Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Охендовська Катерина Вячеславівна, комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко Марія Олександрівна про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору дарування квартири від 13.11.2008 недійсним, скасування реєстрового запису про державну реєстрацію, скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проживала однією сім`єю з [PERSON] з грудня 2003 року по жовтень 2011 року. Свій сторони не реєстрували, хоча не лише спільно проживали, а й вели спільне господарство, спільно формували сімейний бюджет, вони були пов`язані спільним побутом, разом відпочивали та подорожували, мали спільні права та обов`язки. Після того як позивач та відповідач-1 розійшлися, [PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та 27.02.2015 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/1795/15-ц був встановлений факт проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] з 01.09.2004 року по жовтень 2011 року. Під час проживання однією сім`єю без шлюбу, позивачем та відповідачем-1 було придбано майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки це майно придбавалося за їх спільною участю. Серед такого майна була і квартира [ADDRESS] , яку позивач та відповідач-1 придбали разом 16.09.2004 року, але право власності зареєстрували на відповідача-1. Під час проживання з відповідачем-1 і до теперішнього часу, [PERSON] є матеріально незалежною, заробляє собі на життя та здійснює нотаріальну діяльність. Так, позивач вважала, що, з огляду на презумпцію спільності майна подружжя, квартира [ADDRESS] є спільною власністю подружжя. Разом із тим, 13.11.2008 року відповідач-1 та відповідач-2 уклали договір дарування вказаної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К. В., зареєстрований за № 3526. Зазначеним договором відповідач-1 передав у дар відповідачу-2 спірну квартиру. Позивач своєї згоди на таке розпорядження квартирою, що є спільною сумісною власністю, не надавала. Крім того, відповідач-1 не повідомив позивача про те, що він розпорядився спільним майном. Про укладення договору дарування позивач дізналася лише на початку 2019 року, коли запропонувала відповідачу-1 розділити цю квартиру в позасудовому порядку. Отже, оскільки позивач не надавала своєї згоди на розпорядження квартирою [ADDRESS] , відповідач-1 вчинив правочин щодо розпорядження спільним майном без наявності необхідних повноважень. Так як обдарована [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , їй було достеменно відомо, що до 2011 року позивач і відповідач-1 проживали однією сім`єю та спірну квартиру вони придбавали разом. Позивач звернулася до відповідача-2 з метою врегулювати позасудовим шляхом питання спірної квартири. Разом із тим, від відповідача-2 позивачеві стало відомо що 08.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , яка тривалий час працювала у відповідача-2 і якій також було відомо про спільне життя позивача та відповідача-1, був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К. В. та зареєстрований за № 1114. З метою з`ясування кінцевого власника спірної квартири, представник [PERSON] отримала інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з якою право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем-3 [PERSON] . Згідно інформації, зазначеної в довідці, відповідач-3 набула право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування квартири від 06.03.2015 року. При цьому слід зазначити, що відповідач-3 є рідною матір`ю [PERSON] , якій начебто продала відповідач-2 спірну квартиру. Спірна квартира фактично перебуває у володінні позивача та відповідача-1, а відповідач-3 не зважаючи на зареєстроване право власності не володіє та ніколи не володіла цією квартирою. Оскільки позивач володіє спірною квартирою, яка відчужена відповідачу-3, при цьому позивач не була стороною за договорами дарування, купівлі-продажу спірної квартири, належним способом захисту її права власності на квартиру буде на підставі ст. 392 ЦК України. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 60, 65, 74 СК України, а також ст.ст. 369, 392 СК України, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 13.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Охендовською К. В., зареєстрованого за № 3526. Скасувати реєстровий запис про державну реєстрацію прав №2459 в реєстровій книзі №187-41, вчинений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 17.11.2008 року. Скасувати рішення Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про державі реєстрацію №35304989 від 19.12.2011 року та запис 8459 в книзі 187-41. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онищенко М. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19848131 від 06.03.2015 року. Визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 01.07.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.11.2019 року. Розгляд справи 13.11.2019 року було відкладено на 19.12.2019 року для належного повідомлення учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України. 19.12.2019 року розгляд справи було відкладено на 20.02.2020 року у зв`язку з неявкою позивача. Ухвалою суду від 20.02.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.04.2020 року. 22.04.2020 року від представників позивача та відповідача-1 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. 23.04.2020 року розгляд справи було відкладено на 04.08.2020 року. 04.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 21.10.2020 року для належного повідомлення учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України. 21.10.2020 року розгляд справи було відкладено на 01.12.2020 року за клопотанням представника позивача 01.12.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та долучення доказів. В судовому засіданні 01.12.2020 року було оголошено перерву у судовому розгляді на 12.01.2021 року. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Суд,

Outcome: partial