Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У вересні 2021 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом до відповідача, посилаючись на те, що 01 березня 2019 року між ними було укладено Договір позики, згідно якого позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] для власних потреб грошову суму у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, терміном на 2 роки, тобто до 01 березня 2021 року. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позику у встановлений строк, позивачка у своїй позовній заяві просить суд визнати за нею право власності на належне відповідачу нерухоме майно в порядку п.п. 4.3. і 4.4. зазначеного договору позики, а саме на 30/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з наступного: літ. «А», «а» - житловий будинок, загальною площею 102,4 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м.; літ. «В» - сарай; літ. «Е» - вбиральня; № 1,2,4,6-9 - споруди, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані вище 30/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складаються з: кухні 1-2; жила кімната 1-3; 1/3 частина середньої сараю літ. В; 1/6 частина штахетного забору; 1/6 частина нового огородження з сторони вулиці; 1/6 частина водопроводу; 1/6 частина воріт з хвірткою. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; … Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 01 березня 2019 року між позивачкою та відповідачем було укладено Договір позики, згідно якого позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] для власних потреб грошову суму у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, терміном на 2 роки, тобто до 01 березня 2021 року. До теперішнього часу, відповідач не повернув позивачці борг. Пунктами 4.3. та 4.4. договору позики, укладеного 01 березня 2019 року між позивачкою та відповідачем, передбачено, що позика може бути повернута, як у грошовому еквіваленті так і шляхом передачі позикодавцю у власність нерухомого майна у вигляді 30/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з наступного: літ. «А», «а» - житловий будинок, загальною площею 102,4 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м.; літ. «В» - сарай; літ. «Е» - вбиральня; № 1,2,4,6-9 - споруди, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані вище 30/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складаються з: кухні 1-2; жила кімната 1-3; 1/3 частина середньої сараю літ. В; 1/6 частина штахетного забору; 1/6 частина нового огородження з сторони вулиці; 1/6 частина водопроводу; 1/6 частина воріт з хвірткою. Зазначене вище нерухоме майно належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору позики, у зв`язку з чим за позивачкою підлягає визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно, що передбачено пунктами 4.3. та 4.4. зазначеного вище договору позики. При цьому, відповідач позов визнав повністю.

Outcome: approved