Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У грудні 2016 року Банк звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № ML-400/158/2007 від 24 травня 2007 року в сумі 36695,03 дол. США, що станом на 02.07.2016 року по курсу НБУ (24,8214) еквівалентно 910822,01 грн., в звязку з порушенням відповідачем умов цього договору і понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі,позовні вимоги підтримала в повному обсязі, погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 24 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», назву якого змінено на ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-400/158/2007, відповідно до якого банк зобовязується надати останньому на умовах цього договору кредит у сумі 29994,03 дол. США на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги (перший транш), на споживчі цілі (другий транш) та на оплату комісії Банку, а позичальник зобовязується повернути кредит до 24.05.2032 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до умов договору 4,49% річних+FIDR (п. п. 2, 3). Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтет них платежів (п. 4). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, про що свідчать кредитні заявки від 24.05.2007 року та від 01.06.2007 року, валютні меморіальні ордери від 24.05.2007 року № 1 та від 01.06.2007 року № 2 (а.с. 12-14). 01 червня 2007 року додатковим договором № ML-400/158/2007/1 до кредитного договору були внесені зміни та доповнення щодо розміру платежу 319,23 дол. США (а.с. 20). Додатковим договором № ML-400/158/2007/1 від 06 травня 2008 року визначений розмір платежу 341,60 дол. США (а.с. 23). Сторони додатковим договором № 2 від 10 квітня 2009 року домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору щодо графіку платежів, сплати процентів, щомісячного платежу та інше (а.с. 27-28). Надалі сторони уклали додатковий договір № 3 від 24 лютого 2010 року, додатковий договір № 4 від 21 квітня 2011 року, додатковий договір № 6 від 30 вересня 2014 року, якими були внесені зміни та доповнення до кредитного договору (а.с. 32-35, 38-40, 44-45). Відповідач систематично порушує взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту з усіма складовими. Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. На виконання вказаних умов банком 08 серпня 2016 р. направлялися [PERSON] досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором за № 1006 та за № 1007, які останнім не виконані (а.с. 18, 19). Відповідно до розрахунку заборгованості загальний борг [PERSON] перед Банком складає 36695,03 дол. США, що станом на 02.07.2016 року по курсу НБУ (24,8214) еквівалентно 910822,01 грн., з них: 29402,17 дол. США, що еквівалентно 729803,02 грн., заборгованості за кредитом; 7292,86 дол. США, що еквівалентно 181018,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 04.05.2014 року по 01.07.2016 рік. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З кредитного договору вбачається, що виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті. Враховуючи вищевказане, є всі підстави для стягнення основного боргу за договором в іноземній валюті з визначенням еквівалента в гривнях. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені Банком судові витрати при зверненні до суду в сумі 13662,33 грн.

Outcome: approved