Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 10 березня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 205, без строку на примирення. Вказуючи на те, що з відповідачем по справі [PERSON] вони зареєстрували шлюб 10 березня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 205. Від шлюбу дітей не мають. На протязі спільного подружнього життя виявилось, що вони мають різні характери, різні погляди на життя та сім`ю. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Разом не проживають більше року, спільного господарства не ведуть, життям один до одного не цікавляться. Вважає, що фактично їхній шлюб розпався і в майбутньому поновленим бути не може. На примирення вона не згодна. Позивач у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явивсь, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подав, хоч про розгляд справи повідомлявсь належним чином за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України.(а.с.41,43). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 березня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] укладено шлюб, актовий запис № 205, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серія [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 21 лютого 2018 року, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] змінила прізвище та ім`я на [PERSON] (а.с.13). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві,суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка.

Outcome: approved