Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У вересні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначила, що спірна квартира належить на праві власності в рівних частках їй та відповідачу. Квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 10,4 кв.м. та 15,9 кв.м. Позивач просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити їй в користування кімнату площею 15,9 кв.м., а [PERSON] - кімнату площею 10,4 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників, пославшись на те, що вона проживає з малолітнім сином, а відповідач постійно в квартирі не проживає. Ухвалою від 21.10.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що відповідач [PERSON] рішенням суду визнаний недієздатним, а його опікуном є [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, від законного представника відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2009 та договору дарування від 08.04.2009. За приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. Частки співвласників у квартирі є рівними, питання про одержання грошової компенсації їх вартості сторони не ставлять. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 10,4 кв.м., 15,9 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Жила площа квартири складає 26,3 кв.м., а отже на кожного з співвласників припадає в користування по 13,15 кв.м. жилої площі. За запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою її частка буде більшою на 2,75 кв.м. від розміру частки, яка припадає на її частку у праві власності, а частка відповідача, відповідно, буде перевищувати на 2,75 кв.м. розмір частки, яка припадає на його частку у праві власності. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже зважаючи на те, що законний представник відповідача безумовно визнала позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved