Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У грудні 2017 року представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, [PERSON], [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора та приведення квартири до попереднього стану, посилаючись на те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які мешкають у квартирі [ADDRESS], самовільно, без дозвільних документів, провели реконструкцію зазначеної квартири з добудовою приміщення на місці колишнього сараю, загальною площею 17,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. У подальшому, відповідач по справі [PERSON] звернулась до Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» для проведення державної реєстрації права власності на належну їй квартиру [ADDRESS], шляхом внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі змінами технічних характеристик об'єкта, що начебто не пов'язані з проведенням будівельних робіт. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36490426 від 07.08.2017 року; зобов'язати [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] за власний рахунок привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану згідно свідоцтва про право власності на житло № 217420 від 30.12.2011 року, шляхом демонтажу самовільно зведеної прибудови площею 17,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати вимоги ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на знесення самовільно побудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] за рахунок [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася. Від неї до канцелярії суду надійшла заява, відповідно до якої вона позовні вимоги підстримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Від них до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просили суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідач по справі державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації Іскров О.В. у судове засідання не з'явився, від нього до канцелярії суду надійшов відзив, відповідно до якого він позовні вимоги позивача не визнав та просиву суд відмовити у задоволені, посилаючись на те, що представник позивача не вказує які саме норми діючого законодавства були порушені державним реєстратором та в чому ним не дотримано порядок державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127. Відповідно до пункту 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт. За наявних підстав, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради скасування рішення державного реєстратора та приведення квартири до попереднього стану не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які мешкають у квартирі [ADDRESS], самовільно, без дозвільних документів, провели реконструкцію зазначеної квартири з добудовою приміщення на місці колишнього сараю, загальною площею 17,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. У подальшому, відповідач по справі [PERSON] звернулась до Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» для проведення державної реєстрації права власності на належну їй квартиру [ADDRESS], шляхом внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі змінами технічних характеристик об'єкта, що начебто не пов'язані з проведенням будівельних робіт. Листом КП «ЖКС «Хмельницький» від 05.07.2017 р. Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради було повідомлено про самочинну конструкцію сараю з розширенням за адресою: [ADDRESS]. 22.06.2017 року та 23.06.2017 року майстром дільниці № 3 КП «ЖКС «Хмельницький» [PERSON] було вручено приписи щодо необхідності надати дозвільні документи на реконструкцію сараю. Документи надані не були, та майстром дільниці № 3 КП «ЖКС «Хмельницький» було складено протокол № 002882 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, в якому зазначалося, що [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], самочинно, без дозвільних документів проводив реконструкцію сараю з розширенням, чим порушив правила благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради № 1631-VI від 23.12.2011 року. вказаний протокол [PERSON] не підписав. Постановою у справі про адміністративне правопорушення адміністративної комісії Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.07.2017 року № 300 на [PERSON] було накладено штраф у розмірі 340 гривень, який 22.08.2017 року було сплачено. Також 19.07.2017 року за № ДМБ-006737 інспекцією благоустрою міста управління з благоустрою та екологічної безпеки було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, в якому також зазначалося, що [PERSON] було порушено п. 10.1.1 Правил благоустрою території міста Одеси. У протоколі [PERSON] надав пояснення, що надасть документи на адміністративну комісію Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, але на адміністративну комісію не з'явився та не надав документи, штраф ним сплачений не був. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинними, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм та правил. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2011 року за № 217429, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-28899 квартира [ADDRESS], загальною площею 60,9 кв.м. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 01.08.2017 р. за № 20408-1/17, за даними поточної інвентаризації від 01.08.2017 року постановлено, що загальна площа квартири скаладає 78,3 кв.м., житлова 28,0 кв.м. Розбіжність в площі виникла внаслідок проведення перепланування, уточнення лінійних розмірів і площ приміщень, що не відноситься до самочинного будівництва, тому загальна площа квартири [ADDRESS] складає 78,3 кв.м., житлова 28,0 кв.м. Суд не може прийняти до уваги ствердження представника позивача, щодо того, що відповідачами, самочинно, без дозвільних документів було проведено реконструкцію сараю з розширенням, так як висловлене не підтверджується наданими доказами та спростовується іншими документами. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127. Відповідно до пункту 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав здійснюється на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією чи його дублікат. Суд не може погодитися зі ствердженням позивача щодо того, що в порушення діючих норм законодавства та вимог, встановлених чинним законодавством до порядку державної реєстрації прав та виникнення права власності на об'єкти нерухомого майна взагалі, державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. 07.08.2017 року було прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36490426, на підставі якого були внесені зміни до запису Державного реєстру прав у зв'язку зі змінами технічних характеристик об'єкта, так як за бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна відбулися у зв'язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта. Так, з метою проведення державної реєстрації прав на квартиру [ADDRESS] заявником було подано: свідоцтво про право власності на житло від 30.12.2011 року № 217429, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради; технічний паспорт від 01.08.2017 року, виданий ФОП [PERSON]; довідку від 01.08.2017 року № 20408-1/17, видану ФОП [PERSON] Згідно з ч. 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. При цьому, пунктом 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності на реконструйований обєкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення обєкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки) подається, зокрема, документ, що посвідчує право власності на обєкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий обєкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав). Так як заявником, у встановленому законом порядку, був наданий державному реєстратору необхідний для державної реєстрації права власності, перелік документів, підстав для відмови у державній реєстрації права власності, не було. Судом встановлено, що державним реєстратором не було порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та проведено таку реєстрацію у відповідності та в межах діючого законодавства, що підтверджується наявними у справі доказами. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed