Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, просячи стягнути на його користь з відповідача 14486грн. 02 коп., посилаючись на те, що вона є власником квартири та зареєстрована за адресою: [INFO], є споживачем послуги, яку надає позивач, а саме з постачання теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Але відповідач своєчасно та в повному обсязі за надану послугу не оплачує, внаслідок чого станом на 01.11.2013 р. утворилася заборгованість. Позивачем було надано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, але виданий судовий наказ було скасовано судом за заявою боржника відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала заяву, про розгляд справи за її відсутності та підтримку позову. Відповідач до суду не зявилася, будучи повідомленою належним чином, надала заяву про неможливість бути присутньою у судових засіданнях за станом здоровя та невизнання позову, також надала заперечення проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи докази: довідку про мешканців квартири; акт звірки за період з січня 2002 року по жовтень 2013 року; копії: ухвали від 07.10.2014 р. про скасування судового наказу; виписки № 531 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого; виписного епікризу (а. с. 3, 4, 6), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи. Відповідач є абонентом за особовим рахунком № [NUMBER] на отримання послуг від позивача на надання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] та користується наданою послугою, не оспорюючи цього. Тобто між сторонами виникли та існують відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» фактичні договірні відносини на надання комунальних послуг і їх споживання, та вони, згідно до ст. ст. 20, 21 вказаного Закону, набули відповідно права та обовязки споживача та виконавця у сфері житлово комунальних послуг. У період до 01.11.2013 р. позивачем надавалася вказана послуга, але відповідачем її оплата проводилася несвоєчасно та не в повному обсязі, у звязку з чим утворилася заборгованість з оплати за неї в сумі 14486 грн. 02 коп., починаючи з 01.01.2002 р., при тому, що станом на цю дату заборгованість вже була 54,15 грн., без зазначення позивачем періоду коли будо заборговано ці 54,15 грн.. Тобто відповідачем, який отримує комунальні послуги, порушено обовязок з щомісячної оплати житлово-комунальних послуг, плата за які нараховується за попередній місяць, коли вона надавалася, що є порушенням з його сторони вимог п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст. 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем докази, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про невиконання відповідачем свого обовязку споживача з оплати отриманих житлово-комунальних послуг у місячний строк з часу нарахування плати за них позивачем і наявність в цьому вини відповідача. Тобто судом встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання оплати в грошовому еквіваленті за надану послугу з опалення житла. Але обґрунтованими є доводи відповідача про пропуск позивачем 3-х річного строку позовної давності. Так судом також встановлено обставину, що позивач позов надав до суду 05.12.2014 р., відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України, після скасування 07.10.2014 р. судом судового наказу, виданого 19.12.2013 р. за його заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до ст. ст. 260, 264 ЦК України, подача позивачем заяви про видачу судового наказу перервала перебіг позовної давності. Тобто, позивач має передбачене ст. 257 ЦК України право на стягнення за позовом, з урахуванням судового наказу, заборгованості за період максимум за 3 роки до подачі заяви про видачу судового наказу, а саме з 01.11.2010 р., так як суду невідома точна дата подачі цієї заяви до суду, так як позивач не надав до суду копію заяви про видачу судового наказу, або довідку суду про реєстрацію цієї заяви та не заявив до суду клопотання про витребування цих документів із канцелярії суду. Тобто присутні підстави для застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмови в частині позовних вимог про стягнення заборгованості, що утворилася до листопада 2010 р., так як право на звернення до суду з вимогою про стягнення нарахованої, але несплаченої заборгованості по платежам, які проводяться в наступному місяці після їх нарахування, виникає відповідно в даному випадку у грудні 2010 р. за платежі нараховані в листопаді 2010р.. Таким чином підлягає стягненню заборгованість лише за період з листопада 2010 р. до 01.11.2013 р. в сумі 4574 грн. 46 коп.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 614, 260, 264, ч. 4 ст. 267 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved