Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У грудні 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Григорівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, про визнання власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 13.09.2010р. помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Григорівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області, площею 4,60 га, що належала його бабці [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЗП № 016492 від 23.04.2003 року, яка також померла 12.10.2006 року, спадкоємцем якої був її син [PERSON] батько позивача, що прийняв спадщину оформивши свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року, але не оформив своїх спадкових прав. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON], 10.12.2015 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У звязку з чим, позивач [PERSON] був вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним, [PERSON], уродженцем [INFO], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 4,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Григорівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області, після смерті [PERSON], який помер 13.09.2010, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2213 та є спадковим майном після смерті [PERSON], яка померла 12.10.2006 року, та належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЗП № 016492, виданим на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 18.02.2003 року № 4/20 та зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 531 від 23.04.2003 року. В судове засідання зявився представник позивача [PERSON], яка позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Григорівської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи, до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, заперечень не надав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивача, під час судового розгляду, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що позивач [PERSON], уродженець [INFO], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 .04.1983 року серія ІІ-ЖС № 469962. [PERSON], помер 13 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 183428 від 17 вересня 2010 року. Судом була витребуваня спадкова справа №88/2011, відповідно до якої вбачається, що позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] згідно з чим було її заведено спадкову справу. В матеріалах справи міститься копія постанови державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дій у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року за реєстровим №2213, земельна ділянка, яка розташована на території Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 4,60 га, належала спадкодавцю ([PERSON]) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП №016492, виданого на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 18.02.2003 року за №4/20 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 531 від 23.04.2003 року. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім позивача немає. На теперішній час ніхто не оспорював та не оспорює право власності позивача на описане вище нерухоме майно та не заперечує проти оформлення за ним права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно п. 10 Додатку 1 до п. 2.1 Положення, правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на ці обєкти. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved