Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2) про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2017 року постановою Подільського районного суду м. Києва позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб. Дана постанова була скасована Апеляційним судом міста Києва та провадження по справі закрито через відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Таким чином, позивач вважає, що був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності та підданий адміністративному арешту та діями співробітників ГУНП в м. Києві позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в глибоких душевних переживаннях та психологічному потрясінні, пов'язаному із незаконним арештом. Позивач досі перебуває під острахом того, що незаконні дії щодо нього з боку правоохоронців можуть повторитися. Крім цього, заподіяння позивачу моральної шкоди обґрунтовується і тим, що в результаті незаконного позбавлення свободи він не міг в повній мірі користуватися всіма благами життя, зокрема, на деякий час втратив зв'язок зі своїми близькими людьми. У зв'язку із характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав позивач, характером протиправних дій, а також принципів розумності і справедливості, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн., яку просив стягнути з відповідачів. У відзиві на позовну заяву представником відповідача 1 зазначається про те, що в позові не зазначено, в чому саме полягає моральна (немайнова) шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи шкоду у розмірі 100000 грн., якими доказами підтверджується така шкода і чи є зв'язок між шкодою і неправомірними (на думку позивача) діями відповідача по справі. Крім того, вказує на те, що позивач не довів факту неправомірності дій відповідача, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 1 моральної шкоди. На підставі цього, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач 2 відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 05.12.2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного арешту Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл даної справи. 19.06.2018 року вказана справа була передана судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулову А.А. Як відомо, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Зважаючи на вимоги ст.ст. 19, 274 ЦПК України, суму позову та правовідносини, що виникли між сторонами, суд вирішив провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, а тому ухвалою суду від 19.06.2018 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться (ч.ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України). При цьому, судом надано можливість сторонам скористатися своїми процесуальними правами щодо надання заяв по суті спору для об'єктивного вирішення справи по суті. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та притягнуто до адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на строк 5 (п'ять) діб (а.с. 4). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2018 року постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 діб, скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП (а.с. 5-7). Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 1 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Ч. 1 ст. 32 КУпАП визначено, що адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п'ятнадцяти діб. Адміністративний арешт призначається районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею). При цьому, ч. 2 ст. 300, ст. 326 КУпАП закріплено, що орган Національної поліції забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення. Таким чином, дії відповідача 1 щодо виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року були такими, що відповідають вимогам закону. Тому, суд вважає, що позивачем не доведено факт незаконності дій відповідача 1. Також, позивач не вказує та не надає будь-яких доказів неправомірності дій і відповідача 2 у даній справі, а тому, суд вважає недоведеним факт порушення прав позивача діями даного відповідача. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду» закріплена, серед інших, можливість відшкодування моральної шкоди. При цьому, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідачів, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідачів та враховуючи те, що позивачем не надано доказів щодо завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням адміністративного арешту не підлягає задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed