Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Тростянецької РДА Вінницької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] ; встановити порядок виконання рішення суду, яке після набрання ним законної сили є підставою для зняття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності на вищевказаний будинок був іпотечний договір від 19.10.2012, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. На момент укладення даного договору у вказаному будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. З 09.09.2016 у вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачі зареєстровані у будинку позивача, чим створюють незручності у розпорядженні майном та створюють додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, що призводить до обставин, які зумовлюють завдання позивачу додаткових витрат. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, не є власниками (співвласниками) будинку. Позивачу невідома фактична адреса місця проживання відповідачки та її дітей. Жодних договорів про користування вищевказаним будинком, чинних на даний час, сторони не укладали. В зв`язку з чим просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратилиправо на користування житловим будинком [ADDRESS] . Також просив стягнути понесені ним судові витрати. Ухвалою від 11.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду суддею Дудіковим А.В., відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 15.01.2020 від представника відповідача адвоката Слободяник І.А. надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що заперечує проти позовних вимог [PERSON] повністю, вважають позов необґрунтованим, безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки житловий будинок, який був предметом договору іпотеки, придбано позивачем не за рахунок отриманого кредиту, вісутні підстави для виселення наймачів із цього житлового приміщення, що є предметом іпотеки, без надання їм іншого постійного жилого приміщення. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 цивільну справу передано на розгляд судді Мудрак А.М. Ухвалою судді від 30 липня 2020 року прийнято цивільну справу та призначено до розгляду по суті. 07 липня 2021 року ухвалою суду замінено третю особу Службу у справах дітей Тростянецької РДА Вінницької області шляхом залучення до справи Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, причина неявки суду невідома, клопотань про відкладення не надходило. Представник Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради в судове засідання не з`явились, 03.08.2021 подали на адресу суду заяву, в якій просили слухати справу без їх представника. Вважають, що в зв`язку з добровільним зняттям з реєстрації відповідачів, що підтверджується відповідними доказами відсутній предмет спору та в позові слід відмовити. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за №2268;ВТА534357-534360, виданого 19.10.2012 [PERSON] являється власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Станом на 26.11.2012 в даному будинку ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою №425 від 26.11.2012 (а.с.6). Відповідно до довідки №385 від 15.07.2019 виданої виконкомом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , 02 червня 2021 року добровільно знялись з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 02.08.2021 №116 (а.с.205). Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Наслідком втрати права на користування житловим приміщенням, що належить позивачу є той факт, що відповідачі в добровільному порядку знялись з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, оскільки суд розглядає цивільні спори виключно в межах заявленого предмета та підстав позову, які визначаються самим позивачем, той факт, що на час розгляду справи відсутній предмет спору, з яким позивач звернувся до суду, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Outcome: dismissed