Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] , звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (надалі - ПрАТ «Маріупольський МК ім.Ілліча» посилаючись на те, що він з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01.10.2013 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2014 року. При черговому повторному переогляді від 08.09.2014 року йому повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановленотретю групу інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, з іррадацією в праву ногу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель, головний біль та запаморочення. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, яка відповідачем добровільно не відшкодована, розмір якої позивач оцінює в 170 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 23 вересня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що дійсно з 05.04.2007р. по 16.01.2013р. позивач працював на їх підприємстві. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 01/13 від 27 серпня 2013 року професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв`язку з тим, що працюючи з 05.04.2007р. по 16.01.2013р. водієм автосамоскида БеЛАЗ на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» ПАТ «ММК ІМ. ІЛЛІЧА» підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, виробничого шуму та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Український Науково-дослідний інститут промислової медицини від 20 серпня 2013 року встановлено, що захворювання [PERSON] є професійним. Проте, 30 серпня 2013 року позивач звернувся до начальника СП ПРАТ «ММК ЇМ. ІЛЛІЧА» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» з заявою, в якій просив виплатити йому одноразово моральну шкоду в розмірі 1000 грн., завдану в зв`язку з отриманням ним професійного захворювання в ході виконання трудових обов`язків. Згідно видаткового касового ордеру від 20.09.2013 року [PERSON] одержав від СП ПРАТ «ММК ІМ. ІЛЛІЧА» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, про що свідчить його підпис в ордері. А отже, твердження позивача про те, що відповідач відмовився у добровільному порядку компенсувати йому завдану моральну шкоду не відповідає дійсності. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року працював на підприємстві відповідача на посаді водія БелАЗ по вивезенню гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча», правонаступником якого є ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча». 16.01.2013 року звільнений з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України. (копія трудової книжки а.с.20-24). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.08.2013 р. № 1486, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст..(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст..; Вібраційна хвороба другого ст.. від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (злегким зниженням слуху). Підставою встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 04.2007 р. - 01.2013 року водій БелАЗ по вивезенню гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча», (а.с.12-13). Висновком МСЕК від 01.10.2013 року позивачу первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановленотретю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2014 року. При черговому повторному переогляді від 08.09.2014 року позивачу повторно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а саме: 40% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ, 5% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, безстроково (а.с.5-6). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 27.08.2013 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці водія автотранспортних засобів автосамоскиду «БелАЗ» на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі з концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 12.4 при граничнодопустимій до 2,0. Шум еквівалентний рівень звуку. дБА: 90 при гранично допустимому до 80. Вібрація загальна транспортна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 112 при гранично допустимому до 107 (а.с.7-10). В п.16 Акту також зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання у позивача послужив профмаршрут: з 05.04.2007 року по 16.01.2013 року водій автосамоскида БелАЗ по на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі кар`єра «Северний», ГЗК «Укрмеханобр» ВАТ та ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча». Відповідно до п. 19 Акту розслідування професійного захворювання від 27.08.2013 р. встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування маральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, 30 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до начальника ПрАТ «Маріупольський МК імені Ілліча» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» із заявою, в якій вказав, що в зв`язку з отриманням ним професійного захворювання в ході виконання роботи на посаді водія «Бєлазу» на підприємстві, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.08.2013 року, він постійно відчуває душевні, моральні страждання та переживання. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 1000 грн., які просив виплатити йому одноразово на підставі ст.173, 237-1 КЗпП України в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно видаткового касового ордеру від 20.09.2013 року [PERSON] одержав від ПАТ «Маріупольський МК імені Ілліча» ГЗК «УКРМЕХАНОБР» 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, про що свідчить його підпис в ордері. Таким чином, відповідачем дотримано вимоги ст.237-1 КЗпП України, задоволено вимоги працівника та проведено виплату відшкодування моральної шкоди добровільно в позасудовому порядку в розмірі, що був визначений самим працівником. Виходячи з наведеного, а також вимог ст.23 ЦК України, якою передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди одноразово, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у позивача відсутнє право на повторне стягнення з відповідача моральної шкоди, яка вже була відшкодована.

Outcome: dismissed