Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить усунути позивачу перешкоди у користуванні її майном шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі з її відома та дозволу було зареєстровано місце проживання онука [PERSON] Відповідач ніде не працює, протягом 2012-2013 років створює в квартирі позивача конфліктні ситуації, під час яких ображає її, погрожує застосувати фізичну силу, кричить, грюкає дверима, виганяє з кімнати та вчиняє сварки, вночі заважає позивачу спокійно спати, тобто створює нестерпні умови для проживання позивача у власній квартирі. З даного приводу позивач неодноразово зверталася до міліції з письмовими заявами з приводу неправомірних дій свого онука та порушення ним правил співжиття у квартирі, за результатами розгляду заяв з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди та складались офіційні застереження про недопущення вчинення протиправних дій відносно позивача, однак останній їх ігнорує. Таким чином, враховуючи те, що позивач є пенсіонеркою, дитиною війни, хворіла на інсульт, зараз хворіє на цукровий діабет і через свій похилий вік не може нормально проживати у своїй квартирі, постійно нервується, не може спати та відпочивати, хвилюється за своє життя, заходи впливу від представників міського відділу міліції на відповідача не діють, він продовжує вести антисоціальну поведінку, позивач вважає, що є всі підстави для застосування до даних правовідносин ст. 116 ЖК України та відповідач підлягає виселенню зі спірної квартири. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 07.10.1997 року, зареєстрованого в ЧМБТІ 10.08.2004 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 13373503. У вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання онука позивача [PERSON], [INFO], який на даний час проживає за цією адресою. Відповідачем, на спростування доводів позивача щодо створення з його боку протягом 2012-2013 років в спірній квартирі нестерпних умов для проживання у квартирі позивача, не надано суду жодного доказу. З приводу неправомірних дій відповідача позивач неодноразово зверталася до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області з письмовими заявами, за результатами розгляду яких з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди та складались офіційні застереження про недопущення вчинення протиправних дій відносно позивача (а.с. 7-10). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття у спірній квартирі. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в добровільному або судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 166 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились без результативними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] своєю антигромадською поведінкою створює позивачу нестерпні умови для проживання з ним в одній квартирі і враховуючи, що заходи запобігання виявились безрезультатними, його належить виселити зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved