Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту проживання та визнання права на приватизацію державного житлового фонду. В обґрунтування позову зазначивши, що перебуваючи у трудових відносинах з Дніпровським заводобудівельним комбінатом, позивачу було надано кімнату [ADDRESS] . Після проведення інвентаризації номер квартири було змінено на 96. У зазначеній квартирі зареєстрований та проживає тільки [PERSON] У 2018 році позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з метою приватизації житла, утім, [PERSON] було відмовлено, оскільки ним не було надано довідку про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] за період з 1991 року по червень 1993 року та з травня 1994 року по січень1995 року, у зв`язку з тим, що за вищезазначеною адресою картотека з питань реєстрації осіб не передана, а тому надати позивачу запитувану інформацію не вбачається за можливе. На підставі чого, Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради рекомендовано [PERSON] звернутися до суду та встановити факт проживання останнього за вказаною адресою. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд встановити факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] (наразі м [ADDRESS] ) за період часу з 1991 року по червень 1993 року включно та з травня 1994 року по січень 1995 року та визнати за [PERSON] право на приватизацію кімнати [ADDRESS] [ADDRESS] (а.с.2-6, 54-58). Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.32). Ухвалою суду від 04 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.61). 21 квітня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Дніпровським заводобудівельним комбінатом, на підставі чого йому було надано кімнату [ADDRESS] , що підтверджується ордером №54 виданого 18.07.2002 на підставі сумісного рішення правління профспілкового комітету ОАО ДНЗС протокол №52 від 27.06.2002 (а.с.8). Відповідно до інвентарної справи №47484 від 17.11.2011 КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради, після проведення інвентаризації номер вищезазначеної квартири було змінено на 96 (а.с.9). Згідно довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №3366 від 12.03.2019, будівля гуртожитку по [ADDRESS] , в яку входить житлове приміщення 96 (раніше 95), зареєстровано за Територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.2012, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 №1186, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №35843518 (а.с.10). В 2018 році [PERSON] звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про здійснення приватизації житлового приміщення [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] [ADDRESS] , за результатами розгляду якої відповідачу необхідно було надати довідки з усіх попередніх місць реєстрації та проживання в період з 1991 року по час звернення до суду. Як вбачається з відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб № 10/5-981 від 23.05.2018 картотека з питань реєстрації осіб за адресою: [ADDRESS] ) в розпорядження Департаменту станом на 22.05.2018 не передана (а.с.18). Судом встановлено, що в період з 12.01.1995 по 22.06.2004 позивач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №16064 від 25.09.2019 (а.с.17). Згідно довідки Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №82» Дніпропетровської міської ради №138 від 19.12.2018 [PERSON] навчався в середній школі №82 м.Дніпропетровська з 1987 року по 1990 рік, що підтверджується алфавітною книгою запису учнів за 1989-2002 роки (а.с.24-26, 27). Згідно довідки Вищого професійного училища №17 від 18.12.2018 №114 [PERSON] навчався в ВПУ №17 м. Дніпропетровська за професією «Електрогазозварник» в період з 01.09.1990 по 28.06.1993 (а.с.14). Крім того, факт проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що в жовтні 1988 року вона разом з чоловіком та двома дітьми переїхала за адресою: [ADDRESS] , і станом на цей час [PERSON] вже проживав за адресою: [ADDRESS] з батьками. Також зазначила, що з цієї адреси позивач пішов служити до армії, а після армії повернувся на своє постійне, на той час, місце проживання по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду повідомив, що є вітчимом позивача і саме йому було надано кімнату у гуртожитку по [ADDRESS] , в яку вселився він, його дружина та позивач, який на той час був неповнолітнім. Зазначає, що після проходження строкової служби [PERSON] повернувся за своїм місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, коли позивач почав працювати на Дніпровському заводобудівельному комбінаті, йому надали кімнату у гуртожитку по [ADDRESS] , оскільки на той час позивач не мав місця проживання. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). На підставі викладеного, судом встановлено факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] наразі м [ADDRESS] ) за період часу з 1991 року по червень 1993 року включно та з травня 1994 року по січень 1995 року. Питання щодо приватизації державного житлового фонду урегульовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396. Так, згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно п. 14 Положення громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Таким чином, умовами набуття права на приватизацію є наявність таких ознак: фактичне проживання у гуртожитку протягом не менше як п`яти років та правомірність такого проживання. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ), з 05 липня 2004 року, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради від 22.08.2019 (а.с.11). Також встановлено, що на позивача, як балансоутримувача Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, відкрито особовий рахунок. Крім того,\~судом встановлено,\~що [PERSON] \~у період часу з 1991 року по червень 1993 року включно та з травня 1994 року по січень 1995 року проживав за адресою [ADDRESS] (наразі м. [ADDRESS] ). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про набуття позивачем права на приватизацію кімнати [ADDRESS] [NUMBER] (раніше [ADDRESS] [ADDRESS] , а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вимоги щодо розподілу судових витрати не заявлено, суд вважає віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved