Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

У грудні 2015 року Турійська районна державна адміністрація Волинської області (далі Турійська РДА) в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є матірю чотирьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Старші діти навчаються і проживають в Люблинецькому НВК «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів ліцей», відповідач їх додому не забирає. Вказуючи, що відповідач зловживає спиртними напоями та веде легковажний спосіб життя, не цікавиться життям і навчанням дітей, не займається їхнім вихованням, отримувані кошти по соціальних допомогах і догляду за дітьми витрачає на власні потреби, дітьми опікується та забезпечує всім необхідним бабуся [PERSON], позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, та просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. За згодою представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилалася на положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 [PERSON] України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов'язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, - у даному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дитини і як наслідок повинно мати негативний вплив на розвиток дитини, за умови винної поведінки відповідача, свідомого й умисного нехтування своїми обов'язками, та лише за умови доведення зазначених обставин суд може ухвалити рішення про задоволення такого позову і позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю чотирьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). Батько трьох дітей [PERSON] помер 07 лютого 2009 року (а.с. 8). Відомості щодо батька [PERSON] записані зі слів та за заявою відповідача відповідно до положень ст. 135 СК України (а.с. 9). Діти перебувають на обліку у службі в справах дітей Турійської РДА як такі, що опинилися в складних життєвих умовах у звязку з ухиленням матері від виконання батьківських обовязків і смертю батька (а.с. 5). Сімя [PERSON] перебуває під соціальним супроводом центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді. У період 2014-2015 років працівниками центру здійснено 19 візитів у сімю, проведено бесіди щодо необхідності належного виконання обовязків по вихованню та догляду дітей, профілактики алкоголізму, створення належних санітарно-гігієнічних умов за місцем проживання дітей. У вересні 2015 року виплату допомоги на найменшу дитину відповідачу призупинено у звязку з нецільовим її використанням і остання з заявою про її поновлення не зверталася (а.с. 11). З характеристики Селецької сільської ради Турійського району від 19 листопада 2015 року вбачається, що відповідач характеризується негативно, не працює, домашнім господарством не займається, зловживає алкогольними напоями, батьківські обовязки не виконує. Вихованням та утриманням дітей фактично займається бабуся [PERSON], з якою найменша дочка [PERSON] з серпня 2015 року постійно і проживає. Старші діти навчаються в Люблинецькому НВК «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів ліцей». Відводить дітей до школи і забирає бабуся, а інколи сусідка [PERSON] Відповідач на зауваження не реагує та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків (а.с. 12). Відповідач не цікавиться навчанням та життям дітей, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, декілька разів приїжджала в інтернат в нетверезому стані, а всім необхідним, зокрема, шкільним приладдям та одягом, дітей забезпечує бабуся [PERSON] (а.с. 13, 18-20). Аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання дітей та виконання батьківських обовязків, переклавши їх на працівників інтернату і бабусю [PERSON], яка й звернулася до служби в справах дітей Турійської РДА з проханням надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 16). Такі дії та бездіяльність відповідача характеризують її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчать про відсутність у неї материнського почуття любові до рідних дітей, небажання їх виховувати і піклуватися про них, а також суперечать загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. На підставі вищевказаних обставин та заяви [PERSON] служба у справах дітей Турійської РДА дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей у звязку з ухиленням від виконання нею своїх батьківських обовязків (а.с. 3-4). За змістом ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи із положень зазначеної статті суд погоджується із наявним в матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й обєктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя малолітніх дітей відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обовязків по відношенню до дітей та умисному ухиленні від виконання таких обовязків. Як встановлено у судовому засіданні дітьми опікується бабуся, в якої в період канікул вони і проживають, а найменша дочка [PERSON] з серпня 2015 року проживає постійно, і яка займається їхнім вихованням та матеріальним утриманням. Також у судовому засіданні встановлено, що працівники служби у справах дітей намагалися в межах своїх повноважень допомогти сімї [PERSON] у вирішенні складної ситуації, що склалася у відносинах між відповідачем і дітьми, та вживали відповідні заходи реагування, однак жодних позитивних і бажаних результатів це не дало. Факт неявки у судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце його проведення і достовірно знала про розгляд даної справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з ними. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклується про їхнє зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їхньої психіки та духовного розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи\~\~положення\~\~ч. 1\~\~ст. 3\~\~Конвенції\~\~про\~\~права\~\~дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей у звязку з умисним ухиленням від виконання батьківських обовязків по вихованню дітей та свідомим нехтуванням своїми обовязками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, в даному випадку втручання у гарантоване відповідачу ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до його сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дітей від батьків і розєднання сімї, оскільки відповідач самоусунулася від їхнього виховання, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідача є виправданим та необхідним у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, п.п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та враховуючи, що при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 19, 164, 165 СК України та

Outcome: approved