Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 1985 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. 17 січня 2018 року шлюб з відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року. За час перебування у шлюбі у 1991 році вони разом з відповідачем придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було оформлене за відповідачем. Просив суд ухвалити рішення, яким: - визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. З відзиву на позову заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позивач продовжує після розірвання шлюбу проживати у спірній квартирі разом з відповідачем та не піднімав тему про поділ майна подружжя. 03 листопада 1980 року відповідач почала працювати на заводі «Київприлад». У 1983 році остання стала на квартирну чергу на заводі. У 1991 році вона отримала квартиру [ADDRESS] від заводу. Зазначена квартира виділялась на двох чоловік - на відповідача та її доньку, оскільки вони були прописані у гуртожитку. Позивач не стояв у черзі на квартиру та не отримував її, тому зазначена квартира не може вважатися спільною власністю подружжя. Комунальні платежі за квартиру позивач ніколи не сплачував. Наданий позивачем звіт про оцінку майна не відповідає дійсності, оскільки у останнього відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Вона також не має можливості їх надати суду, оскільки вони відсутні (а.с. 34-37). З відповіді на відзив позивача вбачається, що він звернувся до суду з цим позовом, оскільки право власності на квартиру оформлене лише за відповідачем. Зазначено, що він також з 14 листопада 1979 року працював на заводі «Київприлад». Спірна квартира була придбана під час шлюбу. Твердження відповідача щодо того, що він не сплачує комунальні платежі не відповідає дійсності. Відповідач не заперечує проти того, що квартира придбана під час шлюбу, проте надавати право установчі документи вона не бажає. Спірна квартира була оцінена за ринковими цінами, а тому доводи відповідача щодо недійсності звіту є безпідставними (а.с. 56-58). З заперечень відповідача вбачається, що спірна квартира отримана нею разом з їх донькою, не зважаючи на те, що квартира була отримана під час шлюбу. Підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 66-67). У матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача, у яких останній підтримує викладене у позові та у відповіді на відзив (а.с. 81-82). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1985 року (а.с. 7). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Позивач за просить суд ухвалити рішення, яким поділити спільне майно, а саме: - визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що 03 листопада 1980 року вона почала працювати на заводі «Київприлад». У 1983 році вона стала на квартирну чергу на заводі. У 1991 році відповідач отримала квартиру [ADDRESS] від заводу. Зазначена квартира виділялась на двох чоловік - на неї та доньку, оскільки вони були прописані у гуртожитку. Позивач не стояв у черзі на квартиру та не отримував її, тому зазначена квартира не може вважатися спільною власністю подружжя. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що квартира не може вважатися спільною власністю подружжя. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У матеріалах справи міститься відповідь на запит суду КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22 травня 2020 року, з якої вбачається, що згідно з даними реєстрових книг квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою 30 серпня 1991 року, реєстровий № 2С-41, дата реєстрації права власності в КМ БТІ: 10 вересня 1991 року. Копію в бюро не знайдено (а.с. 87). Вбачається, що [PERSON] придбала квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, квартира [ADDRESS] підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1753 гривні.

Outcome: approved