Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У грудні 2016 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради звернувся до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на обліку служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO]. Мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його здоров'я, матеріально дитину не утримує. Відомості про батька дитини внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Представник позивача просила суд позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]; -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Прокурор Шайдук В.В. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Представник третьої особи - [PERSON] проти позову не заперечувала. Частиною першою статті 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, на обліку в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах перебуває неповнолітній [PERSON], [INFO]. [PERSON] - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] ухиляється від виконання своїх батьківських прав, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його здоров'я, матеріально дитину не утримує. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 05 листопада 2015 року до служби у справах дітей з заявою звернувся [PERSON], в якій просив влаштувати його до центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв'язку з тим, що його мати [PERSON] зловживає алкогольними напоями. 05 листопада 2015 року неповнолітній [PERSON] за направленням служби у справах дітей був влаштований до центру соціально-психологічної реабілітації дітей в групу денного перебування. За період перебування [PERSON], його мати жодного разу не відвідувала та не здійснювала жодних дій на повернення дитини до дому. [PERSON] неодноразово викликалася до центру соціально-психологічної реабілітації дітей для вирішення питання про повернення неповнолітнього [PERSON] на виховання в родину. 14 квітня 2014 року [PERSON] відвідала дитину в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. З Відповідачкою було проведено бесіду щодо дотримання правил відповідального батьківства, було роз'яснено, що вона як мати повинна займатися вихованням дитини. Відповідачкою не прийнято до уваги надані їй рекомендації, свого ставлення до сина [PERSON] не змінила, як наслідок того - [PERSON] 16 серпня 2016 року звернувся до служби у справах дітей з проханням надати йому допомогу в позбавленні його матері батьківських прав. 28 листопада 2016 року Кременчуцькою міською радою Полтавської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, [PERSON], як мати самоусунулася від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свого неповнолітнього сина, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Таким чином суд вважає, що мати неповнолітнього [PERSON] свідомо не бажає виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись його вихованням. Судові витрати стягнути відповідно ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved