Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати дії державного реєстратора щодо проведення 23 квітня 2019 року державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») незаконними. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Києва (далі - КП «Світоч») Алієвим Г.А. огли запис №31318508 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 25 квітня 2007 року [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Унікредит Банк» (далі - АТ «Унікредит Банк»), правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала від Банку кредит в сумі 298 288 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 25 квітня 2017 року. Цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, за яким позивачка передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] . 29 серпня 2019 року представник позивача отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження інформаційну довідку про те, що власником зазначеної квартири є не позивач, а АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем є рішення державного реєстратора КП «Світоч» Алієвим Г.А. огли. Посилаючись на те, що реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» була проведене без достатніх правових підстав та всупереч вимогам закону, представник позивача просив про задоволення позову. Разом із позовною заявою [PERSON] подав заяву про витребування доказів, в якій просив витребувати у державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Г.А. огли належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , а також заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та постановлено забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне жиле приміщення. Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду 23 вересня 2019 року ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] та витребувано у державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Г.А. оглиналежним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 30 жовтня 2019 року від Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому начальник Служби зазначає, що у спірній квартирі зареєстрований неповнолітній [PERSON] . Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Батьки неповнолітнього за дозволом на вчинення відповідного правочину не звертались, тому враховуючи викладене, Служба просить суд задовольнити позовну заяву та слухати справу у відсутність їхнього представника. 14 листопада 2019 року від АТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилався на те, що пунктом 9.1 договору іпотеки передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язанні за кредитним договором в порядку, встановленому законодавством України (статті 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Пунктом 9.3.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення відбувається шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Підписанням цього договору, іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки. 07 березня 2019 року позивачу направлялись повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак позивач не відреагувала на це повідомлення і державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію прав та обтяжень, яким зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк». 17 січня 2020 року до суду надійшла заява від представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони її правонаступником, в якій зазначено про те, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Ураховуючи те, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, представник АТ «Альфа-Банк» просив замінити АТ «Уксоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року заяву представника АТ «Альфа-банк» задоволено, замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача - АТ «Альфа-Банк» проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач Алієв Г.А. огли в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні уматеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року [PERSON] та ТОВ «Унікредит Банк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала від Банку кредит в сумі 298 288 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 25 квітня 2017 року. Цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] . Пунктом 9.1 зазначеного договору іпотеки передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язанні за кредитним договором в порядку, встановленому законодавством України (статті 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Згідно з пунктом 9.3.1 договору іпотеки звернення стягнення відбувається шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Підписанням цього договору, Іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки. 23 квітня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієвим Г.А. огли за АТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно зі ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно дост. 36 Закону України «Про іпотеку»сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цьогоЗакону. Визначений договором спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Пунктом 9.3.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення відбувається шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Підписанням цього договору, Іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки. З вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог І потекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд також враховує висновки Верховного Суду, зроблені ним при розгляді подібних справ в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-1388цс16, від 23 січня 2018 року по справі № 760/16916/14-ц провадження №61-1727св17, від 31 січня 2018 року по справі №910/6592/16, від 31 липня 2018 року по справі №826/9658/15 провадження №К/9901/3238/18, та в постанові Верховного Суду по аналогічній справі №201/344/18 провадження № 61-47421св18. Крім того, слід зазначити, що позивач звернулась із даною позовною заявою, в якій просила «скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію». Між тим, позивач не врахував, що рішення Державного реєстратора є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а не правочином, а тому вимоги позивача не базуються на приписах чинного законодавства. Адже після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року по справі №755/9555/18 провадження №14-536цс18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі № 367/2022/15-ц провадження № 14-376 цс 18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі №802/1340/18 провадження №11-474апп19. Вимог про скасування запису про проведену державну реєстрацію позивачем заявлено не було. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню ще й з підстави невірно обраного способу захисту права та сформованих вимог. За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed