наскільки їй відомо, то відповідач нікому аліменти не платить, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, у шлюбі після розлучення не перебував, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. В судове засідання 26 грудня 2017 року о 17.30 год. позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначає, що вона підтримує позов та просить суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 26 грудня 2017 року о 17.30 год. не зявився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення та просить суд розглядати справу за його відсутності. У відповідності до ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 липня 2007 року. Від спільного життя з відповідачем у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Даний факт стверджується копіями свідоцтв про народження серія 1-СГ № 119357 від 09.10.2007 року та серії 1-СГ №224017 від 18.11.2009 року (а.с. 2,3). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.4). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти на утримання дітей, а тому з нього слід стягувати ці кошти в примусовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст.ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved