Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, у якому просили визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] , по 1/2 частині квартири за кожним. В обґрунтування позову зазначають, що у 1963 році батько позивачки [PERSON] , працюючи водієм автобуса автопідприємства АТП-11849 на сім`ю отримав квартиру [ADDRESS] . 14.11.191 року позивачі зареєстрували шлюб. У 1986 році батько позивачки [PERSON] , у зв`язку з поліпшенням житлових умов, отримав для себе і своєї дружини іншу квартиру [ADDRESS] , а позивачі залишились проживати у квартирі [ADDRESS] , у якій позивачі зареєстровані та проживають до цього часу. З метою приватизації квартири [ADDRESS] , позивачі звернулись до Управління житлово-комунального господарства м. Новограда-Волинського, однак відповідач відмовив у приватизації квартири, оскільки позивачами не був наданий ордер на жиле приміщення, який отримав батько позивачки [PERSON] при вселенні в квартиру. Вказаний ордер у позивачів відсутній. Згідно архівних даних, в трудовому архіві міста, після ліквідації автопідприємства АТП-11849, від вказаного підприємства до архіву ордер на вказану квартиру на зберігання не надходив. У КП Новоград-Волинськжитлосервіс ордер на вказану квартиру також відсутній. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши позивачів, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 368 від 16.10.1986 року батьку позивачки [PERSON] , працівнику автопідприємства АТП-11849, надано ордер на квартиру [ADDRESS] , для сім`ї у складі двох осіб. Дочка [PERSON] - [PERSON] , в складі сім`ї трьох осіб, залишається проживати у квартирі [ADDRESS] (а.с. 5). 14.11.191 року позивачі у справі зареєстрували шлюб (ас. 18). Згідно листа КП Новоград-Волинськжитлосервіс від 12.09.2016 року підприємство надати копію ордера на квартиру [ADDRESS] , не має можливості у зв`язку з його відсутністю (а.с. 6). Позивачі [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 10.12.1981 року, а [PERSON] - з 9.02.1983 року (а.с. 13, 16, 20). Згідно довідки комунальної установи Трудовий архів м. Новограда-Волинського від 3.12.2020 року документи з кадрових питань ВАТ АТП-11849 дійсно зберігаються в комунальній установі, однак ордери на квартиру, на зберігання не надходили (а.с. 17). 15.10.2020 року [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про передачу у приватну власність спірної квартири (а.с. 23). Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради від 18.11.2020 року [PERSON] відмовлено у приватизації спірної квартири, оскільки до заяви про приватизацію квартири не долучено копію ордера на спірну квартиру, що є порушенням вимог Положення про порядок передачі квартири (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадянам, затвердженого Наказом Мінжитлокомунгоспу № 396 від 16.12.2009 року (а.с. 21). Статтею 47 Конституції України\~гарантується кожному право на житло. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ст.ст. 3, 8 цього Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно\~ст. 58 ЖК України\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Пунктом 18 Положення Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених\~Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396\~(далі Порядок № 396\~), передбачено надання громадянами до органу приватизації, крім іншого, копії ордера про надання жилої площі, який є єдиним документом, що дає право на вселення в жиле приміщення і видається за формою, встановленою Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою № 470 Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року (далі Правила № 470). Згідно п. 69 Правила № 470 на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Згідно зі\~статтею 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачі звернулись із вказаним позовом про визнання права власності на квартиру, посилаючись на положення статті 392 ЦК України. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. За змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного чи громадського житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не\~визнання права\~власності на\~квартиру,\~а визнання\~безпідставною відмови\~органу приватизації\~передати у\~приватну власність\~квартиру з державного чи громадського житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року справа № 483/731/19, який суд першої інстанції враховує при застосуванні норм права згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачами, а також, що положення\~статті 392 ЦК України\~не поширюються на спірні правовідносини. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Outcome: dismissed