Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого посилається на те, що 08.02.2016 на Набережному шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi Colt» (д. н. [NUMBER]), яким керувала [PERSON], автомобіля «КІА Cerato» (д. н. [NUMBER]), за кермом якого була відповідач [PERSON], та автомобіля «HONDA CR-V» (д. н. [NUMBER]). У зв'язку із пошкодженням автомобіля позивача «Mitsubishi Colt» (д. н. [NUMBER]) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач просила суд стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 29507,23 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у ньому. Представник відповідача, будучи присутнім у судовому засіданні, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що експертом завищено суму відшкодування, визначену в товарознавчому дослідженні, неповідомлення [PERSON] про проведення огляду колісного транспортного засобу, складення протоколу огляду КТЗ, та вважає, що відшкодовувати матеріальну шкоду належить ТДВ «СТ «Домінанта», з якою у відповідача було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставити та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 08.02.2016 на Набережній шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі «Mitsubishi Colt» (д. н. [NUMBER]), яким керувала [PERSON], автомобіля «КІА Cerato» (д. н. [NUMBER]), за кермом якого була відповідач [PERSON], та автомобіля «HONDA CR-V» (д. н. [NUMBER]). Винним у створенні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача [PERSON], згідно з постановою від 21.03.2016 Печерського районного суду м. Києва в адміністративній справі з розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності № 757/8258/16-п /а. с. 13-14/. Позивач є власником автомобіля «Mitsubishi Colt» (д. н. [NUMBER]), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а. с. 35/. Відповідно до висновку за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 03/02 від 25.02.2016, наданого судовим експертом Новоселецьким В. А., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Mitsubishi Colt» (д. н. [NUMBER]), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 295007,23 грн. /а. с. 18-25/. Позивач вказала у позовній заяві, що 18.03.2016 зверталася до ТДВ «СТ «Домінанта» з повним пакетом документів, з яких страховик мав можливість встановити та підтвердити фактичні обставини і події, що відбулись 08.02.2016 під час дорожньо-транспортної пригоди, але 11.08.2015 нею було одержано відповідь від 19.05.2016 ТДВ «СТ ДОМІНАНТА» про відмову у виплаті страхового відшкодування, яка вмотивована положеннями п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, яким встановлено обов'язок водіїв та власників транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Відповідно до п. 34.2 ст. 34 вказаного Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У разі, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), що передбачено п. 34.3 вказаної статті Закону. Таким чином вбачається, що страховиком не було направлено свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, позивач, у відповідності до п. 34.3 ст. 34 вказаного Закону самостійно обрала експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленого у справі 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ст. 1192 ЦК України). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, судом відхиляються наведені доводи у запереченні на позов представника відповідача. А окрім того, подання клопотання про залучення співвідповідачем страховика на підставі ст. 33 ЦПК України є правом позивача, у разі, якщо останній вважає це за потрібне, а не обов'язком суду. Відповідно до ст. 214 ЦПК України, питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин вирішує суд під час ухвалення рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved