Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернуся до суду з позовом до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди посилаючись на те, що з 16.07.2013 року по 01.11.2013 року він працював на підприємстві відповідача. На даний час він не отримав заробітну плату за липень 2013 року та грошові кошти, належні йому при звільненні за жовтень 2013 року, що є грубим порушенням трудового законодавства. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті в розмірі 2250 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14723 грн. 52 коп. Крім того, невиплата заробітної плати спричинила йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 20000 грн. В подальшому судом була прийнята відмова від позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 2250 грн. Крім того, представник позивача збільшила позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26241 грн. 92 коп. та 20000 грн. моральної шкоди. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові заперечення проти позову в яких просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював в товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» з 16 липня 2013 року по 01 листопада 2013 року (а.с.37, 38). В позовній заяві позивач зазначає, що в день звільнення відповідачем не було виплачено йому заробітну плату за липень 2013 року та за жовтень 2013 року, а тому відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, внаслідок порушення відповідачем його трудових прав, йому було завдано моральну шкоду, яка теж підлягає стягненню з відповідача. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідачем не надано жодного доказу того, що позивачу була дійсно виплачена заробітна плата за липень та жовтень 2013 року. Довідкою головного бухгалтера ТОВ «ДІЄСА» (а.с.63) підтверджується, що дійсно станом на 01.01.2014 року існує заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати в розмірі 2073 грн. 51 коп. Платіжними дорученнями №224956, № 22529, № 224955 від 24.01.2014 року підтверджується, що лише 24.01.2014 року ТОВ «ДІЄСА» фактично здійснила повний розрахунок з [PERSON] (а.с.60, 61, 62). Даний факт також підтвердив представник відповідача в запереченнях проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивачу дійсно не була виплачена заробітна плата при звільненні 01.11.2013 року. За період з 01.11.2013 року по 24.01.2014 року затримка розрахунку становить 56 робочих дні. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Для обчислення середньоденної заробітної плати береться серпень 2013 року та вересень 2013 року (а.с.54, 55). За вказані місяці позивач отримав 4210 грн. 61 коп. (2163 грн. 09 коп. за серпень 2013 року + 2047 грн. 52 коп. за вересень 2013 року). В серпні 2013 року та вересні 2013 року кількість робочих днів складала 42 дні. Тому, середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача становить 5614 грн. 15 коп. (середньоденний заробіток (4210 грн. 61 коп. / 42 дні) х 56 днів затримки). Однією з позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 20000 грн., яка полягає в наступному. Відповідач вчасно не виплатив заробітну плату, тому він не мав коштів для лікування малолітньої доньки [PERSON], 2008 року народження, яка постійно хворіє. Позивач змушений був позичати грошові кошти на лікування дитини, а також займатися некваліфікованою працею з метою пошуку будь-яких коштів необхідних для лікування доньки. Частиною 1 ст. 2371 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 611 грн. 42 коп. З врахуванням викладеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial