Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області 25 грудня 2015 року на ім'я [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 22 жовтня 1994 року зареєстрував шлюб з [PERSON], який було розірвано у 2006 році. Від цього шлюбу [INFO] син [PERSON]. Під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої [PERSON] є її мати - [PERSON] та неповнолітній син - [PERSON]. У встановлений законом строк [PERSON] та позивач, як законний представник неповнолітнього [PERSON], подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. 25 грудня 2012 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Посилаючись на те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач вважає, що відповідно до ст. 70 СК України 1/2 частина квартири належить йому, як частка у спільному майні подружжя, а на іншу 1/2 частину відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], тому видане 25.12.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири має бути визнано частково недійсним, оскільки порушуються його права як власника У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивач пропустив встановлений для поділу майна подружжя трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого 22 листопада 1999 року у них народився син [PERSON]. Під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2004 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та визнається обома сторонами. У 2006 році шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 24 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої [PERSON] є її мати - [PERSON] та неповнолітній син - [PERSON]. 14 серпня 2012 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини Броварською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 343/2012 до майна померлої [PERSON] 07 вересня 2012 року законний представник неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] 25 грудня 2012 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину квартири ще не видавалось. Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу і по теперешній час позивач користується спірною квартирою. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності і частки сторін є рівними, суд вважає, що внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину квартири, а тому спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/4 частину квартири кожний. У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також в судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] наполягав в письмовій заяві на застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу він користується спірною квартирою по теперешній час, а його право спільної сумісної власності на квартиру порушено 25 грудня 2012 року у зв'язку з видачею на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину цієї квартири. З огляду на наведене та враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 23 грудня 2015 року, тобто в межах трирічного строку, суд вважає, що доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому заява про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved