Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по заробітній платі за квітень-липень 2020 р. в сумі 26 085,80 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5 868,57 грн (з урахуванням податків за зборів), середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі станом на день ухвалення рішення у справі. В обґрунтування позову зазначила, що працювала у відповідача на посаді бухгалтера І категорії з 16.10.2013 року по 08.07.2020 року. Наказом №22-к від 08.07.2020 року її було звільнено на підставі її заяви про звільнення, проте відповідач не розрахувався із нею. Згідно довідки відповідача №б/н, заборгованість підприємства перед нею становить 40 425,30 грн (з урахуванням податків та зборів). З моменту подання позову, відповідач перерахував заробітну плату за березень 2020 року в сумі 8 470,93 грн. Таким чином, заборгованість відповідача становить 31 954,37 грн, яку вона просить стягнути з останнього. Крім того, посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП просить стягнути з відповідача також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, в сумі розрахованій станом на день ухвалення рішення у справі, розрахувавши його згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.1995 року №100. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.10.2013 р. працювала на посаді бухгалтера І категорії в ДП «Укржитлосервіс» та звільнилась з вказаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, наказ №22-к від 08.07.2020 року. За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки відповідача станом на день звільнення у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі у розмірі 50 217,77 грн, в т.ч. заробітна плата 42 927,62 грн та компенсація за невикористану відпустку 21 день - 7 290,15 грн. Як зазначає позивач у позові, заборгованість по заробітній платі частково погашена, зокрема за березень 2020 року відповідачем виплачено 8 470,93 грн. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, що решта суми заборгованості відповідачем погашена. За ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем не спростовані твердження позивача щодо не розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., такий порядок застосовується, крім іншого, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). Середньоденна заробітна плата за попередні два місяці, що передували липню 2020 р., обраховується шляхом ділення сум нарахованої заробітної плати за травень 2020 та червень 2020 р. на кількість робочих днів у цих двох місяцях: 10 522,89 + 9 720,20 ? 39 = 519,05 грн (середньоденна заробітна плата). З дня звільнення 08.07.2020 року по день ухвалення рішення у справі минуло 182 робочі дні. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 94 467,10 грн (519,05 х 182). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 94 467,10 грн. Отже враховуючи наведене, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 1 264,47 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved