Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON], 1961 року народження, перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону України «Про державну службу». Вказує, що відповідно до Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», внесено зміни, зокрема до Закону України «Про державну службу» та текст статті 37 викладено в такій редакції: Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі. Зазначає, що під час проведення інвентаризації пенсійної справи [PERSON] було встановлено, що громадянка [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону України «Про державну службу» та одночасно працювала на посаді державної служби (копія сторінок трудової книжки за спірний період додатку), що суперечить вищенаведеним нормам законодавства, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 10.06.2015 року по 05.10.2016 року (період перебування на спецпосадах) в сумі 8676,10 грн. Відповідно до пункту 4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постаново правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільної повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Також вказує, що стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює перелік майна, яке, незважаючи на відсутність підстав для його набуття, не підлягає поверненню особі, що його втратила. Відповідно до пункту 1 цієї статті, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендія, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Тобто, стверджує, що однією з умов, за якою перелічене вище майно не підлягає поверненню є те, що така виплата не є наслідком рахункової помилки з боку фізичної або юридичної особи, яка виплатила ці суми набувачу. Крім того зазначає, що законодавство в даний час не містить визначення поняття «рахункова помилка», але цією категорією оперують на практиці. До рахункових помилок прийнято відносити такі помилки в нарахованих сумах, які виникли в результаті неусвідомлених дій або випадкових подій і виявлення яких не вимагає правової оцінки, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп'ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Лічильною (рахунковою) помилкою у постанові від 24.12.1999 № 13 Верховний Суд України називає неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. І додає, що не можуть, вважатися такими помилками і пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правові актів, у тому числі колективного договору. Також пояснює, що управління зверталось до відповідача з листом, в якому повідомлялось про переплату пенсії. Однак, дане звернення відповідачем були проігноровані та в добровільному порядку погашення заборгованості, яка виникла внаслідок переплати пенсії, не відбулося. На підставі викладеного просить суддю ухвалити рішення, яким стягнути з громадянки [PERSON] на користь Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області матеріальну шкоду в сумі 8676,10 гривень. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином, не з'явилися, клопотаь про відкладення розгляду справи не подали, відтак розгляд справи здійснено на підставі ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 1961 року народження, перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону України «Про державну службу», що підтверджується довідкою № 2016/02 від 08 червня 2017 року. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі. Судом встановлено, що під час проведення інвентаризації пенсійної справи [PERSON] було встановлено, що громадянка [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до норм Закону України «Про державну службу» та одночасно працювала на посаді державної служби (що підтверджується копіями сторінок трудової книжки серії [NUMBER] за спірний період та копією протоколу від 21.10.2016 року), внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 10.06.2015 року по 05.10.2016 року (період перебування на спецпосадах) в сумі 8676,10 грн. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначено Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003 року. Згідно з п. 4 вищезазначеного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законом визначено дві умови, за наявності яких можливе повернення надміру сплаченої суми пенсії: по-перше, якщо така виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум та наявність рахункової помилки покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові, стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями чи підроблених документів тощо). Позивачем не надано, а судом не встановлено жодних доказів зловживань з боку відповідача [PERSON], що стверджували б про його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та отриманні надмірної суми пенсії. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була виплачена позивачем відповідачу, також не знайшли свого підтвердження. Окрім того, оскільки у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України законодавець чітко визначає характер помилки, яка може бути підставою для повернення коштів, а саме - рахункова помилка, то можна дійти висновку, що не всі помилки є підставою для повернення надміру сплачених пенсій, а лише ті, які пов'язані з помилками у розрахунках (арифметичні). Як вбачається з п. 24 Постанови від 24.12.1999 № 13 Верховного Суду України, до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Водночас, до позовної заяви не долучено доказів, зокрема, висновку ревізії, акту перевірок чи службового розслідування, на підставі яких є можливим встановлення причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії. Отже, без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача відсутні підстави для стягнення з неї надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до [PERSON] про стягнення переплати пенсії. Крім того, у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04, остаточне рішення від 20.01.2012 року) Європейський суд з прав людини у пункті 71 рішення вказав: «… потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed