Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно договору б/н від 12 березня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 11 жовтня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 37 163,06 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 10 грудня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Лук`янчук О. А. в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також представник позивача Кіріченко В. М. у позовній заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не подав, із заявами, клопотаннями до суду не звертався. Як вбачається зі змісту позовної заяви АТ КБ «Приватбанк», місцем проживання відповідача є [ADDRESS] . Саме на цю адресу судом направлялася судова повістка про виклик у судове засідання, яка повернулась без вручення із поштовою поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з повідомленням Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 09 грудня 2020 року № 13650 відповідач [PERSON] на території зазначеної сільської ради не зареєстрований та не проживає. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Тому судом здійснено оголошення про виклик [PERSON] у судове засідання шляхом розміщення його на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе зі згоди представника позивача провести розгляд справи на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2014 року на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів. Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком його заборгованість станом на 11 жовтня 2020 року, яку позивач просить стягнути, становить 37 163 грн. 06 коп., з яких: 24 712 грн. 16 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1813 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 10 637 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Представником позивача до позовної заяви додано клопотання про огляд веб-сайту, в якому позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 10, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.03.2014 р.)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 105-119 повного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. У судовому засіданні було оглянуто веб-сайт АТ КБ «Приватбанк» згідно клопотання представника позивача. Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями ЦК України. Так, відповідно до змісту ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, проаналізувавши наведені норми чинного законодавства у сфері договірних правовідносин, суд приходить до висновку, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника від 12 березня 2014 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 березня 2014 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також на Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також самі Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано представником позивача при розгляді вказаної справи. Окрім того, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевказане, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року за № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12 березня 2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вищевказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості за простроченими відсотками. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 24 712,16 грн. Що стосується нарахованих позивачем відсотків за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то слід зазначити наступне. Так, позивач просить стягнути з відповідача проценти, нараховані ним за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року, виходячи з процентної ставки - 86,4%. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із Анкети - заяви, підписаної сторонами 12 березня 2014 року, вбачається, що в ній відсутня домовленість сторін про встановлення відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 %. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач ознайомився, погодився та підписав Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування позову. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору щодо встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який наявний в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати, враховуючи приписи ст.ст. 633, 634 ЦК України, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів в розмірі 86,4 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Водночас, зважаючи на наявність простроченої грошової заборгованості, а також на встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати від боржника сплати трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 369 грн. 46 коп. відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступним розрахунком. Відповідно до змісту позову та доданого розрахунку позивач нараховує заборгованість за відсотками з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року, що складає 182 дні, на суму боргу в розмірі 24 712,16 грн. Розмір відсотків у день складає: 3 відсотки : 365 днів = 0,0082 %. Таким чином, відповідно до закону розмір відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання становить: 24 712,16 грн. х 0,0082 % = 2,03 грн. в день; 2,03 грн. х 182 дні = 369,46 грн. Отже, всього з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 25 081 грн. 62 коп., з яких: 24 712,16 грн. - прострочене тіло кредиту; 369,46 грн. - відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 37 163 грн. 06 коп. і задоволено на суму 25 081 грн. 62 коп., тобто на 67,49 % (25 081,62х100:37 163,06). Таким чином, з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1418 грн. 64 коп. (2102х67,49%) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial