Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.\~12, ч. 1 та ч. 2 ст.\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, які подані відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даній справі регулюються\~Цивільним кодексом України. Відповідно до\~\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~\~№ 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України \~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4: не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року, 19 грудня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП на накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначеною постановою встановлено, що 19 грудня 2020 року о 07-15 годин в м.Краматорську [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗІЛ «131» ДНЗ 48-71 Т1 в бік аеропорту по вул.Аероклубна, в умовах ожеледиці, за відсутності дорожньої розмітки, не врахував ширину проїзної частини та безпечний боковий інтервал, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Citroen Berlingo, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямі, чим спричини механічні пошкодження транспортних засобів. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п.11.1, 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Донецького апеляційного суду від 04.02.2021 року постанова Краматорського міського суду Донецької області від 15.01.2021 року відносно [PERSON] залишена без змін (а.с.6). Згідно п. 4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивача - Citroen Berlingo, державний номерний знак [NUMBER] , а також, обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, є встановленими та не потребують доказування. Отже, доводи відповідача та третьої особи про відсутність вини [PERSON] у вказаній дорожній транспортній пригоді суд вважає неспроможними. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Citroen Berlingo, д/н [NUMBER] , є позивач [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з постанови Донецького апеляційного суду від 04.02.2021 року, акту огляду транспортного засобу від 23.12.2020 року, Citroen Berlingo, д/н [NUMBER] ,, який належить на праві власності [PERSON] , отримав механічні пошкодження. (а.с. 6,30-40). Судом також встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , ніс військову службу за контрактом, зокрема під час скоєння ДТП виконував службові обов`язки водія на автомобілі ЗІЛ-131, військовий номер [NUMBER] . Відповідно до копії технічного талону вантажного автомобіля ЗІЛ-131, військовий номер [NUMBER] , наданого військовою частиною [NUMBER] , автомобіль закріплений за військовою частиною [NUMBER] (А.с.103-104). Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно\~ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 14\~Закону України «Про Збройні Сили України»\~майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. \~Відповідно до\~статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою\~статті 1187 ЦК України. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля ЗІЛ-131, військовий номер [NUMBER] військова частина [NUMBER] , яка відповідно до\~ст.1187 ЦК України\~повинна нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу [PERSON] внаслідок порушення\~Правил дорожнього руху\~військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , [PERSON] . Відповідно до абз. 2\~ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до звіту № 199/2021 від 23.12.2020 року про оцінку транспортного засобу, виконаного експертом-оцінювачем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen Berlingo, д/н [NUMBER] складає 101777,97 грн (а.с.30-46). Відповідно до договору №199/2020 від 23.12.2020 року про надання оціночних, інформаційних послуг та акту прийому-передачі роботи про незалежну оцінку від 01.02.2021 року, за виконання робіт з оцінки майна, позивачем сплачено 1500 грн., що підтверджується товарним чеком від 01.02.2021 року (а.с.27-29). Доводи відповідача про те, що зазначеним звітом не підтверджується розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд не приймає до уваги, оскільки зазначений звіт виконаний експертом-оцінювачем, який має необхідну кваліфікацію та стаж роботи, містить усі необхідні відомості, доказів на спростування висновків звіту про оцінку майна відповідачем суду не надано. Клопотань про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідачем суду заявлено не було. Отже, суд приймає звіт № 199/2021 від 23.12.2020 року про оцінку транспортного засобу як належний доказ спричиненої позивачу шкоди. Як вбачається з копії листа від 28.12.2020 року, Моторне (Транспортне) страхове бюро України відмовило позивачу у відшкодуванні заподіяної шкоди (а.с.10). З огляду\~на вищевикладене,\~оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню у\~повному обсязі\~та з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~заподіяна внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди матеріальна\~шкода у\~загальному розмірі\~103277,97\~грн.,\~у тому\~числі:\~вартість відновлювального\~ремонту автомобілю\~Citroen\~Berlingo,\~д/н\~ [NUMBER] \~у сумі\~101777,97\~грн.;\~ вартість\~робіт знезалежної оцінки майна у сумі 1500 грн. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1017,80 грн., сплачений останнім за подання позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved