Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилалась на те, що на підставі договору дарування 7/100 частини житлового будинку, посвідченого 07.12.2002 року Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Тулаіновою І.М. за реєстраційним №5496, зареєстрованим МКП «Маріупольське БТІ» від 09.12.2002 року в реєстрі за №31670, йому належить 7/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . В 2019 році позивачем було виявлено, що вказаний правовстановлюючий документ ним втрачено, про що повідомлено до Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. Отримати дублікат позивач не має змоги через те, що всі документи приватного нотаріуса Тулаінової І.М. були передані до Донецького обласного нотаріального архіву та знаходиться у м.Донецьку, яке віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду і просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою - [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності від 02.01.2019 року, до суду не з`явилася, надала заяву, згідно якої визнала заявлені вимоги, не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно із договором дарування 7/100 частини житлового будинку від 07.12.2002 року, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Тулаіновою І.М. за реєстраційним №5496, на праві приватної власності належить 7/100 частини житлового будинку буд. [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним свідоцтвом\~ Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 09.12.2002 року (реєстраційний №31670) та інвентарною справою ККП «Міське бюро технічної інвентаризації\~ - Маріупольська нерухомість» №40567. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №143468030 від 31.10.2018 року, убачається, що власником земельної ділянки площею 0,0597га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Маріупольської міської ради №7/35-3155 від 26.09.2018 року, є [PERSON] . Згідно довідки Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 30.05.2019 року, [PERSON] повідомлено про факт втрати договору дарування частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до листа Донецького обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №596/01-12 від 30.07.2019 року щодо отримання дублікату договору дарування, [PERSON] повідомлено, що видати дублікат вищевказаного документу не виявляється можливим, оскільки всі документи приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Тулаінової І.М., прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального округу в м.Донецьк, доступ до яких відсутній. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового зв`язку № 5 Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 07.03.2016 року на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами , підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючого документу є таким, що був втрачений позивачем, права\~ якого можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на 7/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Із урахуванням всіх обставин та приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та підлягають задоволенню, визнавши за позивачем права власності на спірний житловий будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved