Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 07.02.1985 року по 02.11.1986 року він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій. У 1985 році при виконанні службового обов`язку у Демократичній Республіці Афганістан, в результаті обстрілу\~ отримав вогнепальні осколкові поранення голови (контузія 1985 р.), лівої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок, наслідком яких стали рубці в зазначених ділянках, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1625/Ж від 22.06.2016 року та які в подальшому призвели до розвитку: «стійкі залишкові явища, перенесення ЗЧМТ контузія головного мозку (1985 р) у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний цереборальний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, частими лікворо-гіпертензивними кризами, центральною вестибулярною дисфункцією 2-3 ст., стійко вираженим цефалічним синдромом, вестибуло-атактичним синдромом. ІХС: атеросклеротичного кардіосклерозу. СН 2А. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.». Згідно висновку МСЕК йому була встановлена 2 група інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулися хвороби та погіршився стан здоров`я. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з цим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває глибокі страждання, психологічний дискомфорт, фізичний біль, багато часу та коштів витрачає на лікування. Завдану моральну шкоду оцінює в 100000,00 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, підтвердив обставини, які вкладені в позовній заяві. Представник відповідача Міністерства оборони України проти позову заперечував, про що надав письмові заперечення. Послався на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги,\~ а також позивач отримує пенсію, ні є військовослужбовцем. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази спричинення моральної шкоди. Позивач проходив службу в радянський час, тому правонаступником є Російська Федерація, а на Міністерство оборони України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини: Так, [PERSON] з 07.02.1985 року по 02.11.1986 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій на посадах рядового складу, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 26.06.1992 року, додвікою Токмацького об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області від 13.06.2016 року. У 1985 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, в результаті обстрілу, отримав численні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок(контузія), наслідком яких розвинулися хвороби. Вогнепальні осколкові поранення голови, лівої верхньої кінцівки, обох нижніх кінцівок (контузія 1985 р.), наслідком яких стали рубці в зазначених ділянках та які в подальшому призвели до розвитку: «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ\~ (контузія 1985 р.) у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., з двобічною пірамідною недостатністю,\~ вираженим церебростенічним синдромом,\~ вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, прогресуючий кризовий перебіг. Післятравматичного цереборального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, частими лікворо-гіпертензивними кризами (1-2 р/тиждень), центральною вестибулярною дисфункцією 2-3 ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом, вестибулоатактичним синдромом. ІХС: атеросклеротичного кардіосклерозу. СН 2А. Гіпертонічної хвороби ІІ ст.», є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено витягом із протоколу № 3182 від 20.07.2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України. Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1625/Ж від 22.06.2016 року встановлені рубці в лобній ділянці зліва, в лобній ділянці справа, на тильно-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на передній поверхні лівої гомілки в верхній третині, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки в верхній третині є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у 1985 році. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0679220 від 05.10.2016 р. [PERSON] вперше встановлена 2 група інвалідності безстроково у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби. Обмежено працездатний без фізичних, психоемоційних навантажень по індивідуальному графіку, рекомендовано «Д» нагляд та лікування лікарями невропатологом та кардіологом. З виписки із медичної картки стаціонарного хворого Київського міського клінічного шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної війни, виписного епікризу\~ з історії хвороби №176 КУ «Василівська центральна районна лікарня» вбачається, що позивач проходив стаціонарне лікування в період з 10.05.2016 року по 30.05.2016 року, з 13.06.2016 року по 04.07.2016 року, звертався до медичних закладів зі скаргами на\~\~ головний біль, запаморочення, хиткість в ході, слабкість, прогресуюче зниження побутової пам`яті, підвищення артеріального тиску, дискомфорт в серці, порушення сну, важкість та шум в голові, слабкість в кінцівках, відчуття тривоги, встановлений діагноз:\~ стійкі залишкові явища, перенесення ЗЧМТ контузія головного мозку (1985 р) у вигляді посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. з двобічною пірамідною недостатністю, вираженим церебростенічним синдромом,\~ вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, прогресуючий кризовий перебіг. Післятравматичного цереборального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, частими лікворо-гіпертензивними кризами (1-2 р/тиждень), центральною вестибулярною дисфункцією 2-3 ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом, вестибулоатактичним синдромом. ІХС: атеросклеротичного кардіосклерозу. СН 2А. Гіпертонічної хвороби ІІ ст. Таким чином суд вважає доведеним, що [PERSON] внаслідок поранення, контузії, отриманих внаслідок виконання військового обов`язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, заподіяно моральну шкоду, оскільки він відчув та відчуває фізичні, моральні страждання, частково втратив працездатність, змінився його звичний спосіб життя. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України) \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 64 Конституції України передбачає, що\~ Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Посилання представника відповідача на те, що Міністерство оборони України не є суб`єктом відповідальності у даних правовідносинах, не узгоджується із приписами чинного законодавства. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2014р.у справі № 3-86гс/14, який згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів. Жодних доказів, які спростували б заявлені позивачем вимоги, представником відповідача суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, а також те що позивачеві встановлена 2 група інвалідності, що є наслідком поранення, контузії отриманих внаслідок виконання військового обов`язку при перебуванні у державі, де велись бойові дії, а також враховуючи тяжкість вимушених змін в житті [PERSON] , виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 25000 грн., суд задовольняє позов частково. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial