Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Хустської міської ради, де третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Хустського РНО Гелеван С.І., про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] якому належала 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . За життя [PERSON] на підставі рішення Хустської міської ради за власний кошт добудував ванну та кладову до комунального будинку, внаслідок чого збільшилася його площа. Після смерті батька, спадщину за ним прийняла його дружина [PERSON] і їй 31.05.1995 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на випадок своєї смерті склала заповіт від 05.05.2017 року, згідно якого усе майно заповіла позивачу [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину за померлою шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса. Однак при оформленні спадщини нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1995 року спадкове майно складається з 1/2 частини цілого житлового будинку в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1990 року. Однак у свідоцтві вказано, що будинок житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м. Такі характеристики спадкового майна не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать договору купівлі-продажу та матеріалам інвентарної справи. Тобто, під час оформлення свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було допущено технічну помилку в частині реальної площі спадкового майна, що унеможливлює оформлення спадкових прав. Крім того, після продажу житлового будинку двом власникам, відбувся його поділ на дві окремі квартири з присвоєнням окремих поштових адрес: [ADDRESS] та кв. №2 . [PERSON] зверталася до Хустської державної нотаріальної контори про виправлення помилки у свідоцтві про право на спадщину, однак їй було роз`яснено, що таке виправлення є неможливим. А отже інакше як у судовому порядку [PERSON] не має можливості захистити свої права. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем Хустською міською радою не подавався, а подано заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі їх представника. В судовому засідання представник позивача адвокат Іляшкович Н.В., просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково просила суд звернути увагу на рішення Хустського районного суду від 21.12.2018 року, яким встановлено факт продажу [PERSON] квартири. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 1990 року [PERSON] купив у Хустської міської Ради народних депутатів 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.21). Жилий будинок в цілому є двохквартирним, одноповерховим, жилою площею 74,8 кв.м., загальною площею 138,6 кв.м. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.1995 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] (а.с.22). Згідно даного свідоцтва спадщина складається з 1/2 частини цілого жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1990 року. Як зазначено у свідоцтві про право на спадщину, жилий будинок в цілому з цегли, жилою площею 50,1 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м. Відповідно до рішення Хустської міської ради від 26.09.1997 року перейменовано існуючу вулицю З.Космодем`янської на Братів Шерегіїв (а.с.28). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 05.05.2017 року, згідно якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося із чого б не складалося, а також те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.13). [PERSON] спадщину за померлою [PERSON] прийняла шляхом подачі заяви до нотаріуса від 13.08.2018 року (а.с.41). Постановою приватного нотаріуса Хустського РНО Гелеван С.І. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , жилою площею 50,1 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м. (а.с.15). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Встановлено, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 31.05.1995 року зазначений склад спадкового майна - 1/2 частина цілого жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , жила площа 50,1 кв.м., загальна площа 85,4 кв.м. Водночас згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 1990 року попередній власник [PERSON] придбав 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , жилою площею 74,8 кв.м., загальною площею 138,6 кв.м. Отже у правовстановлюючому документі, виданому на ім`я спадкодавця [PERSON] здійснено описку щодо площі нерухомого майна (фактично вказано площу майна на яку має право особа виходячи з її частки 1/2, замість площі будинку в цілому). Зазначена технічна описка унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , а тому права позивача [PERSON] на спадкове майно підлягають захисту в судовому порядку. Разом з тим суд звертає увагу на те, що згідно правовстановлюючих документів спадкодавцю [PERSON] належала саме 1/2 частина цілого жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . У позовній заяві [PERSON] просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому посилається на те, що після продажу будинку відбувся його поділ на дві окремі квартири з присвоєнням окремих поштових адрес. З даного приводу слід зазначити наступне. Порядок поділу нерухомого майна врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55 (далі по тексту Інструкція). Так, згідно п.1.2 Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 2.2. Інструкції передбачено, що поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. При підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (п.п.2.5, 2.6 Інструкції). При цьому, відповідно до пункту 3.10 Інструкції бюро технічної інвентаризації готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Отже процедура поділу об`єкта нерухомого майна передбачає складання Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, який є підставою для укладення відповідного договору. Завершується вказана процедура обов`язковим наданням кожному з об`єктів поштової адреси Всупереч приписів ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що після продажу будинку відбувся його поділ на дві окремі квартири. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази присвоєння виділеним об`єктам окремих поштових адрес. Як і не надано доказів, що після такого виділу, право власності на окремий об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] . Посилання позивача при цьому на довідку Хустського ДПТІ №2582 від 05.11.2018 року (а.с.23) є недоречним, оскільки даною довідкою лише стверджено, що в Хустському ДПТІ зареєстровано нерухоме майно в зблокованому двохквартирному житловому будинку [ADDRESS] . Однак дана довідка жодним чином не підтверджує, що відбувся поділ вказаного будинку у встановленому законодавством порядку, зокрема з присвоєнням кожному з виділених об`єктів окремої поштової адреси. Відтак суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності саме на квартиру [ADDRESS] , як про це просить позивач у позовній заяві. А отже, виходячи з приписів ст. 1218 ЦК України, до [PERSON] перейшло право власності на майно, що належало спадкодавцю [PERSON] на момент її смерті, і таким майном, згідно свідоцтва про право на спадщину від 31.05.1995 року, є 1/2 частина цілого жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Тому наявні підстави для визнання за нею права власності саме на вказане майно. При цьому, оскільки як уже було зазначено, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 31.05.1995 року наявна технічна описка у площі будинку в цілому, і як встановлено судом після купівлі 1/2 частини житлового будинку батьком позивача ним здійснювалася добудова певних приміщень, то наразі суд позбавлений можливостей, виходячи з матеріалів справи, визначити загальну та жилу площу вказаного будинку в цілому. Не спростовує такий висновок і посилання представника позивача на рішення Хустського районного суду від 21 грудня 2018 року, яким встановлено факт продажу Хустською міською радою [PERSON] 1 цілої житлової квартири у зблокованому двоквартирному будинку [ADDRESS] , житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м., згідно договору купівлі-продажу від 20.11.1990 року (а.с.67, 68). Зокрема, предметом розгляду даної справи є спадкування права та обов`язків за померлою [PERSON] . А отже зазначене судове рішення не впливає на склад та характеристики спадкового майна, яке визначено саме свідоцтвом про право на спадщину від 31.05.1995 року. Що стосується визнання позову відповідачем Хустською міською радою, то з огляду на те, що для задоволення позову [PERSON] в цілому відсутні правові підстави, таке визнання суперечить закону, то суд не приймає таке визнання позову відповідачем згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України. З урахуванням наведеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial