Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У грудні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка була уточнена 22 грудня 2017 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський комбайновий завод», Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа - Дніпропетровський навчально-виробничий центр з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку про визнання права власності, в якій позивач просив: встановити факт проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS], з 09 червня 1981 року по теперішній час для [PERSON] та [PERSON] та з 23 жовтня 1997 року по теперішній час для [PERSON]; внести зміни Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради до даних щодо реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом заміни адреси з [ADDRESS], на [ADDRESS]; визнати за [PERSON] Григорівною, [PERSON] та [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON], її донька - [PERSON] та її онук - [PERSON] проживають в квартирі за № 6 в буд. 10-А по вул. Гомельська в м. Дніпропетровську. Відповідно до довідок Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року позивачі зареєстровані за адресою: [INFO], б. 10А, кв. 6, позивач [PERSON] з 09.06.1981 року, а позивачі [PERSON] та [PERSON] з 24.03.1998 року. Фактично позивачі [PERSON] та [PERSON] мешкають у вказаному будинку з 09.06.1981 року, а позивач [PERSON] з 23.10.1997 року. Пунктом 8 заключних та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Зазначили, що у позивачів у звязку з безперервним володінням нерухомим майном за адресою: [ADDRESS], протягом 10 років виникло право власності на нього з 01.01.2011 року. Відповідно до додатку до листа ФДМУ № 10 від 10.12.1998 року існує перелік нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу Колективного виробничого підприємства «Дніпропетровський комбайновий завод». Вказаний перелік складено згідно з договором купівлі від 10.09.1993 року зареєстрованого Державним нотаріусом пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10.09.1993 року № 2- 6762. Відповідно до вказаного переліку, у листі № 8 пунктом 10 визначено Гуртожиток № 1 1-поверховий, який знаходиться за адресою: пров. Альпійський, 5А, інв. № 10181. Позивачами по справі до КВП «ДКЗ» постійно сплачуються комунальні послуги за користування займаним ними нерухомим майном за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гомельська, б. 10А, кв. 6. Відповідно до технічного паспорту\~КП «Дніпропетровське\~бюро технічної\~інвентаризації» станом\~на 22.07.2004\~року вказане\~нерухоме майно\~у вигляді\~гуртожитку №\~1\~перебуває на\~перехресті пров.\~Альпійського та\~вул.\~Гомельська,\~відповідно до\~чого до\~2005\~року позивачі\~сплачували комунальні\~послуги за\~адресою проживання\~-\~пров.\~Альпійський,\~б.\~5,\~кв.\~14,\~а потім\~за адресою\~їхньої прописки\~-\~ [ADDRESS].\~Позивачі відповідно\~до плану\~цокольного поверху\~літ.\~А-5\~та журналу\~підрахунку площі\~житлового будинку\~з нежитловими\~(вбудованими)\~приміщеннями по\~вул.\~Альпійській,\~5А\~літ.\~А-5\~займають приміщення\~гуртожитку,\~яке складається\~з цокольного\~приміщення 14\~загальною площею\~-\~103,5\~м.кв.,\~житловою площею - 45,0 м.кв., яке складається з: 1 - тамбур площею - 1.6 м.кв., 2 - коридор площею - 5,8 м.кв., 3 - коридор площею - 7,3 м.кв., 4 - кладова площею - 4,5 м.кв., 5 - санвузол площею - 3,8 м.кв., 6 кухня площею - 15,6 м.кв., 7 - коридор площею -12,7 м.кв., 8 - житлова площею - 10,2 м.кв., 9 коридор площею 3,7 кв.м., 10 - кладова площею - 3,5 м.кв., 11 - житлова площею - 17,9 м.кв., 12 житлова площею 16,9 кв.м. Для приведення у відповідний стан адреси прописки позивачем [PERSON] неодноразово направлялися листи до ПТУ № 11 (на теперішній час Дніпропетровський навчальне - виробничий центр з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку) та до виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради. Однак, адреса прописки позивачів не підтверджується ніякими документами, на підставі яких їх було прописано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 07.10.2009 року за № 14/3052 станом на 07.10.2009 року право власності за позивачами не зареєстровано. Відповідь Головного архітектурно-планувального управління від 05.10.2015 року № 10/22-946 чітко вказує на те, що адреса - вул. Гомельська, буд. 10А, офіційно жодному об'єкту нерухомості на території міста Дніпропетровська не надавалася. При цьому, посилались також на статті 15, 16, 328 ЦК України. У звязку з викладеним позивачі звернулись до суду з даним позовом та просили його задовольнити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року провадження було відкрито в частині позовних вимог про встановлення факту проживання за зазначеною адресою та визнання права власності за набувальною давністю. В частині вимог, предявлених до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у відкритті провадження відмовлено (а.с. 69-70). Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року було замінено первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський комбайновий завод» на належних відповідачів - [PERSON] міську раду та Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради (а.с. 112). 18 квітня 2018 року представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] надала на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому зазначено, що [PERSON] міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову з огляду на наступне. Житловий будинок літ А-5 за адресою: пров. Альпійська, 5-А, приміщення №ІV-1 ІV-6 VI-1 VІ-13 у цокольному поверсі; №1а-1-1а-4-2а-1-2а-8 на першому поверсі; №4-1-4-27 на другому поверсі; №6-1-6-31 на третьому поверсі; №8-1- 8-27 на четвертому поверсі; № 10-1-10-23 на пятому поверсі, загальною площею 2 501,5 кв.м. на праві комунальної власності належить Територіальний громаді міста Дніпро в особі [PERSON] міської ради згідно з рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 673 від 27.06.2012 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по вул. Котляревського, 5 та частини гуртожитку по пров. Альпійський, 5А». Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1130 від 10.10.2012 «Про внесення змін до рішення міської ради № 673 від 27.06.2012 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по вул. Котляревського, 5 та частини гуртожитку по пров. Альпійській, 5А» внесені зміни щодо загальної площі, а саме замість «загальною площею 2 501,5 кв. м.» вважати «загальною площею 5 479,0 кв. м., у тому числі, площа вбудованої котельні - 84,1 кв. м.». Таким чином, житловий будинок за адресою: пров. Альпійський, 5А, перебуває у комунальній власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю має бути володілець чужого майна. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка знає, хто є власником. Таким чином, інститут набувальної давності базується на сукупності ряду юридичних фактів, а саме тривалому, добросовісному, відкритому та безперервному володінні особою майном як своїм власним. При цьому, умовою для набуття права власності на майно за набувальною давністю є володіння чужим майном, тобто особа не повинна знати, хто власник майна, але вона добросовісно ним володіє. В даному випадку позивач обізнаний про обмежений характер свого права володіння та користуванні квартирою, оскільки відсутні правові підстави для користування (відсутній ордер та рішення) та відомий власник майна, а тому підстави застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутні. У своїй позовній заяві позивач не обґрунтовує зазначені вище вимоги. Позивачами не надано доказів, що вул. Гомельська у минулому мала назву пров. Альпійський. Не доведеним є те, що квартири мають різний номер, а саме позивачі проживають у квартирі №6, тоді як просять визнати факт проживання у квартирі № 14. Позивачі зареєстровані за адресою: [INFO]., що не підтверджує давність володіння квартирою № 14 по пров. Альпійському. Позивачі у позовній заяві посилаються на те, що сімя вселилась у спірну квартиру на підставі рішення профкому від травня 1980 року. Проте, згідно з інформацією Дніпропетровського навчально-виробничого центру з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівельної галузі та звязку, підтверджуючі документи відсутні, що не може вважатись належним доказом вселення до спірної квартири. Набути право власності на комунальне майно можна виключно шляхом приватизації. На підставі викладеного вважає, що в даних обставинах виключена можливість застосувати норми ст. 344 ЦК України та відсутні підстави для задоволення позову, у звязку з чим відповідач у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. 04\~травня 2018\~року представником\~позивачів \~[PERSON]\~було надано\~пояснення на\~відзив відповідача\~[PERSON] міської\~ради,\~в якому\~зазначено,\~що відзив\~відповідача є\~некоректним та\~таким,\~що не\~відповідає дійсності.\~Враховуючи положення\~статей 335,\~344\~Цивільного кодексу\~України,\~право власності\~за набувальною\~давністю може\~бути набуто\~на майно,\~яке належить\~на праві\~власності іншій\~особі (а\~не особі,\~яка заявляє\~про давність\~володіння),\~а також\~на безхазяйну\~річ.\~Отже,\~встановлення власника\~майна або\~безхазяйності речі\~є однією\~з обставин,\~що має\~юридичне значення,\~і підлягає\~доведенню під\~час ухвалення\~рішення суду.\~Наголошує,\~що позивачі\~мають цілком\~обґрунтоване право\~на звернення\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~оскільки,\~по-перше володіння спірним майном є добросовісним (житлове приміщення було надано [PERSON] на безоплатній основі як працівнику ПТУ-11 згідно рішення профкому від травня 1980 року), по-друге володіння спірним нерухомим майном є відкритим (з моменту заселення позивачі розпочали відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись таким майном), по-третє володіння спірним майном є безперервним. Отже, позивачами по справі додержано всіх вимог, передбачених статтею 344 ЦК України, для визначення права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. За весь цей час претензій щодо прав позивачів на вищенаведене нерухоме майно з моменту заселення та по цей день до позивачів ніхто не предявляв, тобто їх володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним. Вважає, що посилання відповідача на те, що спірна квартира не може бути визнана обєктом права власності позивачів за набувальною давністю, оскільки не є приватизованою також є хибними. Відповідачем не доведено, що саме приміщення 14 на цокольному поверсі, що займають на законних підставах позивачі, належить Територіальній громаді міста Дніпро, оскільки даного приміщення\~в переліку\~прийнятих у\~комунальну власність\~не значиться.\~У звязку\~з викладеним,\~просив позовні\~вимоги позивачів\~задовольнити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року як правонаступника позивача [PERSON] до участі у справі було залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснила суду, що у спірній квартирі вона проживає з 1980 року, де разом з родиною займають три кімнати, загальною площею 103 кв.м. У вказаній квартирі вона проживала з батьками. Її батьки працювали в училищі № 11, яке на теперішній час має назву - Дніпропетровський навчально-виробничий центр з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку. Всі мешканці будинку, в якому вони проживають зареєстровані за адресою: [INFO], а вона та інші позивачі, як мешканці цокольного поверху, зареєстровані за адресою: [INFO]. Позивачі звертались до училища з метою надання документів, які б підтверджували вселення позивачів до спірної квартири, однак їм було надано відповідь про те, що відповідні документи не збереглись. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях на відзив відповідача. Додатково пояснив суду, що цокольний поверх спірної будівлі належав ПТУ, в якому працювала позивач [PERSON] На цокольному поверсі вказаної будівлі [PERSON] було надано приміщення для проживання. Власником ПТУ був комбайновий завод, який надавав робітникам цього підприємства житло. Згодом гуртожиток передали Комунальному підприємству «Жилсервіс-5». Згідно відмітки про місце реєстрації позивачів, адресою зазначено вул. Гомельську у м. Дніпрі, однак фактично місцем їх проживання є пров. Альпійський у м. Дніпрі. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також повідомила, що спірний будинок належить Територіальній громаді міста, він був переданий у 2013 році з балансу Комбайнового заводу у комунальну власність та є гуртожитком. Вважає, що посилання позивачів як на підставу позову на ст. 345 ЦК України є неналежним способом захисту. Представник відповідача - Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Дніпропетровський навчально-виробничий центр з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні 06 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона давно знайома з позивачем [PERSON]. З 1980 року вона дружила з її матірю [PERSON], їх діти спілкуються. Часто вона була вдома у позивачів. У квартирі, в якій на теперішній час проживають позивачі, вони проживали постійно з 1980 року, адреса вул. Гомельська, 10-А у м. Дніпрі. Будівлі розташовані так, що з однієї сторони знаходиться гуртожиток, а з іншої училище. Їй відомо, що вказану квартиру їм надало ПТУ № 11 третя особа по справі. У цьому училищі вона пропрацювала 15 років. [PERSON] пропрацювала у цьому училищі багато років. З адресою там завжди були суперечності. У училища (третьої особи по справі) адреса вул. Альпійська у м. Дніпрі. Допитана в судовому засіданні 06 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] вони проживали поряд. З 1974 року вона працювала в училищі (третя особа по справі). Приблизно у період 1978-1979 у вказане училище влаштувалась працювати [PERSON]. У 1980 року [PERSON] разом з родиною вселилась до гуртожитку по вул. Гомельській, 10-А, де остання проживала до смерті, а її родина проживає по теперішній час. Вона також почала проживати у даному гуртожитку з 1981 року, однак у 1988 року вона переїхала та почала проживати за іншою адресою, продовжуючи, при цьому, працювати у вказаному училищі. Коли вона проживала у тому гуртожитку, то там завжди була адреса вул. Гомельська, 10-А. Допитаний в судовому засіданні 06 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його донькою. Після розлучення з [PERSON] вони проживають окремо. Адресу проживання позивачів він дізнався ще у 1980 році, з цього часу вони проживали у гуртожитку, а він приходив у гості до позивачів. Будинок, в якому проживають позивачі, має дві адреси: вул. Гомельська та пров. Альпійський. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час працювала у Професійно-технічному училищі № 11, яке в подальшому було перейменовано Дніпропетровський навчально-виробничий центр з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку. Як працівнику Професійно-технічного училища позивачу [PERSON], [INFO], було виділено у користування житлове приміщення у гуртожитку, в яке позивач вселилась у 1980 році. З 09 червня 1981 року позивач [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 05 жовтня 2015 року № 027033 (а.с. 44), що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України на імя [PERSON] серії АК № 575541, виданим 14 жовтня 1999 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 10). Разом з позивачем [PERSON] у вищевказаному житловому приміщенні гуртожитку проживала також позивач [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище «Бурчак», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії VI-АГ № 375768, виданим 01 грудня 1995 року Відділом записів актів цивільного стану Центрального адміністративного округу м. Краснодара, актовий запис № 1314 (а.с. 17)), яка є донькою [PERSON] (дошлюбне прізвище «Бурчак», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 318238, виданим 14 березня 1981 року Красногвардійським відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 180 (а.с. 14)), що підтверджується свідоцтвом про народження серії № І-КИ № 430601, виданим 20 вересня 1972 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис 3523 (а.с. 16). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 05 жовтня 2015 року № 027035, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], з 24 березня 1998 року (а.с. 46). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], підтверджується також відповідною відміткою у її паспорті громадянина України серії АО № 176748, виданому Красногвардійським РВ у м. Дніпропетровськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 03 лютого 2014 року (а.с. 11). Однак, з пояснень позивача [PERSON] та показань допитаних під час розгляду справи свідків вбачається, що позивач [PERSON] проживала за вищевказаною адресою ще до реєстрації, а саме з моменту реєстрації там її матері [PERSON] з 09 червня 1981 року. 23 жовтня 1997 року у позивача [PERSON] народився син позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 461740, виданим 06 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 197 (а.с. 20). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 05 жовтня 2015 року № 027034, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], з 24 березня 1998 року (а.с. 45). Однак, з пояснень позивача [PERSON] та показань допитаних під час розгляду справи свідків вбачається, що позивач [PERSON] проживає за вищевказаною адресою не з моменту реєстрації 4 березня 1998 року, а ще з народження, тобто з 23 жовтня 1997 року. Позивач [PERSON] зверталась до Дніпропетровського навчально-виробничого центру з підготовки та перепідготовки робітників машинобудівної галузі та звязку з заявою про видачу копії рішення профкому від травня 1980 року на вселення її сімї за адресою: [ADDRESS], однак їй було надано відповідь № 7 від 15 січня 2008 року про те, що вказаний документ не зберігся, так як архіву профком не мав, відновити таке рішення не вбачається можливим (а.с. 35). Вищевказана квартира знаходиться у користуванні позивачів, та реєстрація права власності на [ADDRESS], не проводилась, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 1608 від 14 лютого 2008 року (а.с. 36). Отже, судом встановлено, що позивачі значаться зареєстрованими за адресою: [INFO]. Однак, при цьому, з відповіді Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради № 10/22-946 від 05 жовтня 2015 року вбачається, що за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста Дніпропетровська адреса Гомельська, 10-А, офіційно не надавалась жодному обєкту нерухомості на території м. Дніпропетровська (а.с. 42). З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків та пояснень позивача [PERSON] вбачається, що будівля, де знаходиться житлове приміщення, в якому проживають позивачі, розташована на перехресті вул. Гомельської та пров. Альпійського у м. Дніпрі. З наданої позивачами копії технічного паспорту на гуртожиток, в яком вони проживають, виготовленого станом на 22 вересня 2005 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що адресою його розташування значиться: м. Дніпро, пров. Альпійський, 5-А (а.с. 25-26). Згідно довідки № 18, виданої 29 березня 2011 року Житлово-комунальним відділом Колективного (народного) виробничого підприємства «Дніпропетровський комбайновий завод» позивач [PERSON] з 1980 року проживала на цокольному поверсі, орендованому ПТУ-11 корпусі по пров. Альпійському, 5-А, у кімнаті, виділеній їй, як працівнику ПТУ; склад сімї [PERSON] донька, [PERSON] онук (а.с. 40). Відповідно до [PERSON] про проживання від 11 червня 2018 року, складеного сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] разом з матірю [PERSON] та сином [PERSON] з червня 1981 року по теперішній час (по 11 червня 2018 року) фактично проживають в жилому приміщенні (квартирі) № 14, що розташоване на цокольному поверсі в будинку № 5А по пров. Альпійський в м. Дніпрі, загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м. (за пропискою: [ADDRESS]). За весь час претензій щодо займання вказаної житлової площі до [PERSON] чи будь-кого з її родини не предявлялось (а.с. 154). Отже, враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що квартира, в якій зареєстровані та проживають позивачі, має дві адреси, а саме: [ADDRESS], та [ADDRESS], що також підтверджується копіями повідомлень про нарахування за житлово-комунальні послуги (а.с. 32-33), договорами, укладеними між позивачем [PERSON] та КПП «Дніпропетровський комбайновий завод» на постачання житлово-комунальних послуг (а.с. 28-31), де адресою зазначено: [ADDRESS], а також заявою на відкриття особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 150), квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 151-153), де адресою зазначено: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~ Факт проживання позивачів за адресою: [ADDRESS], підтверджується також довідкою № 422 від 11 листопада 2014 року, виданою ЖКО КПП «ДКЗ» (а.с. 41). Таким чином, оскільки судом встановлено, що адреса: Гомельська, 10-А, офіційно не надавалась жодному обєкту нерухомості на території м. Дніпропетровська, а будинок, на цокольному поверсі якого у квартирі № 14 проживають позивачі, має адресу: м. Дніпро, провулок Альпійський, буд. 5-А, суд вважає встановленим той факт, що позивачі фактично проживали та продовжують проживають за адресою: [INFO]. 21 січня 2018 року позивач [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 797007, виданим 22 січня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 152 (а.с. 164). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року як правонаступника позивача [PERSON] до участі у справі було залучено [PERSON]. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачів за адресою: [ADDRESS], є доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у звязку з чим суд вважає за можливе встановити факт проживання: [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 09 червня 1981 року по день смерті 21 січня 2018 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 09 червня 1981 року по теперішній час, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 23 жовтня 1997 року по теперішній час. Щодо позовних вимог про визнання за позивачами права власності на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність. Позовна заява мотивована тим, що позивачі безперервно протягом більше ніж десяти років відкрито володіють і користуються квартирою № 14 в будинку № 5-А по пров. Альпійському у м. Дніпрі, а тому вважають, що наявні законні підстави відповідно до статті 344 ЦК України для визнання їх власниками цього майна за набувальною давністю. У звязку з цим позивачі просили визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 103,5 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., за набувальною давністю. Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно розяснень наданих у п. 9 Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як вже було встановлено під час розгляду вказаної справи житлове приміщення у гуртожитку, в якому на теперішній час проживають позивачі, було надано позивачу [PERSON] та її родині у користування як працівнику професійно-технічного училища. Отже, на протязі тривалого періоду та по теперішній час квартира [ADDRESS] знаходиться у користуванні позивачів. Судом також встановлено та визнавалося сторонами, що гуртожиток літ. А-5 по пров. Альпійському, 5-А у м. Дніпрі, в якому проживають позивачі, належав Колективно-виробничому підприємству «Дніпропетровський комбайновий завод». Слід також враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позивачам було відомо з самого початку проживання, що вони є лише користувачами квартири [ADDRESS] та що у будівлі по пров. Альпійському, 5-А є власник. Тобто позивачам було відомо про відсутність у них підстав для набуття права власності на спірну квартиру, оскільки це житло вони отримали у користування. При цьому, суд звертає увагу, що сам по собі факт користування майном не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю та застосування до виниклих правовідносин положень ст.. 344 ЦК України. Норми статті 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи\~\~у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника, а за наявності договірних правовідносин власник майна виявляє свою волю на передачу такого майна користувачу. Таким чином, щодо добросовісності володіння, наявність якої є обовязковою умовою для набуття права власності за набувальною давністю, суд зазначає, що позивачами по справі зазначена умова не дотримана, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вони знали з самого початку володіння спірним нерухомим майном, що воно їм не належить, були обізнані про відсутність у них підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно та про наявність між ними та власником договірних правовідносин щодо користування таким майном. Крім того, позивачам завжди достовірно було відомо хто є власником спірної приміщення та на чиєму балансі воно перебувало. Таким чином, суд вважає, що позивачі по справі не є добросовісними володільцями. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по вул. Котляревського, 5 та частини гуртожитку по пров. Альпійському, 5А» № 673 від 27 червня 2012 року було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» частину гуртожитку літ. А-5 по пров. Альпійському, 5-А: приміщення № ІV-1 ІV-6 VI-1 VІ-13 у цокольному поверсі; № 1а-1-1а-4-2а-1-2а-8 на першому поверсі; №4-1-4-27 на другому поверсі; № 6-1-6-31 на третьому поверсі; №8-1-8-27 на четвертому поверсі; № 10-1-10-23 на пятому поверсі, загальною площею 2 501,5 кв.м. від Колективно-виробничого підприємства «Дніпропетровський комбайновий завод», за винятком житлових та нежитлових приміщень, що перебувають у власності або на балансі інших власників, згідно з актами прийняття-передачі (а.с.127-128). На підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 27.06.2012 № 673 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку по вул. Котляревського, 5 та частини гуртожитку по пров. Альпійському, 5А»» № 1130 від 10 жовтня 2012 року було внесено зміни до рішення виконкому міської ради від 27.06.2012 року № 673 і у пункті 1 замість «загальною площею 2501,5 кв.м.» вважати «загальною площею 5479,0 кв.м., у тому числі площа вбудованої котельні 84,1 кв.м.» (а.с. 121). 01 липня 2015 року було складено та затверджено [PERSON] приймання-передачі основних засобів, згідно якого КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 10.10.2012 року № 1130 передало гуртожиток по пров. Альпійському, 5-А у м. Дніпропетровську на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» (а.с. 109). Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час будинок № 5-А по пров. Альпійському, 5-А у м. Дніпрі перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно має власника, власник цього майна позивачам відомий, нерухоме майно перебуває у комунальній власності та власник майна заперечує проти визнання права власності на це майно за позивачами. Виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК України, набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. З огляду на наведене суд приходить до переконливого висновку, що підстави для визнання за позивачами права власності за набувальною давністю відсутні, а тому в цій частині позовних вимог позивачам слід відмовити. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON], (яка діє як в своїх особистих інтересах, так і як правонаступник прав та обовязків своєї матері [PERSON]Г.), та [PERSON] підлягають лише частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 344, ЦК України та

Outcome: partial