Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, яким обґрунтований тим, що 11.04.2006 року в.о. начальника Дніпропетровської митниці ухвалив постанову у справі про порушення митних правил за № 0052/110000000/06 від 11.04.2006 року, за якою декларанта ТОВ «С-Імпекс» (код ЄДРПОУ 21867915, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 143) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил на підставі ст. 355 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17\~000, 00 грн. При примусовому виконанні постанови Державної митної служби від 11.04.2006 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська винесена постанова від 02.06.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошена заборона його відчуження. Поданням заступника прокурора Дніпропетровської області від 06.06.2006 р. № 04/4-46вих-06 [PERSON] . Департаменту боротьби з митними правопорушеннями ДМС України запропоновано скасувати постанову про порушення митних правил від 11.04.2006 року у зв`язку із відсутністю в діях декларанта [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 355 МК України. Постановою Державної митної служби від 04 липня 2006 року Постанову Дніпропетровської митниці у справі про порушення митних правил № 52/11000/06 від 11.04.2006 року скасовано, провадження по справі закрито. 20.05.2019 року позивач звернулась до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про надання інформації про зареєстроване право власності за адресою: [ADDRESS] . 10.06.2019 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» надало позивачу відповідь, відповідно до якої вказано, що в інвентаризаційній справі містяться відомості про зареєстроване право спільної сумісної власності за позивачем, а також те, що постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2006 року накладено арешт та заборону відчуження на майно [PERSON] . Оскільки інформація про право власності міститься лише в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, то при перенесенні записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підлягають перенесенню відомості щодо обтяження арештом майна. Таким чином, позивач позбавлена можливості в повній мірі здійснювати права щодо володіння та розпорядження свої майном, тому просить суд скасувати арешт та заборону відчуження її майна, що накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 02.06.2006 року при примусовому виконанні постанови в.о. начальника Дніпропетровської митниці у справі про порушення митних правил за № 0052/110000000/06 від 11.04.2006 року. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року (головуючий суддя Яковлев Д.О.) позовна заява [PERSON] була залишена без руху та надано строк позивачу для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. 23.12.2020 року недоліки були усунуті позивачем. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя. Протоколом автоматичного розподілу справу передано судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представником позивача адвокатом Лавринович О.В. подане клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що постановою в.о. начальника Дніпропетровської митниці у справі про порушення митних правил за № 0052/110000000/06 від 11.04.2006 року було визнано винною та накладено стягнення на декларанта ТОВ «С-Імпекс» (код ЄДРПОУ 21867915) [PERSON] у виді штрафу в розмірі 17\~000, 00 грн. Постанова спрямована до відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. Було відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 02.06.2006 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено відчужувати будь-яке майно, яке належить [PERSON] . Зазначена постанова є чинною і у встановленому порядку не скасована. 06.06.2006 року заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Департаменту боротьби з митними правопорушеннями Державної митної служби з поданням про скасування постанови в.о. начальника Дніпропетровської митниці по справі про порушення митних правил за № 0052/110000000/06 від 11.04.2006 року, якою [PERSON] притягнуто до відповідальної за порушення митних правил. Згідно Постанови Державної митної служби від 04 липня 2006 року Постанову Дніпропетровської митниці у справі про порушення митних правил № 52/11000/06 від 11.04.2006 року скасовано, а справу закрито. З відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8358 від 10.06.2019 року встановлено, що відомості про накладання арешту на майно [PERSON] містяться в матеріалах інвентаризаційної справи. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для проведення державної реєстрації прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, разом із заявою (стаття 19 Закону). Відповідно до п. 7 Наказу Міністерства юстиції України 14.12.2012\~ № 1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об`єкта. У разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Згідно п. 5 вищевказаного Наказу відомості, отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав за результатом пошуку у Реєстрах та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оформляються у паперовому вигляді, підписуються державним реєстратором, засвідчуються в установленому законодавством порядку печаткою та долучаються до відповідної облікової або реєстраційної справи. Позивач зазначає, що при перенесенні інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на частку в зазначеній квартирі, до реєстру підлягають перенесенню відомості щодо обтяження арештом майна, належного позивачу. Суд не погоджується з такою позицією [PERSON] , оскільки для перенесення відомостей про обтяження державний реєстратор використовує виключно відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших реєстрів, зокрема, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Правових підстав для перенесення відомостей про обтяження з матеріалів інвентаризаційної справи, що перебуває в БТІ, чинним законодавство не передбачено. Водночас перенесення відомостей про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбувається при вчиненні будь-якої реєстраційної дії, як то, відчуження майна, виділення часток, посвідчення інших правочинів тощо. З відповіді відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30.07.2019 року № 03-2/18193 вбачається, що актуальних арештів та обмежень відповідно до відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , не існує. Таким чином, будь-яких записів про обтяження в жодному реєстрі немає, тому твердження позивача про те, що державним реєстратором будуть перенесені записи про обтяження, не заслуговує уваги. Відтак позивачем не доведено, що вищезазначений арешт перешкоджає їй розпоряджатись нерухомим майном, оскільки будь-яких заборон та арештів на даний час не існує, а той факт, що в матеріалах інвентаризаційної справи є постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, не свідчить про порушення прав позивача, оскільки не має правового значення та не обтяжує нерухоме майно позивача. Доказів того, що позивач зверталась до реєстратора з приводу переоформлення нерухомого майна, і їй було відмовлено у зв`язку з тим, що є відповідне обтяження, матеріали справи не містять. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз даної норми дозволяє зробити висновок, що захисту підлягають лише порушені, невизнані чи оспорювані права позивача. Судовий захист має бути ефективним та мати реальний зміст, а не грунтуватись на припущеннях, що певне право особи може бути порушено в майбутньому. Суд констатує, що позивачем не доведено, в чому полягає порушення її прав. Відсутність\~порушеного або оспорюваного\~права\~позивача є підставою для ухвалення рішення про\~відмову\~в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed