Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. за № 4834, вчинений 24 квітня 2020 року. Позов мотивний тим, що у червні 2020 року за місцем роботи позивача - ДП «Регіональні електричні мережі» від приватного виконавця Клітченко О.А. надійшов лист з постановою про відкриття виконавчого провадження за № 62205141 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. за № 4834 від 24 квітня 2020 року про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 73551,57 грн. При зверненні до приватного виконавця позивач з`ясувала, що виконавчий напис був здійснений за зобов`язаннями за кредитним договором, який вона укладала з ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та виплати за яким здійснювала у 2014 році. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки, заборгованість за кредитним договором не є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Ухвалою від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 28 січня 2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи неодноразово відкладався. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, долучити до матеріалів справи копії документів, які подавались нотаріусу для вчинення нотаріального напису, та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, пояснень по суті спору не надали. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 травня 2020 року за № 62205141 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. (з урахуванням змін, внесених постановою приватного виконавця від 24 вересня 2020 року по ВП № 62205141 стосовно суб`єкта, що видав документ) за № 4834 від 24 квітня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 73551,57 грн. 05 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП № 62205141. З наданих АТ «ПУМБ» документів вбачається, що виконавчий напис №4834 від 24 квітня 2020 року було вчинено на підставі заяви АТ «ПУМБ» вих. № 128 від 06 квітня 2020 року, оригіналу кредитного договору № GP-5836207 від 17 січня 2014 року, виписки з рахунку [PERSON] станом на 23 грудня 2019 року із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № GP-583620. В заяві АТ «ПУМБ» вих. № 128 від 06 квітня 2020 року зазначені відомості про найменування, місце проживання, дату і місце народження, місце роботи, номер рахунку боржника [PERSON] , найменування та місцезнаходження стягувача АТ «ПУМБ», строк, за який має провадитися стягнення (з 23.12.2018 по 23.12.2019); сума, яка підлягає стягненню (73051,57 грн.). З кредитного договору № GP-5836207 від 17 січня 2014 року вбачається, що він був укладений у простій письмовій формі між ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та [PERSON] і відповідно до його положень [PERSON] отримала кредит в сумі 34320,00 грн., під 13% річних, на строк 48 місяців, з датою платежу до 17 числа кожного календарного місяця (платіжні періоди з 17.01.2014 по 17.01.2018, щомісячний платіж 1641,21 грн.) на рахунок ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» (п. 2.2., 2.3., 2.10. договору). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису АТ «ПУМБ» подав приватному нотаріусу кредитний договір № GP-5836207 від 17 січня 2014 року, який укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Крім того, стороною вказаного договору як кредитор є ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Разом з тим, ні до заяви вих. № 128 від 06 квітня 2020 року для приватного нотаріуса, ні до матеріалів судової справи відповідачем АТ «ПУМБ» не було надано документа, який би підтверджував перехід від ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» до АТ «ПУМБ» прав вимоги за кредитним договором № GP-5836207 від 17 січня 2014 року. Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що станом на 06 квітня 2020 року минув трьохрічний строк давності за вимогами по кредитних платежах за платіжні періоди з 17.01.2014 по 17.01.2017 року. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. не перевірив належність оформлення документів, поданих для вчинення виконавчого напису, не перевірив дійсність та безспірність вимог АТ «ПУМБ», а також дотримання трьохрічного строку давності за грошовими вимогами, а тому суд доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, за непідтвердженими борговими вимогами стягувача, та з порушенням процедури вчинення виконавчого напису. Ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved