Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з [PERSON], зареєстрований 14.02.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, про що складено актовий запис за № 93, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2006 року народження, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що з 14.02.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у період якого у подружжя народилися сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя у сторін не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі більше шести місяців не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та їх сина. Крім того, зазначила про те, що з часу окремого проживання, відповідач не надає стабільної матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомлений судом про день та час судового засідання по справі. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 14 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, про що складено відповідний актовий запис № 93, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14.02.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 07.10.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 20.01.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між подружжям та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). У судовому засіданні встановлено, що більше шести місяців сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і їх сина, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання синів [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2006 року народження, суд зазначає наступне. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з моменту окремого проживання батьків, малолітній [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2006 року народження, проживають з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітніх [PERSON], 2003 року народження т [PERSON], 2006 року народження, відповідачем [PERSON] надано суду не було. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших малолітніх та/або неповнолітніх дітей, а також інших непрацездатних осіб, аліменти з відповідача на утримання інших осіб не стягуються. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що батько [PERSON] є працездатним, перестав надавати допомогу на утримання малолітніх дитей, інших малолітніх осіб та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, суд надходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх [PERSON], 2003 року народження та [PERSON], 2006 року народження, оскільки зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved