Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що вона є власницею нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка, без її згоди встановила в її коридорі зовнішню рекламу магазину взуття «STOCK», який знаходиться в суміжному приміщенні, та належить відповідачу. Наголошує, що дозвіл на розміщення реклами відповідачу не видавався. Такі дії відповідача обмежують її права як власника, а тому просить зобов'язати відповідача демонтувати зовнішню рекламу магазину «STOCK». Представник позивачки позовні вимоги підтримав та пояснив, що йому не відомо чи є позивачка приватним підприємцем та використовує нежитлове приміщення, про яке йдеться в позові, як приватна особа чи як фізична особа підприємець (далі ФОП), та не визначилась як саме її права було порушено як фізичної особи, як фізичної особи підприємця тощо. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, двічі зверталася до суду про відкладення розгляду справи (а.с. 42, 51-53). Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу належить нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-11). Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод шляхом демонтажу зовнішньої реклами магазину «STOCK», позивачка не надала суду належних та допустимих доказів порушення її прав та законних інтересів саме з боку відповідача [PERSON] (а.с. 12, 19, 26). Матеріалами справи підтверджується, що зовнішня реклама, про яку йдеться в позові розміщена виходячи з підприємницької діяльності юридичної особи або фізичної особи підприємця (а.с. 13-14). Проте, позивачка на обґрунтування вимог позову посилалася на відповіді виконавчого комітету Сімферопольської міської ради, які містять інформацію саме про відповідачку, а не про будь-яку юридичну особу або ФОП (а.с. 12, 26). Виходячи з наведеного суд не приймає як належний доказ порушеного права позивачки відповідачкою акт майстрів ЖЄУ-5, крім того в цьому акті позивачка вказана як мешканець, проте в позові йдеться про нежитлове приміщення (а.с. 19) Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України доказами у справі визначає будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов'язок з доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Між тим, наведену обставину доведено у встановленому порядку не було. Крім того, звертаючись до суду про захист свого порушеного права позивачка не зазначила суду які саме правовідносини у неї виникли та виходячи з чого. Суду не зазначено чи порушено її право як власника нежитлового приміщення і чим саме або як фізичної особи підприємця, права якої порушено недодержанням умов договору оренди нежитлового приміщення тощо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed