Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

У вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 112500,00 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 15 лютого 2019 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким останній отримав грошові кошти в сумі 125000,00 грн. Станом на теперішній час відповідач позичені кошти не повернув, всі спроби позивача вирішити питання щодо повернення позичених коштів у досудовому порядку не дали позитивного результату. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, до суду не подавав. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з оригіналу розписки, наданого позивачем, відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 125000 грн., які зобов`язався повернути протягом 10 місяців 2019 року, починаючи з лютого 2019 року і закінчуючи листопадом 2019 року. Кошти повинні були повертатися частинами до 15 числа кожного місяця, відповідно до графіка повернення коштів. Як вбачається з графіку повернення коштів, відповідач повернув позивачу позичені грошові кошти в сумі 12500 грн в лютому 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідач склав розписку про отримання грошових коштів в сумі 125000 грн, а отже форма договору позики не порушена. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Доказів повернення позики відповідачем суду не надано. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 15 лютого 2019 року в розмірі 112500,00 грн. У відповідності до ч.ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved