overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У грудні 2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано 04.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 133. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалось. Позивач посилається на те, що він з відповідачкою мають різні характери та погляди на життя. З січня 2018 року сторони не підтримують шлюбні відносити, не ведуть спільне господарство. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином під розписку. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідачки не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), про що видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 04 серпня 2007 року. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На момент розгляду справи у суді спору з приводу проживання дитини та поділу майна подружжя не має. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони на даний час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, примирення не можливе, подальше спільне життя суперечило б інтересам сторін, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У грудні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 12231,14 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 15.09.2015 р., з яких: - 1115,53 грн. тіло кредиту; - 1854,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 8202,29 грн. пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 558,63 грн. штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач відзив на позов не надав. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 15.09.2015 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 6-22). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 16.12.2018 р. у розмірі 12231,14 грн., яка складається з: - 1115,53 грн. тіло кредиту; - 1854,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 8202,29 грн. пеня; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 558,63 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним судового збору за подачу позову лише у розмірі 1762 грн., тобто у розмірі, що діяв у 2018 р., згідно до ЗУ «Про судовий збір 2018 р.» так як позов подано 28.12.2018 р. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

У грудні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 16660,42 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 28.09.2012 р., з яких: - 3572,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 11818,51 грн. пеня; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 769,54 грн. штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач відзив на позов не надала. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 28.09.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9-28). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, 6-8) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 22.11.2018 р. у розмірі 16660,42 грн., яка складається з: - 3572,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 11818,51 грн. пеня; - а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 769,54 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним за подачу позову 1762 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У грудні 2018 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, та просить стягнутиз [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є її рідним батьком, з якого за рішенням суду стягувались аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. На теперішній час вона продовжує навчання на першому курсі у Запорізькому державному медичному університеті, на денній формі навчання за держзамовленням. Термін її навчання з 01.09.2018 р. по 30.06.2024 р.. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча має змогу її надавати. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову. Дослідивши матеріали\~справи -\~докази:\~копії:\~свідоцтва про\~народження;\~свідоцтва про\~одруження;\~довідку \~від 07.11.2018\~р.\~Запорізького державного\~медичного університету;\~довідку \~про склад\~сім`ї\~(а.с.\~8,\~9,\~10,\~11), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання на денному відділенні Запорізького державного медичного університету по 30.06.2024 р. (а.с. 10). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] .. Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, що він сам і визнав. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальній допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тому позов підлягає частковому задоволенню, тобто стягненню підлягають аліменти до досягнення позивачем 23-х років, а не по дату закінчення нею навчання 30.06.2014 р.. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. ст. 182, 200 СК України, бере до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, та вважає, що стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, починаючи з 20.12.2018\~р.\~до 17.12.2023р., тобто до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Згідно статті 141ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 704\~грн.\~80\~коп.в дохід держави, від сплати якого звільнений позивач при подачі позову. На підставі викладеного, ст. ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У грудні 2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.09.2009 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2691. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через непорозуміння: різні погляди на життя, різність характерів, відсутність взаєморозуміння негативно вплинуло на їхні стосунки. Внаслідок цього шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.219 вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С. та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала заяву, про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити та розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяв сторін вбачається, що їх сім`я існує лише формально: вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

У грудні 2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] ; залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 16.10.1982 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Сторони не підтримують шлюбних відносин з січня 2012 року. Вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе. Оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАЦС , тому звернулася до суду за захистом своїх сімейних прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. (а.с.13) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. (а.с.14,15) В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.1982 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Першотравенським бюро ЗАГСу Баранівського району, актовий запис №36, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.10.1982 року. (а.с. 7) Згідно з довідкою про склад сім`ї №2719 від 05.12.2019 року, виданою Першотравенською селищною радою Баранівського району Житомирської області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . (а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, клопотання про надання часу на примирення від сторін не надходило, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась. Також, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.ст. 141,142 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У грудні 2019 позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 22 січня 1986 року. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. 04.03.2020 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира вище вказану цивільну справу № 296/11717/19 передано за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду. Провадження по справі відкрито 10.04.2020. Сторони в судове засідання не прибули. В заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечила. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 1986 року, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Судом вживалися заходи для збереження сім`ї, проте тримісячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Оскільки згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 840, 80 грн. (за подання до суду заяви про розірвання шлюбу) в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У грудні 2019 позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі представника звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2018 між Банком та [PERSON] шляхом подання Заяви-Договору № 2018/1_С/053-000592 укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» та договір №2018/ОВР/053-000386.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У грудні 2019\~р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулась з вказаною заявою, у якій просять встановити факт належності їм правовстановлюючого документа свідоцтва від 19.11.1999\~р. про право власності на житло квартиру [ADDRESS] , виданого Відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області на підставі розпорядження від 11.11.1999\~р. №\~11790, посилаючись на те, що вони, будучи співвласниками зазначеної квартири, у зв`язку з помилкою у написанні у свідоцтві імені одного з них, а саме [PERSON] , позбавлені можливості розпорядитись квартирою. Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області своєї позиції щодо заяви не повідомив. Судом з`ясовано, 19.11.1999\~р. Відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області на підставі розпорядження від 11.11.1999\~р. №\~11790 було видано свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.\~с.\~20). Як вбачається з матеріалів приватизаційної справи на квартиру [ADDRESS] , з заявою про приватизацію вказаної квартири зверталась [PERSON] , приватизація квартири здійснювалась на неї та усіх членів її сім`ї, а саме сина [PERSON] , 1986\~р.н., та дочку [PERSON] , 1979\~р.н., у рівних долях (а.\~с.\~32 35). Разом з тим, правильним іменем сина [PERSON] є ім`я [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 29.03.1986\~р. про народження, паспортом від 11.06.2002\~р., посвідченням від 12.05.2004\~р. водія, посвідченням від 16.12.1993\~р. особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.\~с.\~16, 22, 23). Таким чином, у свідоцтві про право власності на житло, виданому 19.11.1999\~р. Відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області на підставі розпорядження від 11.11.1999\~р. №\~11790, яке посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , неправильно зазначено ім`я одного з співвласників квартири, фактично це свідоцтво видано на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ця обставина перешкоджає [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] розпорядитись квартирою, а відтак встановлення факту, про який вони просить, необхідно їм для реалізації права розпорядження квартирою. Зважаючи на наведене, заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved