Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Київський страховий дім» (далі по тексту - відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 37 689,07 грн., у тому числі: страхове відшкодування за договором страхування - 18 018,73 грн., інфляційні збитки - 2 998,20 грн., 3% річних - 1596,53 грн., пеню - 15 075,61 грн., збитки у розмірі 9 753,80 грн.,яких зазнала позивачка під час розгляду справи № 755/5374/18. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.09.2016 року [PERSON] уклала з ПрАТ «Київський страховий дім» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АК/1238593 (далі - Договір страхування), за умовами якого відповідач зобов`язався виплатити третій особі заподіяну позивачем шкоду під час дорожньо-транспортної пригоди. 03.09.2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача «Mini Cooper», д/н [NUMBER] . 13.10.2017 року постановою Печерського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у цивільній справі №755/5374/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» стягнуто з [PERSON] : вартість відновлювального ремонту - 18 018,73 грн.; витрати за проведення експертного дослідження - 3 500,00 грн.; витрати за надані юридичні послуги - 3 000,00 грн.; судовий збір - 704,80 грн. Згідно страхового полісу серії №АК/1238593 від 29.09.2016 року страховиком позивача на момент вчинення ДТП було ПрАТ «Київський страховий дім». На підставі наказу від 27.12.2017 № 712-11219-А/1/1 ПрАТ «Київський страховий дім» відшкодувало третій особі шкоду заподіяну [PERSON] в розмірі 7 817,09 грн. За наведених обставин відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором страхування не виконав, оскільки при настанні страхового випадку не провів належну оцінку завданої позивачем майну третьої особи шкоди, внаслідок чого здійснив їй виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу відповідальності позивача та порушення його прав. Так, суд поклав на [PERSON] обов`язок відшкодувати потерпілому різницю (18 018,73 грн.) між фактичним розміром шкоди (25 835,82 грн.) та страховою виплатою (7 817,09 грн.), яка була одержана потерпілим від страховика. Таким чином на користь позивача підлягає до стягнення не виплачена з вини відповідача сума страхового відшкодування за Договором страхування та виплати відповідно до ст. 625 ЦК України. До того ж, під час розгляду цивільної справи №755/5374/18 [PERSON] також понесла судові витрати, зокрема на сплату судового збору за апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, витрати на забезпечення доказів, які їй не були компенсовані в силу вимог статті 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного без повідомлення сторін. 16.12.2020 року ухвалу суду від 14.12.2020 року про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви з додатками було направлено відповідачу. З матеріалів справи вбачається, 29.03.2021 року на адресу суду повернувся конверт від ПрАТ «Київський страховий дім» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача «Mini Cooper», д/н [NUMBER] . 13 жовтня 2017 року постановою Печерського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу марки «Mini Cooper» д/н [NUMBER] , застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім», відповідно до полісу № АК/1238593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно наказу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № 412-11219 від 27 грудня 2017 року сума страхового відшкодування підлягає виплаті у розмірі 7 817,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у цивільній справі №755/5374/18 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , вартість відновлювального ремонту у розмірі 18 018 грн. 73 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 500 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2019 року та постановою Верховного суду від 21.02.2020 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором страхування не виконав, оскільки при настанні страхового випадку не провів належну оцінку завданої позивачем майну третьої особи шкоди, внаслідок чого здійснив їй виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу відповідальності позивача та порушення його прав. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Відповідно до п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року вказано, що відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Щодо твердження [PERSON] про визначення розміру страхового відшкодування, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року встановлено, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з вимогами про оскарження рішення щодо визначення розміру страхового відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином питання розміру відшкодування шкоди завданого [PERSON] під час ДТП 03.09.2017 року було розглянуто та вирішено Дніпровським районним судом міста Києва у своєму рішенні від 20 листопада 2018 року. В процесі розгляду даної справи позивачем не було надано суду доказів того, що відповідач при настанні страхового випадку не провів належну оцінку завданої позивачем майну третьої особи шкоди, внаслідок чого здійснив їй виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу відповідальності позивача та порушення її прав Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, суд не може стягнути судові витрати, які були пов`язані з розглядом іншої цивільної справи та були її предметом розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що доводи на які посилається позивач були предметом розгляду в іншій судовій справі та були вирішені судовим рішенням, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed