Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2011 рік. Від подружнього життя мають дитину: Даніла, [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказала, що відповідач зобовязаний брати участь в додаткових витратах на утримання дитини. Зокрема, це витрати, повязані з її лікуванням, відвідуванням дитини розвиваючих гуртків, на що нею було витрачено 13 951,53 грн., половину з яких має відшкодувати відповідач. Відповідач працює та має дохід, але також має на утриманні ще одну неповнолітню дитину. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 6 975,71 грн.; судові витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 1500 грн. покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила задоволити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився. Направив суду письмові заперечення проти позову. Просив суд слухати справу в його відсутність та відмовити в задоволенні позову щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обґрунтування заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 2011 року. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 19 грудня 2016 року і до повноліття дитини. На час розгляду справи судове рішення сторонами не оспорювалось. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобовязаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). З наданих суду пояснень та наявних в справі виписок з історії хвороби дитини Даніла, [INFO], встановлено, що неповнолітня дитина сторін має незадовільний стан здоровя, що також підтверджено і медичною документацією. З поданих суду довідок встановлено, що [PERSON] відвідує Школу програмування ІТ-Еліт та в мовну школу Best. Як зазначалось вище, за ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З поданих суду квитанцій встановлено, що позивачка витратила на лікування на навчання дитини кошти в загальному розмірі 9 145,50 грн.. Оскільки батьки несуть витрати на дитину порівну, тому позовні вимоги в цій частині суд задовольняє частково та стягує з відповідача кошти в розмірі 4 572,75 грн. В іншій частині вимог суд відмовляє, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення нею таких витрат, в тому числі щодо відпочинку дитини. Заперечення відповідача, що він має на утриманні ще одного сина [PERSON], [INFO], проводяться стягнення за виконавчими документами щодо погашення заборгованості, суд до уваги не бере, оскільки дана обставина не звільняє батька від обовязку від несення додаткових витрат, повязаних з лікуванням та навчанням дитини для гармонійного та всебічного розвитку. Доказів того, що він додатково самостійно надав кошти сину, витрачав кошти на лікування в стоматологічних клініках, відповідач суду не надав. Суд також враховує, що витрати які підлягають стягненню (4 572,75 грн.) є незначними, а відповідач не надав належних та допустимих доказів неможливості їх сплати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачка не надала оригіналів квитанцій щодо проведення таких витрат та відсутній договір про надання правової дороги. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Outcome: approved