Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобов'язати Приватне акціонерне товариство «АТЕК» видати йому спеціальний ордер на жиле приміщення в кімнаті [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] посилаючись на ті підстави, що позивач перебував у трудових відносинах з Київським заводом «Червоний Екскаватор», на даний час це ПАТ «АТЕК», з 23.01.1990 по 21.06.2002. На підставі спільного рішення профкому та адміністрації підприємства у зв'язку із роботою позивачу надано для проживання кімнату [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] Як зазначено в позові, згодом позивачу було надано іншу кімнату [NUMBER], а до кімнати [NUMBER] заселено іншу людину [PERSON] і видано ордер на кімнату [NUMBER]. Позивач зазначає, що він був заселений до гуртожитку із дотриманням чинного законодавства, в установленому порядку зареєстрований і проживає в кімнаті [NUMBER], тому вважає, що відповідач визнав за ним право користування даним приміщенням в гуртожитку, проте спеціальний ордер на зайняття йому так і не було видано, незважаючи на його численні звернення. Як зазначає позивач, відсутність спеціального ордеру порушує його житлові права і є перешкодою для використання його права на приватизацію житлового приміщення в майбутньому, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання представника Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про розгляд справи за відсутності представника та просить постановити рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.34). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Київським заводом «Червоний екскаватор» з 23.01.1990 по 21.06.2002, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с. 7-9). [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] що підтверджується відповідним записом у паспорті громадянина України (а.с. 4). Як вбачається з довідки ТОВ «АТЕК» №7 від 02.02.1995, [PERSON] був виданий ордер на зайняття кімнати [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до положень Глави 4 ЖК єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Частиною 2 ст. 128 ЖК передбачено, що жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Як вбачається з позову, [PERSON] було надано для проживання кімнату [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], однак, в подальшому йому було надано кімнату [NUMBER], а до кімнати [NUMBER] було заселено іншу особу. Позивач зазначає, що вселився в кімнату [NUMBER] із дотриманням вимог чинного законодавства, в установленому порядку на підставі рішення профкому та адміністрації підприємства, однак вказаного рішення суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про видачу йому ордеру на кімнату [NUMBER] (а.с. 28), однак, як вбачається з довідки ПАТ «АТЕК» від 21.11.2017 питання про надання [PERSON] ордеру на кімнату [NUMBER], його вселення на спільних засіданнях адміністрації та профкому ПрАТ (ЗАТ) «АТЕК» не розглядалося (а.с. 68). Посилання позивача на те, що відсутність спеціального ордеру порушує його житлові права і є перешкодою для використання його права на приватизацію житла є недоведеними, тому, що позивач не надав суду будь-яких доказів про те, що він звертався до компетентних органів з проханням провести приватизацію, а йому було відмовлено. Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із вимогами ст. 15 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Суди розглядають вищевказані справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження. Отже, судовому захисту підлягає лише порушене, не визнане або оспорюване право особи. Відповідно до ст. 129 ЖК України ордер видається лише на вселення і під час вселення в гуртожиток на житлову площу і діючим законодавством видача ордеру після того, як мешканці там проживали вже більш, як тривалий час, не передбачена. Оскільки, позивач вже давно поселений в даний гуртожиток, то відповідно до діючого житлового законодавства, можливість поселення в гуртожиток в тому разі, коли люди вже там проживають, відсутня, а беручи до уваги, що позивач в гуртожитку постійно проживає, постійно зареєстрований, позивач перебуває на квартирному обліку, то і необхідності в видачі ордеру для вселення не має. Враховуючи викладене, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог та відмові у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed