Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Маріупольської міської ради № 6/23-2602 від 27.11.2012 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитка по [ADDRESS], яке знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім . Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність. На підставі ордеру, наданих ПАТ «ММК імені Ілліча» ліжко-місця у кімнаті [ADDRESS] , був наданий [PERSON] , а також членам її родини [PERSON] , що також підтверджується копією особового рахунку. Відповідачі в кімнаті не проживають, не сплачують комунальні послуги та не забезпечують належне утримання кімнати. Визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, необхідно позивачу з метою надання житла для заселення категорії осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив відповідачі не надали. У відповідності до п.3, п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Житлово-комунальне підприємство «Керуюча компанія «Кальміуська» в судове засідання не прибув, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Рішенням Маріупольської міської ради № № 6/23-2602 від 27.11.2012 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитка по [ADDRESS], яке знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім . Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність. Ордером на жилу площу в гуртожитку [NUMBER] від 29 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] надано ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] . Згідно відомостей особового рахунку № [NUMBER] , наймачем кімнати [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 27 вересня 2018 року, встановлено, що відповідачі у кімнаті [ADDRESS] не проживають понад три роки., заборгованість по сплаті складає 6182,58 грн. За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], не проживають у кімнаті [ADDRESS] понад три роки, оплата за користування житлом не здійснюється, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved