Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 42, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Вокзальна, буд. 8, укладений 19.05.2016 р. між [PERSON] та [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за № 991. В обґрунтування позову зазначила, що за вищевказаною адресою вона разом зі своєю сімєю - батьками та братом, мешкає з вересня 1993р. та є власниками вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н, від 30.09.1993р., виданого Дніпропетровським відділенням Придніпровської залізниці згідно з розпорядженням №381 від 27 вересня 1993р. При зверненні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресним запитом, позивачу стало відомо, що квартира вже не належить її родині у звязку з тим, що 19.05.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] були вчинені неправомірні дії щодо відчуження нерухомого майна був зареєстрований фіктивний договір купівлі-продажу квартири, за номером 991. Підставою для внесення запису про договір купівлі-продажу квартири було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29663797 від 19.05.2016р. (номер запису про право власності: 14570268). Згідно цієї реєстрації власником квартири є [PERSON]. Крім того, позивачу стало відомо, що продавцем за даним правочином був [PERSON], який набув право власності на квартиру позивача на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 19.05.2016 р. Також вона зазначила, що 13 грудня 2016 року вищезазначене заочне рішення суду було скасоване, а розгляд справи призначено у загальному порядку, про що було постановлено ухвалу . Отже, на даний час підстава визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] рішення суду скасоване, а отже укладений надалі правочин договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], через місяць після набрання законної сили скасованого рішення суду, є фіктивним правочином у звязку з чим, [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В судовому засідання представник позивача просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, місце судового засідання були належним чином повідомлені, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідачів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Треті особи до суду не з'явились, про час, дату та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н, від 30.09.1993р., виданого Дніпропетровським відділенням Придніпровської залізниці згідно з розпорядженням №381 від 27 вересня 1993р.було зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 13). Встановлено, що [PERSON] були укладені договори про постачання комунальних послуг, а також, що станом на день звернення з позовом ним продовжуються сплачуватися рахунки за комунальні послуги, що свідчить про постійне користування наданими послугами з обслуговування жилого приміщення, що також підтверджується платіжними дорученнями за комунальні послуги (а.с. 11-12). Встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири №42, яка знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Вокзальна, буд. 8 та визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Як вбачається з інформаційної довідки №58478704 від 29.04.2016 року з державного реєстру речових прав на нерухому майно та реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі заочного рішення суду у справі №202/1914/16-ц. Досліджуючи копію договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] за грошову суму у розмірі 50\~890 грн. (а.с. 36, 37). Як вбачається з інформаційної довідки №73200610 від 17.11.2016 року з державного реєстру речових прав на нерухому майно та реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири №991 від 19.05.2016 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року було задоволено заяву [PERSON] та скасовано заочне рішення по цивільній справі №202/1914/16-ц (а.с. 15) Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позовну заяву заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності було залишено без розгляду (а.с. 23) З витягу з кримінального провадження № 42016040000001043 вбачається, що за заявою позивача до прокуратури Дніпропетровської області було відкрито кримінальне провадження № 42016040000001043 від 29.11.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 375 КК України. З витягу з кримінального провадження № 12016040670003799 вбачається, що за заявою позивача до Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 12016040670003799 від 05.02.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. З пояснень представника позивача та з матеріалів справи, вбачається, що позивач та її сімя продовжують користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS]. За приписами ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Статтею 43 Основного закону України\~та\~статтею 321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами ч.ч.1-2\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS], що належала сімї [PERSON], незаконним шляхом була перереєстрована на підставі заочного рішення суду, що вже скасоване та продана новому власнику за правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, то суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, повинен бути визнаний недійсним для повернення законних прав дійсним власникам майна та набуття прав щодо його розпорядження. За правилами\~ст. 88 ЦПК України\~стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1942 грн.

Outcome: approved