Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, у якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, однак відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], у квартирі не мешкає з квітня 2011 року, його речей у квартирі немає, місцезнаходження відповідача позивачам невідоме. Вказують, що у 2011 році [PERSON] пішов з родини, добровільно зібравши свої речі, та до теперішнього часу у квартирі не з'являвся. Таким чином, позивачі вважають, що відповідач понад встановлений законом строк за місцем реєстрації не проживає, не користується житловою площею, не сплачує комунальні платежі, через що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивачки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позов просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Фрунзенського РВ ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради № 8-04-232206 від 02.08.2004 року, трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Співвласник квартири [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть від 06.12.2005 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 ХМУЮ. 20 серпня 2002 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції в м. Харкові 20.08.2002 року). З довідки, виданої 10.12.2013 року КП «Жилкомсервіс», дільниця № 55, вбачається, що станом на 10 грудня 2013 року у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитана у ході судового розгляду свідок [PERSON] пояснила, що позивачів по справі знає багато років, між ними склались дружні відносини та [PERSON] часто буває у них вдома. [PERSON] свідок також знає, вказала, що він періодично проживає у квартирі позивачів. Останній раз свідок бачила його у спірній квартирі навесні 2011 року. Про вчинення з боку власників квартири перешкод у проживанні відповідача за місцем реєстрації [PERSON] не відомо. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] з 2011 року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно ст.ст. 64, 156 Житлового кодексу України відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суду не надано доказів про існування між власниками квартири та відповідачем будь-яких домовленостей щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаного Закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду.

Outcome: partial