Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Промислово-фінансовий банк» (далі по тексту - ПАТ «ПФБ», позивач, Банк) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1, [PERSON], позичальник), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2, [PERSON].), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3, [PERSON]) та Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України (далі по тексту - відповідач-4) в місті Києві, за участю третьої особи: Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач-4) про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. В процесі розгляду справи позивачем подавались заяви про збільшення та зменшення розміру позовних вимог у зв'язку із зміною розміру заборгованості відповідача-1. Позовні вимоги мотивовані тим, що Банком були надані грошові кошти [PERSON] у розмірі 1600000,00 грн. на виконання зобов'язань Банку за кредитним договором № 18-2233/12 від 27.06.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем-1, а також у розмірі 169500,00 грн. на виконання зобов'язань Банку за кредитним договором № 18-2203/13 від 20.08.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по Кредитним договорам було укладено договори іпотеки, а саме: в забезпечення по кредитному договору № 18-2233/12 від 27.06.2012 року було укладено договір іпотеки від 27.06.2012 року та в забезпечення по кредитному договору № 18-2203/13 від 20.08.2013 року було укладено договір іпотеки від 20.08.2013 року, за умовами яких, в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів, [PERSON] було передано в іпотеку ПАТ «ПФБ» належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач-1 своїх договірних зобов'язань належним чином не виконував і у зв'язку з простроченням сплати заборгованості за Кредитними договорами йому було направлено 05.09.2014 року (цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення) Вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та пені в порядку ст. 1050 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та п. 3.2.3. Кредитних договорів. Вказані вимоги було отримано відповідачем-1 09.09.2014 року, що підтверджується відміткою в повідомленні про вручення цінного листа, однак до цього часу вони залишаються не виконаними, заборгованість не погашена. Станом на час розгляду справи, сума заборгованості відповідача-1 за кредитними договорами складає: 1736062,73 грн., з яких по кредитному договору № 18-2233/12 від 27 червня 2012 року в розмірі 1546286,74 грн., що складається з 830500,00 грн. - тіло кредиту; 316753,32 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 300641,00 грн. - пеня за простроченим кредитом; 98392,42 грн. - пеня за простроченими процентами; та по кредитному договору № 18-2203/13 від 20 серпня 2013 року в розмірі 189775,99 грн., з яких 113000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 59289,00 грн. - пеня за простроченим кредитом; 17486,99 грн. - пеня за простроченими процентами Позивач зазначав, що сума заборгованості за кредитними договорами є співмірною вартості предмета іпотеки. Крім того, відповідно до п. 2.2.14. Договору іпотеки 1, Іпотекодавець (відповідач-1) зобов'язувався не реєструвати у квартирі, яка є предметом іпотеки за цим договором, будь-яких осіб, в тому числі малолітніх і неповнолітніх, без письмової згоди Іпотекодержателя. Факт відсутності будь-яких зареєстрованих осіб в квартирі, що є Предметом іпотеки, на момент укладення Договору іпотеки 1, підтверджується довідкою (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописки) КП ЖЕК «Шулявка» від 27.06.2012 року. Однак відповідач-1, в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, після укладення договору іпотеки, без згоди ПАТ «ПФБ», зареєструвався у вищезазначеній квартирі сам та зареєстрував в ній своїх дітей. Так, позивачем було прийнято рішення звертати стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 за кредитними договорами, та з метою виконання і дотримання всіх передбачених законом процедур, позивачем, цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення було направлено 29.09.2014 року відповідачам 1,2 та 3 письмову вимогу про виселення з вищезазначеної квартири (предмета іпотеки) та зняття з реєстрації осіб, що в ній зареєстровані протягом 1 (одного) місяця з дня отримання вимоги. Такі вимоги отримані - відповідачем-1 04.10.2014 року та відповідачами 2, та 3 06.10.2014 року, що підтверджується повідомленнями про вручення цінних листів з відповідними відмітками. Посилаючись на викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із квартири без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстрації місця проживання. У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді [PERSON]., 23.04.2015 року згідно із протоколом автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Рибаку М.А. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням розміру заборгованості станом на час розгляду справи в сумі 1736062,73 грн. При цьому, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації просив суд встановити в сумі 1493490,00 грн., що відповідає умовам укладеного між сторонами договору іпотеки В судовому засіданні відповідач-1, а також законний представник відповідача-3 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Зазначала, що нею вживаються заходи щодо погашення заборгованості за кредитними договорами те ведуться переговори з Банком з метою врегулювання існуючого спору. Разом із тим, не заперечувала проти встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1493490,00 грн. Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, в поданій суду заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача-4 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечувала та зазначала, що у відповідачів відсутнє інше житло для їх проживання, а також проживання малолітньої [PERSON] Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2012 року між ПАТ «ПФБ» (за договором - Кредитор) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено кредитний договір № 18-2233/12 (далі по тексту - кредитний договір 1), відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику на умовах, визначених цим договором, грошові кошти у сумі 1600000,00 грн. (Кредит) зі сплатою 20 % річних за користування кредитними коштами, а Позичальник зобов'язався повернути кредит згідно із графіком, визначеним в п. 1.1. договору, а також сплатити проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку, передбачену розділом 4 цього договору (п.п. 1.1., 3.3. договору) (Т. 1, а.с. 10-12). Відповідно до п. 1.2. Кредит надано Позичальнику, серед іншого, з метою придбання чотрирьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказану квартиру, відповідно до п. 2.11.1. кредитного договору 1 було передано в іпотеку Кредитору в якості забезпечення виконання умов за договором. Додатковими угодами від 12.07.2012 року та 20.08.2013 року були внесені зміни до кредитного договору 1 (Т. 1, а.с. 13, 14). Окрім того, 20.08.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 18-2203/13 (далі по тексту - кредитний договір 2), за умовами якого Кредитор надав Позивальнику грошові кошти у сумі 169500,00 грн. зі сплатою 20 % річних за користування кредитними коштами, а Позичальник зобов'язався повернути кредит згідно із графіком, визначеним в п. 1.1. договору, а також сплатити проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку, передбачену розділом 4 цього договору (п.п. 1.1., 3.3. договору) (Т. 1, а.с. 15-18). Факт передачі коштів відповідачу-1 за кредитними договорами підтверджується меморіальними ордерами 0903 від 27.06.2012 року; № 0902 від 27.06.2012 року; № 54937/авто від 20.08.2013 року, копії яких містяться в матеріалах справи (Т. 1, а.с. 19, 20, 21). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачем-1 після отримання кредитних коштів не виконано в повному обсязі зобов'язань, визначених кредитними договорами, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих процентів за його користування, в результаті чого, в останньої станом на 21.03.2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 1736062,73 грн., з яких по кредитному договору № 18-2233/12 від 27 червня 2012 року в розмірі 1546286,74 грн., що складається з 830500,00 грн. - тіло кредиту; 316753,32 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 300641,00 грн. - пеня за простроченим кредитом; 98392,42 грн. - пеня за простроченими процентами; по Кредитному договору № 18-2203/13 від 20 серпня 2013 року в розмірі 189775,99 грн., з яких 113000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 59289,00 грн. - пеня за простроченим кредитом; 17486,99 грн. - пеня за простроченими процентами, що підтверджується довідками про залишок заборгованості за кредитними договорами (Т. 2, а.с. 34). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розмір заборгованості [PERSON] за кредитними договорами розрахований банком з дотриманням вимог закону та умов договору, сумнівів у його правильності не викликає. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами було укладено договори іпотеки, а саме: в забезпечення зобов'язань по кредитному договору № 18-2233/12 від 27.06.2012 року було укладено договір іпотеки від 27.06.2012 року (Т. 1,а.с. 22-26) та в забезпечення зобов'язань по кредитному договору № 18-2203/13 від 20.08.2013 року було укладено договір іпотеки від 20.08.2013 року (Т. 1, а.с. 29-33), за умовами яких, в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитних договорів, [PERSON] було передано в іпотеку ПАТ «ПФБ» належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 3.1. договору іпотеки від 27.06.2012 року Іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано. Пунктом 3.3. договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки до настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором та направити кошти від його реалізації на задоволення своїх вимог в повному обсязі у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем будь-якого зі своїх обов'язків за кредитним договором. Аналогічні умови передбачені і договором іпотеки від 20.08.2013 року. Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 4.2. іпотечного договору від 27.06.2012 року передбачене право на продаж Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 29.09.2014 року позивачем було направлено відповідачам 1, 2 та 3 вимоги про виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Вказані вимоги відповідачами були отримані, проти залишені поза увагою. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення Публічним акціонерним товариством «Промислово-фінансовий банк» договору купівлі-продажу вказаної квартири з іншою особою - покупцем, від свого імені, з наданням всіх повноважень власника майна, необхідних для його продажу підлягають задоволенню судом. Щодо визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки слід зазначити наступне. Згідно із Правовою позицією у справі 6-1935цс15, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так, частиною 6 ст. 38 Закону, передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайної ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Судом встановлено, що договором про внесення змін до договору іпотеки від 20.08.2013 року та договором іпотеки від 20.08.2013 року (а.с. 27, 29-33), сторонами погоджено вартість предмету іпотеки в сумі 1493490,00 грн. В судовому засіданні представник позивача та відповідач-1 погодилися із наведеною початковою ціною предмета іпотеки, а тому судом слід встановити її в розмірі 1493490,00 грн. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів із квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстрації місця проживання слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності передбачених законом підстав, якщо предметом іпотеки є житлове приміщення. Відповідно до ст.40 цього закону сам по собі факт звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення з нього всіх мешканців, окрім наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] - власник, [PERSON] - син та [PERSON] - донька, 2004 року народження (а.с. 68). Разом із тим, п. 2.14. договору іпотеки від 27.06.2012 року був передбачений обов'язок відповідача-1 не реєструвати в квартирі, яка є предметом іпотеки за цим договором, будь-яких осіб, в тому числі малолітніх і неповнолітніх, без письмової згоди Іпотекодержателя. Така згода позивачем не надавалась, доказів іншого матеріали справи не містять. Відповідно до частин 2, 4 ст. 109 ЖК України при виселенні громадян у зв'язку зі зверненням стягнення на жиле приміщення, що було придбане ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою цього жилого приміщення, громадянам, яких виселяють, інше постійне жиле приміщення не надається, а є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Оскільки відповідачі як власник жилого приміщення - предмета іпотеки та члени його сім'ї у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, підлягають виселенню з наданням жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, проте, про наявність такого житла позивач не надав належних і допустимих доказів і не зазначив його адреси і визначення, - вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про виселення у зв'язку із їх передчасністю. Окрім того, суд враховує пояснення Органу опіки та піклування та ту обставину, що станом на час вирішення справи, відсутні докази того, що у відповідачів відсутнє інше житлове приміщення. Згідно із ч. 3 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 за кредитним договорами, тоді як в задоволенні вимог про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку слід відмовити.

Outcome: partial