Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 65795, 00 грн., а також судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 14.10.2020 відбулося залиття вищевказаної належної [PERSON] квартири, в результаті якого спричинена шкода належному їй майну. 15.10.2020 року Кооперативне об`єднання «Єдність» склали акт на предмет залиття квартири [PERSON] , в якому зазначається, що залиття квартири відбулося у зв`язку з проривом стояка гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до висновку експерта про вартість майна №18/11/2020 від 09.11.2020 року матеріальний збиток, нанесений внаслідок залиття водопровідною водою квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить 65795,00 грн. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] \~надала до\~суду відзив\~на позов,\~згідно якого\~просить суд\~відмовити у\~задоволенні позову\~з огляду\~на наступне.\~Житлова квартира,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~належить їй\~на праві\~приватної власності,\~однак вона\~вже тривалий\~час не\~використовується та\~постійно стоїть\~закрита.\~Акт КО\~«Єдність» від\~15.10.2020\~року не\~може бути\~належним та\~допустимим доказом,\~оскільки виконаний\~із численними\~порушення чинного\~законодавства,\~він не\~містить відомостей\~щодо форми\~власності квартири;\~завданої матеріальної\~шкоди (обсяги\~необхідного ремонту\~приміщень квартири,\~перелік пошкоджених\~внаслідок залиття\~речей та\~їх орієнтовна\~вартість);\~висновку комісії\~щодо встановлення\~вини особи,\~що вчинила\~залиття.\~Звіт про\~оцінку майна\~№18/11/2020\~від 09.11.2020\~року,\~виконаний на\~замовлення самого\~позивача суб`єктом\~оціночної діяльності\~фізичною особою-підприємцем\~ [PERSON] ,\~також не\~може бути\~взятий судом\~до уваги\~як належний\~та допустимий\~доказ,\~оскільки,\~такий звіт\~не є\~висновком будівельно-технічного\~експерта,\~він виконаний\~лише через\~місяць після\~зазначеної події,\~про що\~зазначено в\~самому звіті.\~Будівельні елементи\~каналізації (стояк,\~трійник,\~лежак),\~що знаходиться\~в санітарному\~вузлі квартири\~ [ADDRESS] ,\~а також\~вузли їх\~з`єднання\~належать до\~внутрішньо-будинкової\~системи каналізації\~житлового будинку.\~Розчеканення з`єднання\~каналізаційного стояку\~внаслідок його\~протікання сталося\~не з\~вини відповідача,\~оскільки вказані\~елементи каналізації\~перебувають на\~обслуговуванні КО\~«Єдність»,\~яка зобов`язана\~здійснювати їх\~огляд та\~ремонт та\~у разі\~заподіяння шкоди\~внаслідок несвоєчасного\~виявлення поломки,\~нести відповідальність.\~Відповідач не\~проживає в\~квартирі [ADDRESS] ,\~в роботу\~з`єднання\~каналізаційного стояку\~ніколи не\~втручалася, будівельних робіт із сантехнічним обладнанням в квартирі не проводила. Таким чином вимоги позову заявлені до неналежного відповідача, в зв`язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено. Крім того, в даному випадку має місце бездіяльність третьої особи КО «Єдність». Позивач [PERSON] \~подала до\~суду відповідь\~на відзив,\~згідно якого\~наголошує на\~безпідставності поданих\~відповідачем заперечень.\~Так,\~відповідач вказує,\~що житлова\~квартира [ADDRESS] \~належить [PERSON] \~на підставі\~права приватної\~власності,\~однак ні\~ [PERSON] ,\~ні ким\~іншим вказана\~квартира тривалий\~час не\~використовується та\~постійно стоїть\~закрита,\~однак дане\~твердження не\~спростовує того\~факту,\~що [PERSON] \~несе відповідальність\~за належне\~їй майно\~та за\~шкоду,\~яке таке\~майно спричиняє\~третім особам.\~Форма акта,\~викладена в\~додатку №4\~до Правил\~утримання жилих\~будинків та\~прибудинкових територій,\~затверджених наказом\~Державного комітету\~з питань\~житлово-комунального\~господарства від\~17.05.2005\~№76,\~не містить\~вимог про\~необхідність зазначати\~форму власності\~квартири,\~завдану матеріальну\~шкоду (обсяги\~необхідного ремонту\~приміщень квартири,\~перелік пошкоджень\~внаслідок залиття\~речей та\~їх орієнтовна\~вартість),\~висновок комісії\~щодо встановлення\~вини особи,\~що вчинила\~залиття.\~У акті,\~наданому позивачем\~разом із\~позовною заявою,\~містяться всі\~передбачені чинним\~законодавством вимоги\~до документів\~такого роду,\~а доводи\~відповідача про\~неналежність та\~недопустимість даного\~документу як\~доказу є\~безпідставними;\~відповідач була\~присутня під\~час складання\~даного акту,\~надала доступ\~представникам КО\~«Єдність» до\~своєї квартири,\~однак жодних\~зауважень до\~акту не\~надала,\~та навіть\~відмовилась від\~його підписання,\~про що\~міститься відповідна\~відмітка на\~документі. Твердження відповідача про неналежність звіту про оцінку майна, наданого позивачем, є безпідставними. Відповідно до акту комісії щодо залиття квартири зроблено висновок, що залиття квартири [ADDRESS] за квартири [ADDRESS] відбулося через порив стояка гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Порив стояка гарячого водопостачання полягав у наявності на стояку гарячої води свища на висоті приблизно 15 см від підлоги у квартирі [ADDRESS] , належної відповідачу, натомість у відповіді на відзив відповідач веде мову про розчеканення з`єднання каналізаційного стояку внаслідок його протікання, тобто про зовсім іншу частину комунікаційних мереж. Крім того, відповідач зауважує, що мережі, які знаходяться в її квартирі, знаходяться на балансі КО «Єдність», які й є відповідальними за збереження їх належного стану. Такий висновок відповідача суперечить приписам чинного законодавства України, адже обладнання, що знаходиться в квартирі відповідача, не відноситься до сфери відповідальності управителя багатоквартирного будинку. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2017 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2017 року (а. с. 5-7). 14.10.2020 року відбулося залиття вищевказаної квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] . Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. 15.10.2020 року комісією Кооперативного об`єднання «Єдність» в складі головного інженера [PERSON] , електрика [PERSON] , сл. сантехніка [PERSON] у присутності мешканця [PERSON] було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди та при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено: у коридорі підлога (ламінатна дошка) здулася, на стіні в коридорі над вхідними дверима виявлено сліди залиття, шпалери вологі, видно потьоки, дверні наличники над підлогою здулися, на стелі навколо світильників наявні сліди залиття, двері комори розбухли; у ванній кімнаті на стелі сліди залиття, дверні наличники над підлогою здулися; у першій кімнаті підлога (ламінатна дошка) у деяких місцях здулася, надичники над підлогою та плінтуса здулися; у великій кімнаті на стелі проступають сліди затирання, є сліди залиття, дверні наличники над підлогою та плінтуса здулися, ламінатна дошка у деяких місцях здулася, на кухні на стелі навколо світильників наявні сліди залиття, дверні наличники над підлогою та плінтуса здулися. При обстеженні квартири [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , виявлено: на момент огляду 15.10.2020 року лінолеум в коридорі та кімнатах всюди вологий, усе сантехнічне обладнання у квартирі знаходиться в незадовільному стані, на стояку гарячої води свищ на висоті ~ 15 см від підлоги. В акті комісією зроблено висновок, що залиття квартири [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] відбулося у зв`язку з проривом стояка гарячого водопостачання у квартирі [ADDRESS] (а. с. 9). Власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №230636192 від 02.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 10-12). У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно статті 322 Цивільного кодексу України тягар утримання майна лежить на власнику майна. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.10.2020 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] . Зазначені обставини не спростовано відповідачем, акт від 15.10.2020 року не скасований, ніким не оспорений та є дійсним. Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу [PERSON] , відповідачем не спростовано, акт від 15.10.2020 року підтверджує обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, що сталось 14.10.2020 року, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини. Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, 03.07.2020 позивач звернулася до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку майна №18/11/2020 від 09.11.2020 року, матеріальний збиток, нанесений внаслідок залиття водопровідною водою квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] становить: 65795 (шістдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. (а. с. 15-46). Тобто, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи. Доводи відповідача, що мережі, які знаходяться в її квартирі, знаходяться на балансі КО «Єдність», які й є відповідальними за збереження їх належного стану не відповідають приписам чинного законодавства України, адже КО «Єдність» здійснює управління багатоквартирним будинком, в якому знаходяться квартири позивача та відповідача, що полягає у діяльності із забезпечення належного утримання та ремонту спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Отже, обладнання, що знаходиться в квартирі відповідача, не відноситься до сфери відповідальності управителя багатоквартирного будинку. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю. Натомість відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, а тому витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №157 від 20.10.2020 року, сторони домовились, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання «Литвиненко, Залеська і партнери» за надання правової допомоги щодо представництва інтересів клієнта [PERSON] у цивільно-правовому спорі щодо компенсації шкоди, спричиненої пошкодженням нерухомого майна, належного клієнту, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , складає 12000 грн., 5000 грн. з яких підлягає сплаті протягом 3 днів з дня підписання додаткової угоди, а 7000 грн. підлягає сплаті протягом 30 днів з дня відкриття судом провадження у справі. Матеріали справи містять квитанцію №0.0.1879373899.1 від 21.10.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплатила на користь Адвокатського об`єднання «Литвиненко, Залеська і партнери» витрати за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №157 від 20.10.2020 року та за додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №157 від 20.10.2020 року у розмірі 5000 грн., а також дублікат квитанції №0.0.2050657190.1 від 15.03.2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] сплатила на користь Адвокатського об`єднання «Литвиненко, Залеська і партнери» витрати за надання правової допомоги у розмірі 7000 грн. Тобто, оскільки позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 00 коп. Також матеріали справи містять відомості про оплату позивачем витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у сумі 5000 грн., а саме квитанцію до прибуткового касового ордеру №5/2020 від 16.11.2020 року (а. с. 14), а тому з огляду на подання до суду документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із проведенням оцінки, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача вказаних судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Outcome: approved