Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом про виділення їй в натурі 1/4 належної на праві власності частини у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: приміщення № 2-1 площею 6,3м?, № 2-2 площею 2,8м?, № 2-4 площею 7,3м?, № 2-5 площею 17,1м? та гараж за літ. Е, а також частково приміщення № 2-3 площею 5,2м?, № 1 площею 4,4м?, загальна площа яких становить 41,2 кв.м., житлова - 24,4 кв.м. Зобов'язати [PERSON] здійснити такі види будівельних робіт: встановити перегородку у приміщенні веранди №1, що має площу 4,4 кв.м. за поверховим планом стоном на 09.11.2016 року на відстанні 2,75 м. від лівої торцевої стіни цієї веранди; переобладнати інженерні системи (газопостачання, опалення, електрики, водопроводу та каналізації будинку для кожної окремої квартири №1 і №2. Виділити [PERSON] в натурі 1/4 частини належної їй на праві власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], площею 0,0504 га, за варіантом №2 висновку за результатами проведеного експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 22.06.2017 року №23/32-17, зробленого судовим експертом [PERSON] Також, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію при виділенні позивачу в натурі 1/4 частки житлового будинку у розмірі 8 445,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0504 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] та житлового будинку площею 0,0504 га, за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 336, 338 виданого приватним нотаріусом Лубіною Т.І. Сторони спільно користуються житловим будинком [ADDRESS]. зокрема, позивач користується приміщенням № 2-1 площею 6,3м?, № 2-2 площею 2,8м?, № 2-4 площею 7,3м?, № 2-5 площею 17,1м? та гараж за літ. Е, а також частково приміщення № 2-3 площею 5,2м?, № 1 площею 4,4м?. Оскільки позивач та відповідач є співвласниками спірного майна, та в зв'язку з тим що за вище зазначене майно потрібно сплачувати комунальні послуги, а відповідач уже кортий рік не сплачує комунальні послуги, тому просить відлити 1/4 частки майна. Відповідно до наявних в матеріалах справи висновку експертного будівельно-технічного та земельного технічного дослідження № 23/32-17 від 22.06.2017 року, вбачається лише 2 (два) можливі варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки. Згідно з варіантом № 2 виділу у натурі 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0504 га за кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], позивачу варто виділити у власність земельну ділянку та частину житлового будинку позначені на схемі зеленим кольором. З огляду на те, що сторонами фактично установлено аналогічний порядок користування спільним майном, жодних заперечень щодо такого поділу чи інших пропозицій від сторін не надходило, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.04.2018 р. визначено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.58-59). Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. У встановлений строк відповідачами відзиву на позовну заяву та доказів, якими підтверджуються заперечення проти позову суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити рішення відповідно до ст. 274-279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0504 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] та житлового будинку площею 0,0504 га, за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 336, 338 виданого приватним нотаріусом Лубіною Т.І. (а.с.5-6). Сторони спільно користуються житловим будинком [ADDRESS]. зокрема, позивач користується приміщенням № 2-1 площею 6,3м?, № 2-2 площею 2,8м?, № 2-4 площею 7,3м?, № 2-5 площею 17,1м? та гараж за літ. Е, а також частково приміщення № 2-3 площею 5,2м?, № 1 площею 4,4м?. Відповідно до наявних в матеріалах справи висновку експертного будівельно-технічного та земельного технічного дослідження № 23/32-17 від 22.06.2017 року, вбачається лише 2 (два) можливі варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки (а.с.26-45). Згідно з варіантом № 2 виділу у натурі 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0504 га за кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], позивачу варто виділити у власність земельну ділянку та частину житлового будинку позначені на схемі зеленим кольором. З огляду на те, що сторонами фактично установлено аналогічний порядок користування спільним майном, жодних заперечень щодо такого поділу чи інших пропозицій від сторін не надходило, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. ч. 1, 4ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ці положення кореспондуються із положеннями ч. 1ст. 321 ЦК України. В силу ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України - співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право иа надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ч. ч. 1, 2ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 4 ст.86 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Отже, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якшо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про судові витрати. Оскільки між сторонами встановлений вже конкретний порядок користування будинковолодіння та земельної ділянки, що підтверджується наявними матеріалами справи, то суд вважає, що позов підлягають задоволенню.

Outcome: approved