Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У грудні 2012 року [PERSON] звернувся до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до державного виконавця відділу ДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Плохій Ю.С. та, уточнивши позовні вимоги, до [PERSON] з вимогою зняття арешту на все майно позивача та заборону його відчуження, накладені постановою державного виконавця ВДВС П'ятихатського РУЮ Дніпропетровської області Плохій Ю.С. від 08.09.2011 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.06.2010 року з позивача стягуються аліменти на утримання його дитини - [PERSON] на користь матері дитини - відповідача [PERSON] у розмірі ?? частки заробітку позивача, про що видано виконавчий лист №2-219/10. При відкритті виконавчого провадження за заявою [PERSON] 08.09.2011 року державним виконавцем Плохій Ю.С. накладено арешт на все майно позивача та заборонено здійснювати відчуження будь-кого майна. Оскільки [PERSON] згідно розрахунку державного виконавця сплатив всю заборгованість за аліментами згідно вищевказаного виконавчого листа та навіть здійснив переплату на суму 138,71 грн., позивач вважає подальше накладення арешту безпідставним, у зв'язку з чим просить суд зняти арешт на все належне йому майно та заборону його відчуження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Державний виконавець відділу ДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Плохій Ю.С. позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що арешт на майно позивача накладено правомірно у відповідності з вимогами законодавства, в т.ч. нормами ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши, що станом на 01.04.2014 року позивач має заборгованість по аліментам за вищевказаним виконавчим листом від 01.07.2010 року №2-219/10 у розмірі 3 144,39 грн. Оскільки [PERSON] . з часу відкриття виконавчого провадження неналежним чином добровільно виконує зобов'язання із сплати аліментів, не має постійного місця роботи, арешт майна є єдиним дієвим засобом забезпечення виконання [PERSON] судового рішення по сплаті аліментів, за яким наразі існує заборгованість позивача.. Відповідач [PERSON] заперечила проти заявленого позову, просила у його задоволенні відмовити, пояснивши, що фактично позивач сплачував за раднішими судовими рішеннями аліменти на дітей сторін з 2005 року, оплату здійснював з порушеннями несвоєчасно та не в повному обсязі. Крім того, дитину позивача та відповідача-2 - [PERSON] відповідач утримує лише за власні кошти, дитина постійно проживає з нею та є тяжко хворою, через що навчається вдома (школу не відвідує), мусить проходити двічі на рік постійне лікування, що потребує значних матеріальних витрат, проте відповідач-2 отримує мінімальну заробітну плату, позивач окрім зобов'язання з сплати аліментів за вищевказаним листом матеріально хвору дитину не підтримує, постійно порушує порядок оплати аліментів, не працює і окрім можливої реалізації арештованого майна відсутні інші можливості щодо забезпечення виконання судового рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судм встановлено наступне. Згідно рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.06.2010 року, яке набрало законної сили 29.06.2010 року, з позивача стягнуто аліменти в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно на користь сина - [PERSON], [INFO], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення ним повноліття в особі його матері [PERSON], починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Постановою державного виконавця відділу ДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Плохій Ю.С. від 08.09.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-219/10, виданого 01.07.2010 року П'ятихатським районним судом Дніпропетровської області за вищевказаним судовим рішенням від 15.06.2010 року, накладено арешт на все майно позивача та заборонено здійснювати відчуження в межах заборгованості по аліментах за вказаним виконавчим листом, зазначена постанова від 08.09.2011 року не оскаржена та набрала законної сили. З розрахунку заборгованості по аліментам від 26.11.2013 року, здійсненого державним виконавцем відділу ДВС П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області Плохій Ю.С. за вищевказаним виконавчим листом від 01.07.2010 року, заборгованість позивача станом на 01.11.2013 року (тобто ще до подання позову до суду) відсутня, сплачено більше на 138,71 грн., проте згідно до розрахунку, здійсненого під час розгляду справи (станом на 01.04.2014 року) позивач має заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим листом від 01.07.2010 року у розмірі 3 144,39 грн., яку наразі не погасив, що визнано позивачем. Згідно вищевказаних розрахунків, оскільки відомостей про місце роботи позивача не надавалися, боржник не працював на час виникнення заборгованості та на час здійснення розрахунків, заборгованість по аліментам розрахована із розміру середньої заробітної плати в П'ятихатському районі Дніпропетровської області. В судовому розгляді позивач визнав факт того, що офіційно не працював і не працює, не має стабільного доходу, що не оспорюється відповідачами, проти розміру заборгованості, що виникла за останнім розрахунком державного виконавця від 01.04.2014 року, та факту її непогашеня не заперечував, іншого до суду не надано. Відповідно до епікризу із історії хвороби №8457/2013, виданого академіком АН ВО, д.м.н., лікарем Рахмановим В.М., по направленню на стаціонарне лікування дитини позивача - [PERSON], [INFO], до 42 відділення КЗ ДКПБ ДОР з 05.09.2013 року, виписного епікризу неврологічного центру КЗ «Дніпропетровська дитяча міська клінічна лікарня №5 «ДОР» №1615 від 29.05.2013 року, висновку консультанта КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 03.07.2013 року зазначена дитина, на користь якої здійснюється стягнення аліментів, хворіє диссоціатівно-конверсійним розладом, F.44.82, має хронічні моторні тики (вокалізми), енурез, енкопрез неорганічної природи, з квітня 2012 року припинив відвідування загальної школи через сильний прояв вокалізмів та тиків (кивання головою), потребує постійного нагляду у невропатолога, повторного лікування через строки 3-6 місяців. Крім того, відповідачем [PERSON] надано до суду квитанції за 2013 рік на придбання ліків для лікування сина [PERSON] Факти проживання [PERSON] з матір'ю - відповідачем [PERSON], знаходження дитини на утриманні матері, хвороби даної дитини та необхідність додаткових витрат на її лікування визнані особами, які участь у справі, та не оспорюються. Позивачем визнано в судовому засіданні факт того, що він раніше знав про хворобу свої дитини [PERSON] та необхідність додаткових витрат на лікування, проте будь-якої матеріальної допомоги, окрім сплати аліментів за вищевказаним виконавчим листом від 01.07.2010 року, не надав та не надає. Положення ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. Вичерпний перелік підстав зняття накладеного державним виконавцем арешту передбачено в ч.ч.1-4 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно ч.5 даної статті у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з наведеного суд вважає, що належних підстав для звільнення майна з-під арешту позивачем не наведено, оскільки на момент судового розгляду справи [PERSON] має заборгованість за аліментами у розмірі 3 144,39 грн., протягом тривалого часу не працює і не перебуває на обліку в центрі зайнятості, іншого до суду не надано, дитина, на користь якої стягуються аліменти є тяжко хворою та потребує додаткових витрат на лікування, проте в інший спосіб ніж накладення арешту провести стягнення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом не вбачається можливим, суд не вбачає належних підстав для звільнення майна позивача з-під арешту та вважає позовні вимоги неогрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні за згодою всіх осіб, які беруть участь у справі згідно ч.1 ст.218 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення. На підставі ст.ст.19,60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed