Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа: інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини будівлі, що є самовільним будівництвом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на якій він будує житловий будинок. Земельна ділянка Позивача межує із земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON]. Як зазначив Позивач, [PERSON] розпочав будівництво багатоквартирного будинку з порушенням будівельних норм, зокрема: не дотримано п. 3.13 державних будівельних норм ДБН 360-92 «планування і забудова міських і сільських поселень», в якому зазначено, що відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції та освітленості відповідно до встановлених норм та протипожежних вимог. Між довгими сторонами житлових будинків треба приймати відстані не менше 15 м; відстань між котлованом будинку, що будується по вул. Абрикосовій від огорожі Позивача становить 80 см, а від його будинку - 3 м 20 см. Києво-Святошинським районним відділом ГУ ДСНС України у Київській області було проведено перевірку земельної ділянки по [ADDRESS] та встановлено, що будівництво проводиться з порушенням мінімально допустимих протипожежних відстаней, про що Позивачу повідомлено листом № 136. Також, Позивач зазначив, що будівельні роботи по вул. Абрикосовій проводяться без відповідної дозвільної документації. Позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини будівлі, що є самовільним будівництвом за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи подав до канцелярії суду пояснення по суті спору, зазначивши, що інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області у період з 2011 року по 2014 рік видача документів дозвільного характеру щодо об'єкта містобудування, розташованого за адресою: [ADDRESS] не здійснювалась. В судове засідання учасники процесу не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. У зв'язку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на якій він будує житловий будинок. Земельна ділянка Позивача межує із земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]. Києво-Святошинським районним відділом ГУ ДСНС України у Київській області було проведено перевірку земельної ділянки по [ADDRESS] та встановлено, що будівництво проводиться з порушенням мінімально допустимих протипожежних відстаней, про що Позивачу повідомлено листом № 136. У період з 2011 року по 2014 рік видача документів дозвільного характеру щодо об'єкта містобудування, розташованого за адресою: [ADDRESS] не здійснювалась. За ствердженням Позивача, Відповідач без дозволу Державної інспекції архітектури та будівництва, з порушенням пожежних та санітарних норм, самочинно здійснює будівництво будинку. Позивач вважає, що неправомірними діями Відповідача порушуються його цивільні права, право на вільне користування та розпорядження належним йому майном. Суд не може погодитися з вимогами Позивача стосовно знесення незаконної будови Відповідачем, так як відповідно до вимог ст. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва можливо за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування і лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм. За позовом фізичної особи рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалене на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведення нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Позивачем в судовому засіданні не доведено та не надано будь-яких доказів, що будівництво житлового будинку створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки орган місцевого самоврядування не звернувся до суду з позовом про знесення відповідної будівлі, а Позивач не довів суду, що дана будова створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, то в задоволенні вимог про знесення самочинно побудованої будови має бути відмовлено. Крім того, пунктом 23 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). У відповідності до правил статей 10, 11, 31, 60 ЦПК України [PERSON] не змінив обсяг заявлених позовних вимог і не подав до суду заяву про проведення у справі відповідної експертизи з метою з'ясування необхідного обсягу робіт по реконструкції будівництва, що також унеможливлює задоволення позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 376, 391 Цивільного кодексу України, Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» та

Outcome: dismissed