Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У грудні 2015 року цивільна справ за позовом [PERSON] (далі за текстом - позивач) надійшла до Арцизького районного суду Одеської області. Позивач звернулась з позовом до Тарутинської селищної ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобовязання Тарутинської селищної ради Одеської області вчинити певні дії, стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що після смерті батька, вона успадкувала частину житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області. Власником суміжного сусіднього житлового будинку №12 є [PERSON], який у 2009 році без погодження меж зі власниками сусідніх земельних ділянок отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Позивач зазначає, що [PERSON] захопив частину її земельної ділянки, розрушив відмостку, встановив огорожу та чинить супротив проведенню технічного обслуговування будинку. Дані обставини приводять до руйнування будинку позивача. Позивач просить суд визнати недійсним державний акт серії ЯИ №368537, виданий Тарутинською селищною радою Тарутинського району на імя [PERSON] на праві приватної власності на земельну ділянку площею 0.1205 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124755100:02:002:0159, що розташована за адресою: вулиця Лесі Українки, №12, с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області; розвязати земельний спір судовим рішенням із зазначенням меж відступу від ліній фундаменту будинку під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки; стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4\~000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок; стягнути витрати на переїзд до іншого населеного пункту, де відбувались судові засідання у розмірі 10\~083,09 (десять тисяч вісімдесят три) гривні 09 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали додатковий позов про збільшення судових витрат. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не підтримав. Надав пояснення наступного змісту. У 1968 році формувалася вулиця [PERSON], громадянином [PERSON] був виготовлений проект житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Дзержинського (нині [PERSON]) у с.м.т. Тарутине. Проект складений відповідно до проекту за №396-1-1 «Б». У проекті зазначена ширина земельної ділянки, яка становить 18 м., по довжині 55 м., загальна площа земельної ділянки, яка надавалась для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд склала 0.10 гектарів. З нерозумілих причин земельні ділянки під номером 10 (десять) і 12 (дванадцять) по вулиці Лесі Українки були розширені на відстань, більше ніж при плануванні цієї вулиці. Будинок [PERSON], відповідно до вимірів земельної комісії Тарутинської селищної ради від 10.11.2008 р. та відомостей з технічного паспорту БТІ побудований на відстані 0,27 см., від межовій межі земельної ділянки громадянина [PERSON] Дійсно, при виготовлені державного акту на праві приватної власності у 2008-2009 роках, громадянин [PERSON] тривалий час і неодноразово звертався до своєї сусідки [PERSON], з метою підписання акту встановлення межових границь, яка від підпису постійно відмовлялась. Тарутинська селищна рада рекомендувала [PERSON] звернутися до районного суду для вирішення питання, що стосується узгодження меж земельної ділянки без підпису користувача суміжної земельної ділянкою [PERSON], яка є матірю [PERSON] При зверненні [PERSON] до районного суду, йому надано усне розяснення про те, що це питання входить до компетенції селищної ради. Тарутинська селищна рада неодноразово відповідала на скарги [PERSON] та її матері [PERSON], щоб вони миролюбно з їх сусідом [PERSON] вирішили спірне питання. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] на стороні позивача, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представники третьої особи [PERSON] - [PERSON], [PERSON] на стороні відповідача, позов не підтримали, раніше надали письмові заперечення, в судовому засіданні надали усні пояснення (Т. 1, а. с. 34-36; Т.2, а. с. 116, 117). Представник відділу Держгеокадастру України у Тарутинському районі Одеської області у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України на суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, 16.01.1998 р. на підставі рішення X сесії XXII скликання Тарутинської посилкової ради у безоплатну приватну власність передана [PERSON] земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине, у розмірі 0.10 гектарів, що вбачається зі змісту виписки (Т1, а. с. 17). Відповідно до відомостей викладених у технічному паспорті від 26.12.2006 р. власниками житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине значаться три особи: [PERSON] з розміром частки власності 1/3; [PERSON] з розміром частки власності 1/3; [PERSON] з розміром частки власності 1/3 (Т1, а. с. 8-10; Т2, а. с. 103). Ці обставини також підтверджуються рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 23.05.2007 р., де [PERSON], [PERSON], [PERSON] успадкували даний будинок за законом після смерті їх батька [PERSON], який помер 01.04.2006 р., в рівних частках (Т1, а. с. 7; Т2, а. с. 88, 101-102). Рішенням сесії Тарутинської посилкової ради Одеської області №405-У від 14.11.2008 р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вулиці Лесі Українки, будинок №12 у с.м.т. Тарутине для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1191 гектарів (Т1, а. с. 14, а. с. 40). 20.05.2009 р. [PERSON] звернувся із заявою до голови посилкової ради [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою по відводу земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд під номером 12 (дванадцять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине, просив підписати голову посилкової ради акт встановлення меж без підпису сусідки [PERSON], яка відмовилась від підпису (Т2, а. с. 104, 105). 26.05.2009 р. Тарутинською посилковою радою розглянута заява [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою без підпису межуючої сусідки [PERSON], якою прийнято рішення №№500-У та рекомендовано [PERSON], що мешкає у с.м.т. Тарутине по вулиці Лесі Українки, будинок №12 для вирішення даного питання звернутися до районного суду (Т2, а. с. 106). 03.08.2009 р. представником землевпорядної організації, за участю голови Тарутинської селищної ради, начальника відділу Держкомзему у Тарутинському районі, в присутності власника земельної ділянки [PERSON], представників власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,1205 гектарів, на підставі чого складено акт про встановлення меж земельної ділянки громадянину [PERSON], за адресою по вулиці Лесі Українки, будинок №12 с.м.т. Тарутине. Також погоджено та закріплено, що межі в натурі проходять по встановлених межових знаках, усі присутні ознайомлені з ними. Претензій при встановленні зовнішніх меж не заявлено. При цьому, в акті вказано, що він не підписаний з межуючою сусідкою [PERSON], так як вона від підпису відмовилась (Т1, а. с. 15; Т2, а. с. 107, 108). Всупереч вимогам п. б ч. 2 ст.198 ЗК України, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, від 11.11.2009 р. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №368537, що розміщена по вулиці Лесі Українки, №12 у с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області, на підставі рішення сесії Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 14.11.2008 р. №405-V (Т1, а. с. 16; Т. 2, а. с. 109). Як вбачається з копії державного акту, в ньому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом, площею 0.1205 гектарів (Т1, а. с. 16 з. б.; Т2, а. с. 109 з. б.). [PERSON] при оформленні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯИ №368537 не погоджував взагалі з власниками будинку №10 по вулиці Лесі Українки, як суміжними користувачами, межі своєї земельної ділянки. Судом встановлено, що дійсно між власниками суміжних земельних ділянок виникли неприязні стосунки, дані факти підтверджені листом голови Тарутинської посилкової ради від 13.05.2009 р. за №225 з якого вбачається, що орган місцевого самоврядування зобовязує [PERSON], що мешкає у будинку під номером 12 по вулиці Лесі Українки зібрати огорожу із сітки, яка перешкоджує вільному доступу до обслуговування житлового будинку і господарських споруд [PERSON], просить надати можливість сусіду побудувати відмостку по заду будинку на відстані 70 см., та не чинити перешкод у проведенні робіт по обслуговуванню будинку під номером 10 по вулиці Лесі Українки (Т1, а. с. 20, Т2, а. с. 119). Також це підтверджується відповіддю Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області за №Є-527 від 25.09.2013 р. на адресу [PERSON], при вирішенні питання у проведенні ремонтних робіт її житлового будинку, збоку сусіда [PERSON] виникла конфліктна ситуація, він чинив перешкоди у проведенні ремонтних робіт (встановлення зливових жолобів та влаштування відмостки шириною 70 см.), домовленості з сусідом не було досягнуто, у звязку з чим райдержадміністрація вирішила провести ремонтні роботи житлового будинку під номером 10 по вулиці Лесі Українки у присутності та під наглядом дільничного інспектора Тарутинського районного відділу Міністерства внутрішніх справ України (Т1, а. с. 22; Т. 2, а. с. 96). Як вбачається з матеріалів справи, після отримання державного акту на землю, [PERSON] також категорично відмовлявся добровільно поступити на користь [PERSON] необхідну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за адресою: вулиця Лесі Українки, буд. №10 у с.м.т. Тарутине Одеської області, відповідно до відповіді Таритинської районної ради Одеської області №02-19/189 від 19.09.2014 р. на адресу [PERSON] (Т. 2. а. с. 97). Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Для приватизації земельної ділянки, відповідно до ст. 198 ЗК України\~необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Відповідно до п. б ч. 2 ст. 198 ЗК України\~погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій»\~встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, актом від 03.08.2009 р. погоджено межі між суміжними землекористувачами без врахування даних щодо меж земельної ділянки [PERSON] та інших співвласників житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине. Відповідач не надав у судове засідання докази щодо належного повідомлення всіх суміжних користувачів земельної ділянки, розташованої за адресою по вулиці Лесі Українки, №12 про проведення вказаних робіт. Суду також не зрозумілі підстави наявних розбіжностей у наступних документах, які видані органом виконавчої влади. А саме, відповідно до рішення сесії Тарутинської посилкової ради Одеської області №405-У від 14.11.2008 р. суміжному сусіду [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку по вулиці Лесі Українки, будинок №12 у с.м.т. Тарутине для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1191 гектарів. Про те, 11.11.2009 р. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №368537, що розміщена по вулиці Лесі Українки, №12 у с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області, на підставі рішення сесії Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 14.11.2008 р. №405-V, площею 0.1205 гектарів. Як вбачається з простого арифметичного підсумку, існує погрішність на 0,0014 гектарів, що є підставою щодо перегляду меж суміжних земельних ділянок, на яких розташовані будинки з господарськими спорудами під номером десять (10) та під номером дванадцять (12) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області. Крім того, 08.11.2011 р. Тарутинська селищна рада у листі №762 від 08.11.2011 р. визнала, що частина відмостки будинку [PERSON] знаходиться у межах земельної ділянки [PERSON], яку він отримав у власність, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.11.2009 р., Серія ЯИ №368537 (Т. 2 а. с. 118). Неоднозначність і невизначеність меж суміжних земельних ділянок вбачається зі змісту листа №82/02.07 від 07.02.2013 р. Тарутинської селищної ради на адресу прокурора Тарутинського району Мерві О. В., де вказано, що всі земельні ділянки під номерами 8, 10, 12 з незрозумілих причин розширені на відстань більше ніж при плануванні вулиці [PERSON] (колишня вулиця Джержинського) (Т.2 а. с. 114, 115). Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1 метру. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок. Враховуючи викладене, за наявності вказаних порушень, у Тарутинської посилкової ради були відсутні правові підстави для видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], через наявність накладок суміжних земельних ділянок. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням загального строку позовної давності. За змістом статей 256, 258 ЦПК України загальна позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, в судовому засіданні представником третьої особи не доведено належними і допустимими доказами про початок перебігу строку позовної давності, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права. Як встановлено в судовому засіданні, дані спірні правовідносини носять тривалий характер. Тому, на момент звернення позивача до суду, суд не вбачає підстав порушення ним строків позовної давності. Також, представник позивача у позові просить стягнути судові витрати, які понесені позивачем на оплату правової допомоги і витрати, понесені позивачем на транспорт для прибуття у судові засідання. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 конституції України. Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до Правил адвокатської етики та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою та порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Отже, вищевказані норми закону передбачають, що отримання адвокатом гонорару повинно бути законним за формою та порядком внесення, і зводиться до того, що підтвердженням сплати гонорару має бути фінансовий документ. Матеріали цивільної справи містять квитанцію №97 від 20.11.2014 р., в якій зазначено що адвокату сплачено 4\~000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок по цивільній справі [PERSON] до [PERSON] (Т2, а. с. 27, 129), але відсутній розрахунок таких витрат, тому суд вважає цю вимогу задовольнити частково, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.\~Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту). Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що витрати повязані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Представником позивача додані докази в якості підтвердження його витрат на переїзд із міста Київа до міста Арциза Одеської області для участі в судових засіданнях, а саме оригінали і копії фіскальних чеків, квітанцій (Т2, а. с.14-26, 42-46, 89-95, 98-100), також відповідні розрахунки (Т2, а. с. 28, 29, 40, 41, 126-128). Так, судом встановлено, що представник позивача для участі у судових засіданнях по даному цивільному позову, поніс матеріальні витрати, які підтверджені платіжними документами. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на переїзд до іншого населеного пункту, де відбувались судові засідання, у розмірі 10\~083,09 (десять тисяч вісімдесят три) гривні 09 копійок. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно частини першої ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У звязку із невірним перетином меж земельної ділянки позивача [PERSON] з [PERSON] власники позбавлені можливості реалізувати свої права по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю. Тому суд вбачає підстави щодо перегляду меж суміжних земельних ділянок, на яких розташовані будинки під номером десять (10) та під номером дванадцять (12) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області. Позивач є інвалідом другої групи, просить суд звільнити його від сплати судового збору. Суд вважає необхідним задовольнити дану вимогу з наступних підстав. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди другої групи. Згідно до частини 1, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 391, 393 ЦК України, ст. ст. 16, 118, 158, 198 ЗК України, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 84, 85, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: partial