Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, що укладений між сторонами 06 вересня 2010 року, у звязку з чим у відповідача станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 21823.57 грн., яку позивач просив стягнути із відповідача, а також 1218 грн. судового збору. У дане судове засідання представник позивача не з'явився, однак у клопотанні, доданому до позовної заяви, просив позов задовольнити і розглядати справу без участі представника Банку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. У запереченні від 20 січня 2016 року відповідач просить у позові відмовити, оскільки відсутні докази встановлення йому кредитного ліміту, а строк дії картки закінчився у вересні 2012 року. Крім того, відповідач стверджує, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував та з ними не був ознайомлений. 08 лютого 2016 року відповідачем подано додаткові заперечення, у яких він стверджує, що кредитною карткою він користувався до лютого 2013 року, після чого 27 лютого 2013 року між ним та банком було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, умови якої виконані ним у повному обсязі згідно доданих до заперечення квитанцій. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2010 року між ПАТ КБ Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році (а.с. 5-6). Зі змісту заяви (а. с. 5) слідує, що [PERSON] виразив свою згоду про те, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг, та він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Тому не прийняті до уваги суду заперечення відповідача про те, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував та з ними не був ознайомлений. Так само не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що відсутні докази встановлення йому кредитного ліміту. Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Разом з тим, при знятті грошових коштів з карткового рахунку операція відбувається за ініціативою клієнта банку - держателя платіжної картки. Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. У п. 18.1 ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. За змістом п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт (відповідач) надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, а також встановлення кредитного ліміту на суму 5000 грн. та того, що відповідач користувався вказаними коштами, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідну виписку по рахунку (а.с. 62-67) за кредитною карткою, що була видана відповідачу саме на підставі кредитного договору від 06 вересня 2010 року, що стверджується довідкою банку (а. с. 128). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідач [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість, що згідно розрахунку позивача становить 21823.57 грн., в т.ч.: 4905.08 грн. - тіло кредиту, 13242.44 грн. - проценти за користування кредитом, 2160.64 грн. комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1015.41 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідача з посиланням на виконання умов кредитного договору шляхом укладення з банком 27 лютого 2013 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, та її погашення згідно квитанцій (а. с. 70-71), не прийняті судом до уваги, оскільки зі змісту вказаної Генеральної угоди слідує, що вона укладена для виконання боржником обовязків по кредитному договору №SAMDN50OTC001393555 від 10 жовтня 2008 року, тоді як предметом позову є заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2010 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 21323.57 грн. (4905.08 грн. - тіло кредиту + 13242.44 грн. - проценти за користування кредитом + 2160.64 грн. комісія + 1015.41 грн. - штраф (процентна складова), оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов'язань, а саме - в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів у визначений договором строк. Вимога позивача про стягнення передбаченої кредитним договором неустойки у виді фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не ґрунтується на вимогах закону, оскільки така умова договору не відповідає визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, яка носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено і відступлення від таких положень закону відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України не допускається. Тому у позові на суму 500 грн. штрафу (фіксована частина) слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача 1218 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: partial