Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із названою заявою у якій просила анулювати актовий запис від 23 квітня 2010 року за № 77 про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], який зроблений у Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області та анулювати Свідоцтво про розірвання шлюбу між заявницею та [PERSON], видане 23 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області серії [NUMBER]. Вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] і лише після цього вона дізналася про те, що у рішенням суду у 2010 році було розірвано шлюб між ними. Вона скористалася правом на апеляційне оскарження такого рішення, в результаті чого воно було скасовано, а провадження у справі закрито. Однак, не дивлячись на зазначені обставини, актовий запис не анульовано органом РАГСу як і свідоцтво про розірвання шлюбу, не дивлячись на її звернення із відповідними проханнями. Вважала, що такі вимоги мають розглядатися в порядку окремого провадження на основі статей 8 та 234 ЦПК України. У судовому засіданні представник заявниці підтримала заяву та просила про її задоволення із викладених у ній підстав. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали заяви, судом зазначається про наступне. Судом встановлено, що 31січня 1967 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 10). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 9 квітня 2010 року його було розірвано (а.с. 11). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2012 року, зазначення судове рішення було скасоване, а провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - закрите (а.с. 12-14). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 15). 23 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області було видане свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Листом від 8 квітня 2014 року № 03.201232 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області було повідомлено заявницю про неможливість актового запису про розірвання службу із посиланням на відомчий нормативно-правовий акт (а.с 17). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 234 ЦПК України 1. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. З аналізу зазначеної норми, судом робиться висновок про те, що вимоги прохальної частини заяви [PERSON] виходять за межі правового регулювання правовідносин, що охоплюються гіпотезою статті 234 ЦПК України. Так само суд не вбачає підстав для застосування частини 8 статті 8 ЦПК України у даному випадку, з метою задоволення заяви як того просила представник заявниці у судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням обраного заявницею виду судового захисту її прав, підстав для задоволення заяви [PERSON] судом не вбачається.

Outcome: dismissed