Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

у грудні 2017 року представник позивача звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Державний виконавець Голосіївського Відділу Державної виконавчої служби ГУЮ м. Києва Дунь Юлія Юріївна, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. виконавчий напис №8000 про стягнення із [PERSON] боргу на загальну суму 21127,55 грн. за період з 25.07.2011 року по 31.05.2017 року по кредитному договору №б/н від 25.07.2011 року. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис №8000 про стягнення зі [PERSON] боргу на загальну суму 21127,55 грн. за період з 25.07.2011 року по 31.05.2017 року по кредитному договору №б/н від 25.07.2011 року. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Посилалась на те, що вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, оскільки самі положення кредитного договору є спірними. Зазначила, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не отримав від відповідача документів, які були складовою частиною кредитного договору, містили його істотні умови, а відповідно вказували на безспірність вимог. Надана відповідачем нотаріусу заява-анкета фактично не містила жодних умов договору, а саме - розмір кредиту, строк виконання зобов'язання, процентні ставки, графік платежів. При вчиненні виконавчого напису відповідач надав нотаріусу розрахунок заборгованості [PERSON], замість виписки з його особового рахунку, що унеможливлює встановити правильність зробленого відповідачем розрахунку боргу. Також до розрахунку заборгованості було включено період, який виходить за межі строку позовної давності. Зазначила, що письмову претензію від банку про усунення порушень позивач не отримував. Посилалась на те, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17.05.2013 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON], на час укладення з ним кредитного договору, останній не здатен був відповідати за свої дії та розуміти їх значення, а до [PERSON], як опікуна недієздатного [PERSON], ніхто вимог та претензій не надсилав. Просила позов задовольнити. Представник [PERSON] - опікун [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просила позовом задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзиву на позов суду не надав. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та державний виконавець Голосіївського відділу ДВС ГУЮ м. Києва Дунь Ю.Ю. в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №б/н (а.с. 14-15). В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору №б/н від 25.07.2011 року для стягнення боргу частинами за кредитним договором, а саме - 21127,55 грн. з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту - 4292,62 грн., заборгованість за відсотками - 15352,67 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 982,26 грн. (а.с. 11-12). До заяви відповідачем додано: копію кредитного договору, засвідчену виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку, опис вкладення цінного листа, довіреність представника стягувача, паспорт представника стягувача . За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172; якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року № 61-154св18. Судом встановлено, що надаючи приватному нотаріусу розрахунок заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначало, що боржнику направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, яка не була виконана, та на підтвердження суми заборгованості надало розрахунок заборгованості за період з 28.07.2011 року по 31.05.2017 року, однак на день звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису сплинула позовна давність на частину пред'явлених вимог, що свідчить про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Також ПАТ КБ «Приватбанк» та приватним нотаріусом Швець Р.О. при вчиненні виконавчого напису не було взято до уваги те, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17.05.2013 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна [PERSON] (38-40). Про відсутність безспірності свідчать також заяви [PERSON], як опікуна недієздатного [PERSON], до ПАТ КБ «Приватбанк» щодо визначення розміру заборгованості [PERSON] та її погашення, у зв'язку з визнанням останнього недієздатним (а.с. 29, 30, 32-33, 34-35). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами наявний спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором та періоду нарахування цієї заборгованості. Отже, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved