Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем 24.11.2007 року зареєстровано шлюб Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 7. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім того, зазначила, що між сторонами укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, виконання обов'язків та визначення місця проживання дитини від 13.11.2018 року, відповідно до умов якого сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання дітей та порядку здійснення батьківських прав матір'ю, яка мешкає окремо від дітей. Позивач, через канцелярію суду, подала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач, через канцелярію суду, подав заяву в якій не заперечував проти позовних вимог та просив суд їх задовольнити. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 24.11.2007 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 7. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаємопорозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За твердженням позивача тривалий час подружжя намагалося налагодити стосунки, однак це жодним чином не допомогло збереженню сім'ї. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить її інтересам. Більш того, між сторонами укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, виконання обов'язків та визначення місця проживання дитини від 13.11.2018 року, відповідно до умов якого сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання дітей та порядку здійснення батьківських прав матір'ю, яка мешкає окремо від дітей. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved