Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] укладений 19 жовтня 1984 року міським відділом запису актів цивільного стану м. Нова Каховка, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №540. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони втратили почуття поваги та любові, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подальше сумісне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. У судове засідання позивачка не з`явилася, в своїй письмовій заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про розгляд справи був повідомлений належним чином, в тому числі через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв про розгляд справи без його участі на адресу суду не надсилав. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1984 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час подружжя шлюбних стосунків не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю між ними немає, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, припинені фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає їх примирення неможливим. За таких обставин, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам сторін, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», в позовній заяві просила суд залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 24, 114, ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved