Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У вересні 2019 р. Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Позняки-8» (далі по тексту - ОК «ЖБК «Позняки-8», позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 85 458,47 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач являється власником квартири [ADDRESS] . Обслуговування даного будинку здійснює ОК «ЖБК «Позняки-8» відповідно до акту державного приймання будівлі. Розпорядженнями КМДА та рішеннями загальних зборів співвласників кооперативу встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структура, тарифи на постачання холодної і гарячої води, водовідведення, опалення тощо. За період проживання відповідача у вищевказаній квартирі позивачем як обслуговуючою організацією щоденно надавались житлово-комунальні послуги, відповідач щомісяця отримувала від позивача рахунки на їх оплату, однак платежі здійснювались нерегулярно, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 30.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 85 458,47 грн. Ухвалою від 21.10.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] позов не визнала та обґрунтувала свої заперечення у поданому до суду відзиві пославшись на такі обставини. Позивачем не доведено, що саме відповідач являється споживачем житлово-комунальних послуг, оскільки не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або будь-якого іншого документу, який би підтвердив належність їй права власності на квартиру [ADDRESS] . Окрім того відсутні підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг чи будь-які виписки з рахунку, які б підтверджували, що відповідач здійснював оплату за рахунками чи взагалі коли-небудь користувався наданими послугами. Також позивачем не долучено жодних офіційних документів, які б підтверджували площу квартири та, відповідно, правильність розрахунку комунальних платежів. Серед наданих доказів наявні лише самостійно надруковані позивачем розрахунки та таблиці, які є неналежними та недопустимими доказами. У квартирі зареєстровано декілька осіб, а тому не зрозуміло, чому позов пред`явлено лише до неї. Також відповідач заявила про пропуск позивачем строку позовної давності за зобов`язаннями, які виникли до вересня 2016 р. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Зі статуту позивача та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОК «ЖБК «Позняки-8» є повним правонаступником всіх прав та обов`язків ЖБК «Більшовик-8» та самостійним господарюючим суб`єктом, предметом діяльності якого є комплексне обслуговування житлового будинку (будинків), експлуатація та ремонт житлового будинку (будинків) та утримання прибудинкової території, проведення поліпшеного оздоблення та встановлення більш досконалого обладнання житлового будинку (будинків) і квартир, створення інфраструктури для експлуатації житлового будинку (будинків), здійснення технічного житлово-експлуатаційного обслуговування житлових будинків, організація побутового обслуговування членів кооперативу та членів їх сімей, укладання та контроль за виконанням договорів, пов`язаних з будівництво, експлуатацією і ремонтом житлового будинку (будинків) і надвірних будівель та утримання прибудинкової території, здійснення інших видів діяльності, метою яких є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів кооперативу (та членів їх сімей), які кооператив має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України (а.с. 11-13, 14-21). Позивач як балансоутримувач будинку [ADDRESS] забезпечує надання комплексу послуг по його утриманню та створенню необхідних умов мешкання у ньому, а саме: послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, опалення, холодного і гарячого водопостачання, водовідведення, інших послуг. Для вищевказаного будинку тариф на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та його структура були затверджені розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації - далі - КМДА) від 24.12.2010 № 1164 (а.с. 48-51). Згідно Статуту ОК «ЖБК «Позняки-8» до компетенції загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу належить затвердження розміру внесків на утримання будинків та прибудинкової території. Рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) ЖБК «Більшовик-8» від 04.03.2017 було затверджено розмір внесків (платежів) на утримання та використання спільного майна будинку та прибудинкової території для власників квартир будинку [ADDRESS] на 2017 рік в розмірі 3,88 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири та 3,14 грн. для квартир першого поверху(а.с. 52). Рішенням загальних зборів співвласників ЖБК «Позняки-8» від 21.06.2018 було вирішено підвищити розмір внесків на обслуговування прибудинкової території до 4,76 грн. та до 4,36 грн. для квартир першого поверху(а.с. 54). Відповідач [PERSON] є власником особового рахунку на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 79,20 кв.м., опалювальною площею 73,60 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою з особового рахунку [NUMBER] (а.с. 24-47). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не здійснює оплату спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого станом на 30.04.2019 утворилась заборгованість в загальному розмірі 85 458,47 грн. (а.с. 22-23). Доводи [PERSON] про те, що позивачем не надано доказів її права власності на квартиру, а відтак не доведено і право вимагати оплати житлово-комунальних послуг, не заслуговують на увагу з таких підстав. Будинок [ADDRESS] є будинком житлово-будівельного кооперативу. Акт державної приймальної комісії про приймання до експлуатації вищевказаного будинку затверджений розпорядженням Харківської райдержадміністрації м. Києва від 18.01.1994 № 68 (а.с. 7-10). Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЖБК «Більшовик-8», правонаступником якого є позивач, зареєстрований як юридична особа 25.09.1992. Відповідно до положень частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент реєстрації ЖБК «Більшовик-8», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 384 ЦК України, яка визначає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України). Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» встановлює обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі та містить норму, відповідно до якої речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (стаття 3 цього Закону). Норми цивільного законодавства, яке діяло станом на момент введення будинку в експлуатацію (ЦК Української РСР та Закон України «Про власність»), не передбачали обов`язкової реєстрації права власності на нерухоме майно членом кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок, та не пов`язували момент набуття права власності на таке майно з державною реєстрацією права власності. Чинне законодавство не встановлює строків здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, набутих до 01.01.2013. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Отже ураховуючи, що квартира [ADDRESS] розташована у будинку житлово-будівельного кооперативу, [PERSON] є власником особового рахунку на вищевказану квартиру, зареєстрована за цією адресою і суду не надано жодних доказів, які б спростовували її членство у кооперативі та сплату пайового внеску за неї, наявні підстави вважати відповідача власником квартири та споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за вищевказаною адресою. Суду також не надано доказів, які б свідчили про наявність у відповідача прямих договорів з виробниками житлово-комунальних послуг, а відтак не доведено, що житлово-комунальні послуги надаються не позивачем, а іншою особою. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна… (стаття 360 ЦК України). Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 7 якого визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, та покладає на балансоутримувача будинку обов`язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном (підпункти 1, 3, 10 пункту 1 частини 1 статті 1). Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу України, пунктів 7, 8 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядком формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію, Порядком встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Аналізуючи вищенаведені положення закону та підзаконних актів в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13 та у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що повністю узгоджується з даними особового рахунку, у якому містяться відомості про види наданих послуг і складові нарахувань, здійснений на основі затверджених в установленому порядку тарифів та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем не надано. Водночас відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Даючи оцінку доводам відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного. За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заборгованість, яку просить стягнути позивач, виникла в період з 01.07.2010 по 30.04.2019, а позов поданий 20.09.2019, тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Останній платіж за оплату житлово-комунальних послуг відповідач здійснила у листопаді 2016 р. в загальному розмірі 692,78 грн., однак ураховуючи, що сплачена відповідачем сума не перевищує розмір суми, нарахованої у вказаному місяці до сплати (1 719,25 грн), дана обставина не свідчить про переривання строку позовної давності. Отже враховуючи подання даного позову з пропущенням строків позовної давності щодо частини позовних вимог та не надання позивачем доказів поважності причин їх пропущення, суд застосовує позовну давність і визнає доведеними та обґрунтованими вимоги про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, який утворився за період з 01.10.2016 по 30.04.2019, що згідно розрахунку становить 53 013,71 грн. (85 458,47 - 32 444,76 (сальдо на кінець вересня 2016 р.). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 1 921 грн. (а.с. 6) та на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн., що підтверджується наданими ним доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 03.09.2019, додатковою угодою № 1 до цього договору, ордером, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю та платіжним дорученням від 13.06.2019 (а.с. 56-57, 58, 59, 60, 61, 62). Оскільки позов задоволений на 53 013,71 грн., тобто на 62% (53 013,71х100/85 458,47), на відповідача слід покласти 62% понесених позивачем судових витрат, що становить 1 811,02 грн. (2 921х62%). Відповідач також заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 грн., проте належних доказів, які підтверджують понесення цих витрат (квитанцій про сплату), суду не надано. За таких обставин правих підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial