Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

у грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом де вказує, що 25 серпня 1990 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Лозуватською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області був зроблений запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №11 і проживав з нею в шлюбі до червня 2018 року, після чого його проживання однією сім`єю із відповідачем було фактично припинено. В червні 2018 року подружні стосунки між сторонами були фактично припинені, так як між сторонами виникали конфлікти, була втрачена взаємоповага. В період шлюбу та до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 21.04.2000 року, згідно договору купівлі-продажу будинку за спільні кошти подружжя придбали за 3600 гривень житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок був придбаний за час їх спільного проживання, а тому позивач має право на визнання за ним та відповідачем право власності на вказаний будинок. Позивач та його представник - адвокат Анікєєнко Є.О. в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву якою. позов підтримують та просять розглядати справу у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася надіслала до суду заяву якою позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку визнає в повному обсязі, а в частині стягнення судових витрат, просить стягнути з неї 50 відсотків понесених витрат позивачем, оскільки вона визнала позов та подала заяву до початку розгляду справи по суті. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони 25 серпня 1990 року зареєстрували шлюб, про що Лозуватською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області був зроблений запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №11 та видано свідоцтво про укладення шлюбу ( а.с. 7). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2000 року відповідач [PERSON] придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ( а.с.8). Спільно подружжя не проживають з червня 2018 року, оскільки шлюб розірвано. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй. Суд, аналізуючи надані сторонами докази приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне визнати будинок за адресою: [ADDRESS] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за кожним із подружжя по 1/2 частині на спірний будинок. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанцій №11 від 04.12.2019 року та №55 від 27.12.2019 року позивач при зверненні з позовом до суду поніс судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1094 грн. та 1094 грн. а всього 2188 грн. Щодо розподілу судового збору суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому судовий збір в розмірі 1094 грн. слід повернути позивачу, іншу частину судового збору в розмірі 1094 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України - покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved