Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 1 березня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Кобиловолоцькій сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають та не підтримують подружніх відносин більше двох років, спільного господарства не ведуть. [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, не бажає жити з нею та дітьми. Їх сімя розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить дітей залишити проживати з нею, а їй прізвище [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згідна. Відповідач [PERSON] також не з'явився для розгляду справи, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнає, миритись не бажає. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 1 березня 2000 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Кобиловолоцькій сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають та не підтримують подружніх відносин більше двох років, спільного господарства не ведуть. [PERSON] проживає в іншому населеному пункті, не бажає жити з дружиною та дітьми. Їх сімя розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітніх дітей сторін суд залишає проживати з матірю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивачки слід стягнути 640 гривень понесених нею процесуальних витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved