Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що з 20 липня 2013 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20 травня 2019 року було розірвано. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, по після розірвання шлюбу відповідач добровільно надавати допомогу на утримання доньки не бажає. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому. Суду пояснила, що відповідач не надає коштів на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/3 частини. Суду пояснив, що він не проти сплати аліментів в розмірі 1/4 частини та надав довідку про свої доходи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 20 липня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року було розірвано /а.с.8/. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про її народження Серія [NUMBER] виданим 16 вересня 2014 року /а.с.9/. Як вбачається з Довідки виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 04 червня 2020 року, [PERSON] проживає та прописана за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , 2014 року народження, яка знаходиться на її утриманні /а.с.6/. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо розміру матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, хоча відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від його доходів. Відповідач має постійне місце роботи - Товариство з обмеженою відповідальності «ВСМК-ТРЕЙД». Як вбачається з довідки про доходи виданої Товариством з обмеженою відповідальності «ВСМК-ТРЕЙД» від 12.01.2021 року, відповідач [PERSON] працює в даному товаристві на посаді заступника начальника складу та в період з січня 2020 року по грудень 2020 року його заробітна плата склала 64 440,00 гривень, в тому числі з липня 2020 по грудень 2020 - 32 600 гривень, що в середньому за місяць складає -5 400 гривень. Даний розмір середньомісячної заробітної плати відповідача, на думку суду, є незначним. Наявності інших джерел доходів у відповідача позивачем не доведено, а позицію щодо стягнення аліментів в розмірі саме 1/3 частини, позивач обґрунтовує тим, що дитина навчається в ліцеї, а тому потребує додаткових витрат на навчання. Крім цього, відповідач є співвласником ј частки квартири, в якій проживає разом з батьками та сестрою. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] , а саме 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача є не обґрунтованим,оскільки позивачем не надано суду доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, а тому позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення донькою повноліття. Суд зазначає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить її належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребі дитини, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 840,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial