Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У грудні 2020 році позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини вартості спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначивши, що з 14 лютого 2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2020 розірвано. 15 квітня 2019 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1/2565921, відповідно до якого Банком було надано Відповідачу кредит в розмірі 898\~000,00 грн. на купівлю транспортного засобу для особистих потреб: марка «BMW», модель «X6», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2018. Купівля транспортного засобу здійснювалась відповідно до договору купівлі продажу, укладеного між продавцем та Відповідачем. Вартість транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу складало 2\~000\~895,25 грн. Відповідно до Договору, Позивач надав дозвіл Відповідачу, у зв`язку з перебуванням у шлюбі, на укладання з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» будь-яких договорів про надання банківських послуг. 18 квітня 2019 року Територіальним сервісним центром №1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області здійснено первинну реєстрацію придбаного в торгівельній організації вищевказаного транспортного засобу, який ввезено з-за кордону на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №Г19-482/1, укладеному 18 квітня 2019 року у суб`єкта господарювання ПрАТ «АВТ Баварія-Дніпропетровськ». Таким чином, вищевказаний автомобіль був придбаний Відповідачем під час перебування у шлюбі з Позивачем, за спільні кошти подружжя, та є спільною сумісною власністю подружжя. Як стало відомо позивачу, відповідач, на момент перебування у шлюбі з Позивачем, без його згоди та не в інтересах сім`ї було відчужено вищевказаний автомобіль третім особам, а кошти отримані від продажу автомобіля були залишені у Відповідача. Відповідно до Листа ГСЦ МВС №31/1206аз від 17.09.2020р. 20 серпня 2020 року ТСЦ №1242 зазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу №4589/20/007906, укладеному 20 серпня 2020 року у суб`єкта господарювання ПП [PERSON] . На теперішній час зазначені особа є власником даного транспортного засобу. Оскільки суму продажу спірного автомобіля встановити не є можливим, позивач звернувся до судового експерта [PERSON] , який надав відповідь 18.12.2020, відповідно до якої середня по Україні ціна продажу транспортного засобу, який був у використанні, BMW X6, 2018 року випуску, становить 1\~897\~220,00 грн., тобто Ѕ частина вартості спільного майна становить 948\~610 грн. 00 коп. За таких обставин, просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «BMW», модель «X6», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2018, що є спільною сумісною власністю подружжя в розмірі 948 610 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 9 486,10 грн., витрати понесені позивачем у зв`язку з виготовленням оцінки середньої ринкової ціни транспортного засобу у розмірі 1\~000,00 грн., а також витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги з боку адвоката (а.с.1-5). Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.12). Ухвалою суду від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.88). 06 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Пашніна А.В. позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Зокрема, пояснила, що вся діяльність [PERSON] як ФОП була пов`язана зі співпрацею позивача відповідно до укладених агентських договорів. Крім того, грошові кошти на погашення кредитного договору №1/2565921, укладеного 15 квітня 2019 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] сплачувалися з сімейного бюджету, про що також свідчать надані квитанції щодо оплати кредитного договору від імені позивача. Посилання відповідача на те, що транспортним засобом вона користувалась виключно для особистих потреб, не відповідає дійсності, оскільки автомобіль використовувався в цілях та на потереби сім`ї, відповідач відвозила дітей до дитячого садочка, школи та до різних гуртків та сімейний відпочинок. Також звернула увагу суду на правовий висновок викладений у постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц: «у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». «Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (ВС/КЦС у справі № 537/78/19 від 05.10.2020). Представник відповідача адвокат Шклярук Д.С. проти позову заперечував в повному обсязі, підтримавши наданий до суду письмовий відзив на позов. Зокрема зазначив, що спірний автомобіль дійсно придбано в період шлюбу, проте і за кредитні кошти в тому числі, про що свідчить укладений кредитний договір. Позивач надав лише згоду на укладання кредитного договору. Крім того, відповідач [PERSON] є суб`єктом підприємницької діяльності, яку вона здійснювала в період з 01.09.2010 до 09.08.2019 і отримувала дохід, що підтверджується наданими податковими деклараціями. З 23.09.2019 вона продовжила здійснювати підприємницьку діяльність. Спірний автомобіль було придбано за 2\~000\~895,25 грн. і виключно за особисті кошти відповідача. Оскільки власних коштів їй не вистачало, а позивач грошей на придбання автомобіля не надав, [PERSON] оформила кредитний договір, за яким з 15.04.2019 по 19.08.2020 сплатила грошові кошти у сумі 979\~472,42 грн. При цьому відповідач сплачувала кошти , отримані нею в результаті здійснення нею господарської діяльності. В подальшому спірний автомобіль було відчужено [PERSON] за 975\~000 грн., що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, а тому сторона відповідача не погоджується із визначенням вартості автомобіля згідно висновку експерта [PERSON] . За таких обставин, просив суд у задоволенні позову відмовити. (а.с.36-45 т.1). Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 91. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2020 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.10-11). За час перебування у шлюбі за договором купівлі-продажу було придбано автомобіль марки «BMW», модель «X6», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2018, за 2000895 грн. 25 коп. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто\~статтею 60 СК України\~встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. Відповідно до\~статті 65 СК України\~дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя, а тому якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно з частиною першою\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, відповідач [PERSON] заперечує, що спірний автомобіль придбано за спільні кошти подружжя, як і виплата за кредитним договором, посилаючись на те, що саме за її особисті кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності, вона придбала цей автомобіль і погашала заборгованість за кредитним договором №1/2565921 від 15 квітня 2019 року, укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , і що цей автомобіль використовувався нею виключно для здійснення своєї підприємницької діяльності. Суд звертає увагу, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані\~главою 5 ЦК України. Згідно зі\~статтею 52 ЦК України\~фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Суд не може погодитися з доводами відповідача [PERSON] щодо того, що спірний автомобіль придбано нею виключно за її особисті кошти та для здійснення нею її підприємницької діяльності, оскільки належних доказів цим обставинам не надано. Твердження сторони відповідача щодо сплати коштів за кредитним договором №1/2565921 від 15 квітня 2019 року, укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , виключно нею та за її особисті кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності, спростовуються наданими позивачем квитанціями про сплату коштів за вищезазначеним кредитним договором також і ним. Надані сторонами по справі податкові декларації та договори про надання послуг, оскільки і позивач, і відповідач є фізичними особами-підприємцями, доводять отримання доходу обома з подружжя, перебування їх, як фізичних осіб-підприємців, у договірних стосунках один з одним та отримання доходів. За таких обставин, суд вважає, що придбаний під час перебування у шлюбі автомобіль марки «BMW», модель «X6», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2018, придбано за спільні кошти подружжя і є їх спільною власністю. Суд також не погоджується з посиланнями відповідача [PERSON] на те, що спірний автомобіль використовувався нею для здійснення підприємницької діяльності, оскільки доказів цим обставинам відповідачем не надано, а позивач такі обставини не визнає, посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано для потреб сім`ї. Окрім зазначеного, суд також звертає увагу, що сам по собі факт використання цього майна для здійснення підприємницької діяльності, не дає суду підстав для висновку про те, що таке майно є особистою власністю відповідача. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 483/812/19. Таким чином, судом встановлено, що спірний транспортний засіб сторони придбали за час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя. [PERSON] здійснила продаж зазначеного майна без повідомлення про це [PERSON] та без отримання його згоди, а тому позивач має право на грошову компенсацію Ѕ вартості спірного транспортного засобу. Визначаючи вартість автомобіля марки BMW X6, 2018 року випуску, суд бере до уваги відповідь №181220 від 18.12.2020 судового експерта Пилипенко О.С., відповідно до якої середня по Україні ціна продажу транспортного засобу, який був у використанні, а саме -BMW X6, 2018 року випуску, становить 1\~897\~220,00 грн., тобто Ѕ частина вартості спільного майна становить 948\~610 грн. 00 коп., оскільки саме така сума є більш реальною ринковій вартості схожого автомобіля, аніж вартість, зазначена у договорі купівлі-продажу. Посилання сторони відповідача на те, що автомобіль було продано за 975\~000 грн. у зв`язку із незадовільним технічним станом, належними доказами не підтверджено, а також спростовано відповіддю АВТ БАВАРІЯ-ДНІПРОПЕТРОВСЬК від 18.02.2021 №21 (а.с.128 т.4). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості Ѕ частини автомобіля марки «BMW», модель «X6», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2018, що є спільною сумісною власністю подружжя в розмірі 948\~610 грн. 00 коп. У відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 9\~486,11 грн. та витрат, пов`язаних із\~залученням експерта в розмірі 1000,00 грн., а всього в розмірі 10\~486 грн. 11 коп.

Outcome: approved