Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 10 січня 2019 року між ним і відповідачем було підписано заяву про отримання банківських послуг, згідно якої йому було надано кредит в розмірі 40921 гривні 78 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в Тарифах, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2023 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований за № 19277 від 28 серпня 2019 року про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 49738 гривень 17 копійок. 04 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Зважаючи на те, що про вчинення виконавчого напису нотаріусом він дізнався лише 10 жовтня 2019 року отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, а банк не надсилав вимогу про сплату заборгованості до вчинення виконавчого напису, а також те, що він вчинений без правових на те підстав, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 28 серпня 2019 року № 19277 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2019 року № 501100647, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, направивши на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та винести рішення згідно чинного законодавства. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк», у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, а також в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» укладено угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 501100647, за умовами якої позичальник отримав кредит на загальну суму 40921 гривні 78 копійок на строк 54 місяці, тобто з кінцевим терміном повернення 10 липня 2023 року. 28 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором № 501100647 від 10 січня 2019 року, до якого додало наступні документи: повідомлення про порушення основного зобов`язання від 18 липня 2019 року з вимогою усунення порушень виконання зобов`язання на ім`я [PERSON] за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] (оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання відсутні); виписку з рахунку [PERSON] щодо заборгованості за кредитним договором № 501100647 та копію кредитного договору № 501100647 від 10 січня 2019 року. Відповідно до наданої банком нотаріусу виписки з рахунку [PERSON] станом на 18 липня 2019 року, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість, яка склала 49088 гривень 17 копійок. [PERSON] визнає сам факт отримання кредиту від АТ «Альфа-Банк», однак вказує, що заборгованість в розмірі 49088 гривень 17 копійок не відповідає дійсності та є значно завищеною. 28 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, яким стягнуто грошові кошти в загальній сумі 49738 гривень 17 копійок з [PERSON] , що є боргом позивача за кредитним договором № 501100647 від 10 січня 2019 року, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2377 гривень 34 копійки; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 8616 гривень 50 копійок; строкова заборгованість за сумою кредиту - 38094 гривні 33 копійки та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 650 гривень. На підставі вищезазначеного виконавчого напису 04 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60223407. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яку було відповідно до ухвали Вищого адміністративно суду України залишено без змін. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Зважаючи на те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, всупереч вищезазначеним нормам не був посвідчений нотаріально, а також, що нотаріальна справа заведена відносно позивача не містить розрахунку заборгованості за кредитним договором та будь-яких доказів надіслання кредитором на адресу боржника письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання (розрахунковий документ про надання послуг поштового зв`язку, опис вкладення, тощо), беручи до уваги наявний спір щодо розміру вказаної заборгованості, з причин чого наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 172/1652/18, провадження № 61-16749св19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивача до суду з позовом, який послався на порушення його прав відповідачем та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на його користь з відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 39, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, суд

Outcome: approved