Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 21.11.2016 року до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області була подана заява від [PERSON], в якій він зазначив, що депутат Великодолинської селищної ради [PERSON] прямо погрожував йому нападом на нього, на його найманих працівників і на його власність злочинною організацією та іншу недостовірну інформацію. У зв'язку із наведеним позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь гідність та ділову репутацію інформацію викладену у заяві відповідача [PERSON] від 13.11.2016 року поданої до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, а саме: «...в іншому випадку на мою овочеву базу, яка на даний час охороняється моїми робітниками, увійдуть двадцять бандитів, виб'ють мою охорону, і візьмуть базу під власний контроль. Тому, мені слід подумати над своєю поведінкою, і якнайшвидше виконати зазначені умови». «...вона все одно буде захоплена 20-ма бандитами, які виб'ють мою охорону і візьмуть базу і усе моє майно під свій контроль. Ця інформація [PERSON] відома від мого сина [PERSON] Я маю залишити свою овочеву базу, розташовану у комплексі господарських будівель і споруд №2 своєму сину [PERSON], припинивши свою господарську діяльність. У разі непокори база буде захоплена, а завантаження овочів, яким я якраз і займаюся у даний період часу, буде насильно припинено, внаслідок чого мені доведеться зазнати великих збитків.» «Тобто, депутат Великодолинської селищної ради [PERSON] прямо погрожував мені нападом на мене, на моїх найманих працівників і мою власність злочинною організацією.» «...[PERSON] сказав мені, що все легко можна виправити через суд, і після моєї смерті мене можна визнати недієздатним. Тоді мені стало зрозуміло, що [PERSON] діє від імені і в інтересах [PERSON] та [PERSON]» Крім того позивач просив зобов'язати [PERSON] відкликати свій попередній лист, поданий 21.11.2016 року до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та особисто подати до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області нового листа, яким спростувати інформацію, що містилась в попередньому листі, а також стягнути з відповідача на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень та судові витрати по справі. В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, навів пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Статті 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК Україїни - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Судом встановлено, що 21.11.2016 року [PERSON] подав для відому до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району, адресовану Іллічівській місцевій прокуратурі Одеської області заяву, в якій останній просив, зокрема, внести відомості до ЄРДР відносно депутата Ведикодолинської селищної ради, [PERSON] у зв'язку із вчиненням останнім відносно відповідача злочинних дій. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У відповідності до п. 15 вищезазначеної Постанови - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції , а не поширення недостовірної інформації. У зв'язку із вищевикладеним, суд не ваважає, що дії відповідача, які виразились в направлені заяви відносно позивача до прокуратури, а також для відому до Великодолинської селищної рада, є такими, що порочать честь гідність та ділову репутацію позивача, а є такими що направлені на захист своїх прав та законних інтересів, які гарантовані кожному громадянину чинним законодавством України. Крім того, направлення позивачем такої заяви до прокуратури та селищної ради, в розумінні роз'яснень, зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна вважати поширенням інформації. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України способом захисту гідності, честі та ділової репутації є вимога про відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення прав особи. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але, а ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні, представник позивача не довів факт спричинення позивачу моральної шкоди. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed