Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] 61\~983 грн 50 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 2\~973 грн 84 коп. заборгованість за кредитом, 18\~395 грн 05 коп. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 37\~185 грн 92 коп. пеня за порушення строків внесення платежів, 500 грн - штраф (фіксована частина),\~\~2\~927 грн 79 коп. штраф (процентна складова). На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ті обставини, що 04 вересня 2006 року між банком та [PERSON] укладено договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 8\~074 грн 30 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, станом на 05 листопада 2014 року, утворилась заборгованість у розмірі 61\~983 грн 50 коп., позивач просив задовольнити позов. 01 липня 2015 року відповідач до винесення рішення у справі подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня\~\~\~2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову\~ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору у письмовій формі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, вказавши, що строк позовної давності не сплинув, а договір діє до повного виконання зобовязань за ним. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказавши, що банк втратив право вимоги за кредитним договором, оскільки договір діяв до 04 вересня 2008 року і банк пропустив строк позовної давності, на підставі поданої заяви просили її застосувати та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом установлено, що 04 вересня 2006 року\~між\~ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами банку складає кредитно-заставний договір (а.с. 46, 220-230) На підставі зазначеного договору\~відповідач\~\~отримав строковий кредит у розмірі 8\~074 грн 30 коп.\~\~строком на 24 місяці до 04 вересня 2008 року включно зі сплатою\~\~процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,09 % на\~місяць\~для придбання моторолера В-08. Відповідно до укладеного договору, заяви позичальника (а.с 46) погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 432 грн 67 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. У разі внесення позичальником щомісячного платежу у розмірі 432 грн 67 коп. всього за 24 місяці дії договору позичальник повинен був сплатити 10\~384 грн 08 коп. (максимальний розмір вимоги, що забезпечується предметом застави). Отже, сторони встановили як строк дії договору до 04 вересня 2008 року включно так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів у період з «21» по «28» число кожного місяця протягом 24 місяців дії договору. Останній щомісячний платіж за кредитним договором [PERSON] вніс 05 грудня 2007 року і з часу невнесення наступного щомісячного платежу почався перебіг позовної давності за кожний черговий несплачений платіж відповідно до умов кредитного договору. У 2008 році придбаний за кредитні кошти моторолер відповідач передав ПАТ КБ «Приватбанк» для реалізації у рахунок погашення заборгованості, який був реалізований у липні 2011 року і кошти від його реалізації у сумі 1 600 грн 14 липня 2011 року зараховані банком на погашення заборгованості. Відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворився борг, і 01 грудня 2014 року банк звернувся до суду з цим позовом. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за укладеним кредитним договором станом на 05 листопада 2014 року становить 61\~983 грн 50 коп., з яких 2\~973 грн 84 коп. заборгованість за кредитом, 18\~395 грн 95 коп. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 37\~185 грн 92 коп. пеня за порушення строків внесення платежів, 500 грн штраф (фіксована частина), 2\~927 грн 79 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). До ухвалення судом рішення у справі відповідач подав клопотання про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ті обставини, що кінцевий термін повернення кредитних коштів 04 вересня 2008 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом тільки 01 грудня 2014 року (а.с. 73, 111). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову (ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт), з якими погодився та ознайомився позичальник при підписанні кредитного договору та чого не заперечував у судовому засіданні, встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені та штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Строк дії кредитного договору сплинув 04 вересня 2008 року. Однак, банк звернувся до суду з цим позовом тільки 01 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, питання про його поновлення позивачем не ставилось, а відповідач заявив про застосування позовної давності. За таких обставин у задоволенні позову потрібно відмовити у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed