Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

у грудні 2019 року позивач через свого представника - адвоката Лабика Р.Р. звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування: пені у розмірі 34 534,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 7 932,08 грн., 3% річних у розмірі 2 947,86 грн., та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 24.10.2017 року по автодорозі «Прилуки-Ічня-Борзна» неподалік села Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ-54112» з напівпричепом, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Постановою слідчого СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закрито у в`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказала, що в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, їй як матері загиблого було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок ПрАТ «Європейський страховий альянс», оскільки станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника т.з. «КАМАЗ-54112» була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначила, що звернувшись до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з заявою на виплату страхового відшкодування отримала відмову, обґрунтовану відсутністю в діях водія забезпеченого транспортного засобу складу кримінального правопорушення, що є підставою для звільнення страхової компанії на здійснення відшкодування шкоди, за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність, через що вимушена була звернутись до Ічнянського районного суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Рішенням Ічнянського районного суду від 01.08.2019 року в задоволенні її позову до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, було відмовлено. Проте, постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2019 року задовольнив її апеляційну скаргу, рішення Ічнянського районного суду від 01.08.2019 року скасував та ухвалив нове про часткове задоволення її вимог, стягнувши з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на її користь 57 600,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 19 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою. В решті позовних вимог - відмовив. Вказала, що зазначена постанова суду виконана страховою компанією лише 28.10.2019 року, тому вона має право за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування вимагати сплати їй пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, через що звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 14.05.2020 року (а.с. 55-56). Ухвалою від 14.05.2020 року розгляд справи відкладено на 08.09.2020 року (а.с. 77). Ухвалою від 08.09.2020 року розгляд справи відкладено на 26.02.2021 року (а.с. 81). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в котрому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] лише у розмірі 10 165,26 грн. пені, посилаючись на невірний розрахунок позивача та подавши заяву про застосування позовної давності. Також, просив відмовити у стягненні на користь відповідача витрат на правничу допомогу з огляду на їх потенційний, а нереальний характер (а.с. 59-64). Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.10.2017 року по автодорозі «Прилуки-Ічня-Борзна» неподалік села Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ-54112» з напівпричепом, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Постановою слідчого СВ розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закрито у в`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На момент ДТП т.з. «КАМАЗ-54112» був забезпечений ПрАТ «Європейський страховий альянс» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19.04.2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з заявою на виплату страхового відшкодування, проте, отримала відмову. З матеріалів справи вбачається, що позивач, не погоджуючись із відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, звернутись до Ічнянського районного суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Рішенням Ічнянського районного суду від 01.08.2019 року в задоволенні її позову до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, було відмовлено Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2019 року задоволено частково позов [PERSON] до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь [PERSON] 57 600,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 19 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 24-27). Вказаною постановою встановлено і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказала, що ухвалені до стягнення суми страхового відшкодування отримані нею лише 28.10.2019 року, а тому є підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення сплати страхового відшкодування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] подала до ПрАТ «Європейський страховий альянс» заяву про виплату страхового відшкодування 19.04.2018 року (а.с. 19). Враховуючи, що 90 днів із цієї дати закінчилося 19.07.2018 року, останнім днем виплати відшкодування є 19.07.2018 року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач виплатив позивачу відшкодування в сумі 20 000,00 грн. 28.10.2019 року шляхом перерахування на рахунок особи, вказаної позивачем у заяві про виплату страхового відшкодування від 19.04.2018 року, а решту суми, стягнутої постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2019 року, - 30.10.2019 року на рахунок приватного виконавця Дутки І.В., які позивач отримала, як нею заначено в позові, 28.10.2019 року, тобто поза 90 денним терміном з моменту подачі позивачем заяви про виплату відшкодування (а.с. 28-30). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач має право на стягнення із відповідача пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд, не заперечуючи формули розрахунку, котра, на думку суду, позивачем визначена вірно, не може прийняти його до уваги з огляду на наступне. Як встановлено судом, [PERSON] подала до ПрАТ «Європейський страховий альянс» заяву про виплату страхового відшкодування 19.04.2018 року, тому, враховуючи, що 90 днів із цієї дати закінчилося 19.07.2018 року, останнім днем виплати відшкодування є 19.07.2018 року, тобто нарахування пені має місце з 20.07.2018 року. Позивачем при зверненні до суду датою виконання судового рішення відповідачем визначено 28.10.2018 року, що в силу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, є правом учасника справи на розпорядження на власний розсуд щодо предмету спору в межах заявлених ним вимог. Отже, пеня за період з 20.07.2018 року по 27.10.2019 року, виходячи із суми основного боргу в розмірі 76 800,00 грн., за 464 дні становитиме 34 330,65 грн.: Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн. 20.07.2018 - 06.09.201817.5493608.55 грн. 07.09.2018 - 24.10.201818483635.90 грн. 25.10.2018 - 12.12.201818493711.65 грн. 13.12.2018 - 31.01.201918503787.40 грн. 01.02.2019 - 14.03.201918423181.41 грн. 15.03.2019 - 25.04.201918423181.41 грн. 26.04.2019 - 06.06.201917.5423093.04 грн. 07.06.2019 - 18.07.201917.5423093.04 грн. 19.07.2019 - 05.09.201917493505.45 грн. 06.09.2019 - 24.10.201916.5493402.35 грн. 25.10.2019 - 27.10.201915.52130.45 грн. При цьому суд враховує заяву відповідача про застосування позовної давності та приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Зі змісту ч. 1 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, то з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня за невиконання зобов`язань за договором страхування за 1 рік (365 днів) з 28.10.2018 року по 28.10.2019 року у сумі 26 924,19 грн.: Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн. 28.10.2018 - 12.12.201818463484.41 грн. 13.12.2018 - 31.01.201918503787.40 грн. 01.02.2019 - 14.03.201918423181.41 грн. 15.03.2019 - 25.04.201918423181.41 грн. 26.04.2019 - 06.06.201917.5423093.04 грн. 07.06.2019 - 18.07.201917.5423093.04 грн. 19.07.2019 - 05.09.201917493505.45 грн. 06.09.2019 - 24.10.201916.5493402.35 грн. 25.10.2019 - 28.10.201915.53195.68 грн. 28.10.2018 - 12.12.201818463484.41 грн. 13.12.2018 - 31.01.201918503787.40 грн. Тому, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Розрахунок пені, наданий відповідачем суд також не приймає до уваги з огляду на невірний період нарахування пені. Посилання відповідача на те, що позивачем невірно визначено суму боргу у розмірі 78 600,00 грн. замість 76 800,00 грн., через що невірно проведено розрахунок пені та збільшено її розмір, судом оцінюється критично з огляду на те, що розрахунок пені позивачем здійснено з суми 76 800,00 грн., що перевірено судом, а зазначення останньою у розрахунку суми 78 600,00 грн. є помилкою. Також законодавчо обґрунтованим є вимога позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат (після закінчення 90 денного терміну для виплати страхового відшкодування по фактичний день виплати всієї суми відшкодування). Позивачем надано розрахунок 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 76 800,00 грн. у сумі 2 947,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 7 932,08 грн., котрий не заперечується відповідачем, через що судом покладається в основу судового рішення, з огляду на що суд надходить до висновку про задоволення позову в цій частині в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось. За умовами укладеного між позивачем та адвокатом Лабиком Р.Р. договором про надання професійної правничої допомоги № 011 від 25.11.2019 року клієнт має провести оплату послуг адвоката протягом п`яти календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду у даній справі (а.с. 32-33). Згідно наданого позивачем детального опису робіт (наданих послуг) та акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що вартість наданих послуг позивачу становить 6 000,00 грн. (а.с. 35, 36). У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Доказів щодо невчинення представником позивача дій, спрямованих на захист прав свого довірителя, їх необґрунтованості та нерозумності матеріали справи не містять та в розпорядження суду не надано. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу, які мають бути сплачені позивачем, є співмірними зі складністю справи та наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для позивача. Крім того, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду справи відповідач не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх неспівмірність зі складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони. Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. У відповідності до квитанції № 6558 від 14.02.2020 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 53). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial