Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є сторони по зазначеній справі, які у зареєстрованому шлюбі не перебували. Після розставання їх спільна дитина проживає разом з відповідачкою. Після розірвання шлюбу, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні його з дочкою, забороняє спілкуватися з нею, хоча він бажає приймати участь у вихованні своєї дитини, проводити з нею час, дарувати свою любов, піклуватися про неї. Оскільки домовитися з відповідачкою він не може, вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановити наступний порядок участі його у вихованні дитини та спілкуванні з нею без присутності її матері: щотижня кожної суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щотижня кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.; один місяць влітку для сумісного відпочинка з дитиною. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вводить суд в оману, оскільки вона не заперечує проти спілкування батька з донькою, надавши свої пропозиції щодо порядоку участі його у вихованні дитини та спілкуванні з нею без присутності її матері: щотижня кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щотижня кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв.; один місяць влітку для сумісного відпочинка з дитиною. Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав заперечення своєї довірительки та просив суд про часткового задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавши заяву в якій зазначив, що у зв'язку із відсутністю підстав для проведення роботи з метою надання висновку по суті спору та у зв'язку із службовою необхідністю просив слухати справу без його присутності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, згідно актового запису за №2317 від 06.08.2010 р., серії [NUMBER] було видане свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками якої є громадяни України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4). 21.08.2012 р. Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.37). На час подачі позову до суду, позивачем не вжито заходів для виконання рішення суду зі сплати аліментів на утримання доньки (а.с.32-33). Через повну психологічну несумісність із позивачем, відповідачка проживає окремо із їх спільною дитиною разом а адресою: [ADDRESS]. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бети забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Частиною 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено при розгляді справи, сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивача необхідно встановити порядок участі у вихованні дитини, який пропонує відповідачка. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON] виховання та спілкування з дитиною. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial