Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Посилався на те, що з відповідачкою він знаходився у фактичних шлюбних стосунках. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, відмовляється отримувати від нього матеріальну допомогу на дитину. Служба у справах дітей Чернівецької міської ради відмовила йому у вирішенні питання про зустрічі з дитиною, оскільки в провадженні суду знаходиться цивільна справа про позбавлення його батьківських прав. Просив зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні та дозволити зустрічатися в такому порядку: щовівторка з 17-30 годин до 19-30 годин, щосуботи з 10 години до 12 години, в літній період надати можливість вивезти дитину на оздоровлення та відпочинок терміном на 10 днів за попередньою домовленістю з матір»ю. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник Служби у справах дітей не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], який народився [INFO] року в м.Чернівці. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження. На час розгляду справи [PERSON] проживає разом із матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст..157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст..158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст..159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларацією з прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст..157 СК України). Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема кожен із батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не тільки в період канікул, тобто відпочинку, а й під час навчального процесу. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування одного з батьків з дитиною виключно під час канікул, може обмежити його участь у вихованні дитини під час навчального процесу, який в житті дитини займає значний проміжок часу та має вагоме значення у розвитку особистості дитини. З матеріалів справи вбачається, що служба у справах дітей Чернівецької міської ради відмовилася надати висновок про порядок спілкування позивача з неповнолітньою дитиною з підстав, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про позбавлення позивача батьківських прав. Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 грудня 2013 року яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Після постановлення даного рішення справа розглядом неодноразово відкладалася для дачі можливості службі у справах дітей надати висновок про порядок спілкування позивача з дитиною, проте служба у справах дітей такий висновок не надала. Разом з тим, суд вважає, що відсутність висновку служби у справах дітей про встановлення порядку спілкування позивача з дитиною, не позбавляє права позивача звернутися до суду з таким позовом. Судом також встановлено, що житлово-побутові умови як позивача, так і відповідачки є нормальними. У позивача в будинку є окрема кімната для дитини, облаштоване місце для підготовки для школи та відпочинку. Встановлено, що позивач працює в Буковинському Державному медичному університеті. Крім цього, по цивільно-правовій угоді працював в Чернівецькому міському благодійному фонді «Нова сім»я». За місцем роботи характеризується позитивно. На обліку у лікаря-психіатра або лікаря-нарколога не перебуває. Судом також встановлено, що позивачка перешкоджає позивачеві зустрічатися та приймати участь у вихованні їх неповнолітнього сина. Враховуючи вищенаведене та з врахуванням інтересів дитини суд вважає за можливе встановити наступний порядок спілкування позивача [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON]: щовівторка з 17-30 годин до 19-30 годин, щосуботи з 10 години до 12 години, в літній період надати можливість вивезти дитину на оздоровлення та відпочинок терміном на 10 днів за попередньою домовленістю з матір»ю. Суд вважає, що визначений спосіб участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Доводи відповідачки про небажання дитини спілкуватися із батьком, небажані для дитини кардинальні зміни в її житті відповідно до висновку спеціаліста психолога, є такими, що не спростовують висновки про право батька спілкуватися із дитиною, принцип рівності прав та обов'язків батьків відносно дитини. Крім цього, ці доводи не є достатніми для обмеження спілкування батька та дитини, а навпаки таке спілкування сприятиме налагодженню відносин між ними. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved