Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітню доньку [PERSON] , [INFO], яка продовжує навчання, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають доньку - [PERSON] , [INFO], яка є студенткою 5-го курсу навчально - наукового технічного університету економіки і менеджменту Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка, в зв`язку з чим, просила стягнути аліменти у розмірі ј частини усіх видів його заробітку до досягнення нею 23- х років або до припинення нею навчання. Позивачка [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає заявленому обсязі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. З 1987 року по 2013 рік сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою 5-го курсу, навчально - наукового технічного університету економіки і менеджменту Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка ( а.с.7). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, аліменти підлягають стягненню з [PERSON] на період навчання доньку - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved