Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача - [PERSON], [INFO], на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову вказує на те, що 28 жовтня 2005 року позивач уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], який було зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. З 2004 року по 2010 рік відносини з відповідачем були нормальними. Пізніше вони стали зіпсовуватися, причиною тому стало зловживання відповідачем спиртними напоями, в результаті чого між ними виникали сварки та скандали. Дитина проживає з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач є працездатною людиною, іншої сім`ї та дітей не має. На теперішній час відповідач має постійну роботу та стабільний заробіток. Тому [PERSON] просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис - № 826 (а. с. 4). Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], яке видане Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис - № 700 (а. с. 5). Донька, [PERSON], залишилася проживати разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, про що свідчить копія адресної картки за адресою [ADDRESS] (а. с. 6). Як зазначила позивач, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітини та на її утримання не надає, а тому вона має намір вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батьків і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач має регулярний дохід та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11 грудня 2015 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, що на думку суду буде достатнім розміром аліментів на утримання дитини. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial