Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач через свого представника звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «КІРПІДА» про захист прав споживачів. В обґрунтування заявлених вимог, зазначив про те, що 19 червня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу № 04/04-2012, згідно умов якого ТОВ «КІРПІДА» зобов'язалось продати, а він - прийняти та оплатити товар, виготовлений за індивідуальним замовленням. Зазначеним договором було передбачено, що він мав підписати передане йому індивідуальне замовлення, яке є невід'ємною частиною договору, та видати квитанцію про сплату ним авансу в розмірі 20 000,00 грн. Однак, ні замовлення, ні квитанція йому видані не були, так само як і не виготовлені протягом 35 днів з моменту оформлення замовлення меблі. Меблі виготовлені не були, повідомлень від відповідача про їх готовність він не отримував, тому звернувся до останнього з приводу розірвання договору та повернення авансу. Однак, належної реакції відповідача не отримав, так само як і після звернення до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві. Тому, просив суд стягнути з ТОВ «КІРПІДА» 20 000,00 грн. матеріальних збитків та 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні 12 березня 2014 року представник позивача збільшив позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ТОВ «КІРПІДА» на користь [PERSON] 19 880,00 грн. авансового внеску, 298,20 грн. інфляційних втрат, 836,60 грн. - 3% річних від простроченої суми, 216 865,00 грн. - компенсації збитків за придбання аналогічних меблів, а також у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. (а.с. 79-86). В судовому засідання представник позивача підтримав позов та його обґрунтування з урахуванням збільшених позовних вимог та просив суд задовольнити останній в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Подав зустрічний позов про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу в розмірі 185 363,68 грн., з яких 177 640,00 грн. - вартість невиконаних [PERSON] зобов'язань та 7 723,68 грн. - 3% річних від простроченої суми. Зустрічний позов вмотивував тим, що ТОВ «КІРПІДА» в повному обсязі були виконані умови укладеного між сторонами договору купівлі - продажу № 04/06-2-12, виготовлено замовлені [PERSON] меблі, проте, останній в порушення умов договору відмовився отримувати останні без зазначення причин (а.с. 29 - 31). Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, що звичайно призначається для особистого, домашнього користування, а покупець зобов`язаний прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст. 701 ЦК України сторони можуть укласти договір купівлі-продажу з умовою про прийняття покупцем товару у строк, встановлений договором, і протягом цього строку товар не може бути проданий продавцем іншому покупцеві. Якщо покупець не з'явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття товару у встановлений строк, вважається, що покупець відмовився від договору, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов'язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред'явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. Якщо договором не встановлений строк доставки товару для вручення його покупцеві, товар має бути доставлений у розумний строк після одержання вимоги покупця. Згідно ст. 706 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Якщо договором встановлено попередню оплату товару (стаття 693 цього Кодексу), прострочення покупцем оплати товару є відмовою покупця від договору, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись сторонами належним чином та у встановлений строк. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язання за договором. Судом встановлено, що 19 червня 2012 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу меблів (а.с. 6-7, 33-34). Відповідно до п.1.1 договору ТОВ «КІРПІДА» зобов'язалось продати, а [PERSON] прийняти та оплатити товар, виготовлений за індивідуальним замовленням. Згідно п. 1.3 вказаного договору індивідуальне замовлення - найменування, кількість, розмір, колір, матеріал, оббивки, фурнітура, комплектація, ціна - підписується покупцем і є невід'ємною частиною договору. Продавець оформлює замовлення належним чином та видає покупцю договір за підписом та печаткою продавця, замовлення із підписом покупця, графічне зображення замовлення за підписом покупця (п. 1.4. договору). Згідно п. 2 договору покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару. Виготовлення меблів починається після перерахування покупцем передоплати. Виробник зобов'язується виготовити меблі згідно замовлення та передати (доставити) покупцю протягом 35 робочих днів. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В той же час загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлює ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідність змісту правочину законам та іншим правовим актам; дотримання відповідної форми; суб'єктний склад; єдність волі та волевиявлення. Так, з фактом підписання правочину ЦК України пов'язує його дійсність (ст. ст. 207, 215 ЦК України). Наявність підпису органу юридичної особи чи уповноваженої нею фізичної особи є домінуючою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте, не волевиявленням. Однак, печатка є атрибутом кожного окремого підприємства, містить ідентифікаційний код підприємства і для неї встановлений особливий порядок її одержання та ліквідації. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що за наявності печатки умови договору вважаються схваленими. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 19 червня 2012 року, печатка ТОВ «КІРПІДА» на ньому відсутня, проте, сторони у справі не заперечували факту укладення договору, останній не визнаний недійсним, тому, на думку суду, враховуючи те, що на час розгляду справи зобов'язання договір є чинним, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз їх волі відповідає внутрішньому, вимог про його розірвання сторонами не заявлено, тому він підлягає виконанню на загальних підставах. Однак, як вбачається з текстів договорів наданих сторонами, останні різняться між собою. Зокрема, в тексті договору, наданого позивачем за первісним позовом, п. 2.3 сформульований як «виготовлення меблів починається після перерахування покупцем передоплати», в той час як текст договору, наданий позивачем по зустрічному позову, містить наступну редакцію п. 2.3 - «виготовлення меблів починається після перерахування покупцем передоплати в розмірі не меншому 70% вартості товару на розрахунковий рахунок покупця» (а.с. 6-7, 33-34). Отже, сторони по справі дійсно уклали договір роздрібної купівлі - продажу, про що у суді не заперечували їх представники, але докази щодо найменування товару, його кількості, розміру, кольору, матеріалу, оббивки, фурнітури, комплектації, ціни, строки виконання робіт і порядок приймання-передачі результатів виконаних робіт, суду не надані. Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування свого позову зазначив про те, що підставою для його подання стало неотримання ним своєчасно замовлених меблів та не реагування ТОВ «КІРПІДА» на його вимоги щодо розірвання укладеного договору та повернення передоплати. Проте, суд вважає, що позивачем не надано доказів в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України того, що він не отримав в повному об'ємі та своєчасно меблів, так само як і доказів внесення ним передоплати за договором від 19 червня 2012 року. Посилання сторони позивача за первісним позовом в обґрунтування вимоги щодо стягнення 19 880,00 грн. передоплати, сплаченої ним, виходячи із наданої стороною відповідача за первісним позовом квитанції № ПН 3939 від 26 червня 2012 року, на думку суду, не доводить факту проведення ним передоплати за договором від 19 червня 2012 року, оскільки текс зазначеної квитанції містить посилання на договір від 01 квітня 2006 року, котрий в матеріалах справи відсутній (а.с. 37). Тому, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, не знаходить обґрунтованих підстав для задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь 19 880,00 грн., і, як наслідок, стягнення інфляційних витрат та 3% річних в розмірах 298,20 грн. та 836,60 грн. відповідно. Також, на думку суду, недоведеною з точки зору положень ст. ст. 57-60 ЦПК України є вимога [PERSON] щодо стягнення на його користь 216 865,00 грн. компенсації збитків за придбання аналогічних меблів. Так, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (ст. 22 ЦК України). Наявність збитків, виходячи з положень зазначеної статті, як зазначено вище, перед судом стороною позивача за первісним позовом не доведена. Наданий [PERSON] договір доручення на поставку імпортного товару за індивідуальним замовленням від 12 грудня 2012 року та специфікація до нього не спростовують висновки суду з даного приводу (а.с. 87-91). Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги не підлягають також задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна і зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» право споживача на відшкодування моральної шкоди виникає лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоров`я продукцією. В судовому засіданні, згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог судом встановлено, що позивачем за первісним позовом жодними належними та допустимими доказами не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань у зв'язку з діями відповідача. Розглядаючи заявлений ТОВ «КІРПІДА» зустрічний позов, суд також не знаходить підстав для його задоволення. Приймаючи до уваги викладені вище обставини, суд не приймає до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про те, що при повному виконанні ТОВ «КІРПІДА» умов договору купівлі - продажу від 19 червня 2012 року, мають місце недотримання [PERSON] умов договору, не проведення ним оплати та відмову отримати виготовлений за його замовленням товар, оскільки такі твердження є недоведеними з точки зору ст. ст. 57-60 ЦПК України, та доказів щодо найменування товару, його кількості, розміру, кольору, матеріалу, оббивки, фурнітури, комплектації, ціни, строки виконання робіт і порядок приймання-передачі результатів виконаних робіт, суду, знову-таки, не надано. Наявні на аркушах справи 35, 36 заяви № 5 июнь-К та № 5 июнь-К (66008, 66009, 66007, 66010, 66011, 66012) від імені [PERSON] на ім'я директора «Екмі-мебель», з котрим у ТОВ «КІРПІДА» укладено договір доручення від 02 лютого 2009 року, на думку суду, не є належним доказом того, що це є саме замовлення, яке є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу від 19 червня 2012 року, та документом, що визначає як ціну договору від 19 червня 2012 року, так і підтверджує факт проведення внесення предоплати (а.с. 35, 36, 54-57). В розпорядження суду не надано доказів видачі покупцю замовлення та графічного зображення замовлення за його підписом. Надані позивачем за зустрічним позовом схематичні зображення та фотокартки з підписом [PERSON] від 04 серпня не спростовують висновків суду (а.с. 38-46). Також з боку ТОВ «КІРПІДА» не надано доказів на підтвердження інформування [PERSON] про готовність меблів, про що стороною позивача за первісним позовом зазначається в обґрунтування його позиції. З огляду на зазначене, позов ТОВ «КІРПІДА» задоволенню не підлягає як в частині стягнення з [PERSON] 177 640,00 грн. вартості невиконаних зобов'язань, так і 7 723,68 грн. - 3% річних. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed