Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся з даним позовом, в якому просив суд з урахуванням зміни позовних вимог: розірвати укладений між ним та відповідачем договір про розробку дизайн-проекту № 00013094 від 19.04.2017; стягнути з відповідача 843 520 грн., що складається з передоплати (авансу) за договором про розробку дизайн-проекту № 00013094 від 19.04.2017 у розмірі 16 000 грн. та пені за прострочку виконання робіт за договором відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 827 520 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 19.04.2017 між сторонами було укладено договір на розробку дизайн-проекту № 00013094, відповідно до якого відповідач, як виконавець, брав на себе зобов`язання виконати повний комплекс робіт по розробці дизайнерського проекту по об`єкту, розташованому за адресою: [ADDRESS] (належний позивачу житловий будинок). Склад дизайн-проекту сторонами було визначено у п. 11 договору. Відповідно до п. 2.1 договору відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання в два етапи: 1-й етап - підготовка ескізів об`єкта: - розробка двох варіантів планувальних рішень; - розробка стилістичних концепцій в двох варіантах; - моделювання 3D-зображень 1 (один варіант) основних видових рішень. Термін виконання робіт за першим етапом складає 10 робочих днів з моменту оплати авансового платежу; 2-й етап - підготовка робочої документації. Позивач вказував, що авансовий платіж у визначеному в п. 3.2 Договору у розмірі 16 000 грн. ним було передано відповідачу в день укладення договору 19.04.2017, що підтверджується розпискою відповідача. Зі слів позивача, у цей самий день відповідачу було передано копію технічного паспорту на об`єкт, ним було проведено всі необхідні заміри та фотографування об`єкту. Позивач зазначав, що терміном виконання робіт за договором було 05.05.2017, проте до часу звернення до суду відповідач роботи не виконав. Відповідно до п. 3.1 Договору загальна вартість робіт складає 32 000 грн.. Так як з часу прострочення минуло 862 дня, позивач вважав, що відповідач, крім отриманого авансу у розмірі 16 000 грн., відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен йому сплатити і пеню за прострочку виконання робіт за договором у розмірі 827 520 грн. Ухвалою судді від 28.01.2019 було відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти розгляду справи у порядку письмового провадження, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач також у судове засідання не з`явився, його представник подав до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні: у ході розгляду справи його представником було подано письмові заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позову. У своїх запереченнях відповідач посилався на те, що він приступив до роботи, що протягом виконання робіт неодноразово зустрічався із замовником, спілкувався з ним по телефону щодо узгодження деталей дизайн-проекту, проте після того, як ним було виконано більше як 70 % завдання, позивач зателефонував йому і повідомив про бажання розірвати договір і повернути сплачені кошти, мотивуючи це тривалим часом виконання завдання. Також відповідач посилався на п.п. 8.2 та 8.3 Договору, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначав, що позивач з питання розірвання договору та передачі вже виконаних робіт за договором до нього не звертався, що він правомірно відмовив позивачу повертати передплату. Відповідач вказував, що обставин, визначених ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не було, тому позивач не вправі відмовитись від виконання договору, що розмір пені не може бути більшим за той, що зазначено у п. 6.2 Договору. Також попросив застосувати до вимог позивача щодо пені позовну давність. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 19.04.2017 між сторонами було укладено договір на розробку дизайн-проекту № 00013094, відповідно до якого відповідач, як виконавець, взяв на себе зобов`язання виконати повний комплекс робіт по розробці дизайнерського проекту по об`єкту, розташованому за адресою: [ADDRESS] (належний позивачу житловий будинок). Склад дизайн-проекту сторонами було визначено у параграфі 11 Договору. Відповідно до п. 2.1 договору відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання в два етапи: 1-й етап - підготовка ескізів об`єкта: - розробка двох варіантів планувальних рішень; - розробка стилістичних концепцій в двох варіантах; - моделювання 3D-зображень 1 (один варіант) основних видових рішень. Термін виконання робіт за першим етапом складає 10 робочих днів з моменту оплати авансового платежу, при цьому у даний строк не входить час, необхідний замовнику для прийняття рішення по ескізним варіантам планування об`єкта та ескізним варіантам інтер`єрних рішень; 2-й етап - підготовка робочої документації. Строк виконання по другому етапу складає 5 робочих днів з моменту узгодження ескізного варіанту планування об`єкту і ескізного варіанту інтер`єрних рішень, вибраних оздоблювальних матеріалів та обладнання і 3D-зображень видових приміщень. При цьому, у даний строк не входить час, необхідний замовнику для прийняття рішення по вибору запропонованих виконавцем оздоблювальних матеріалів та обладнання. Відповідно до п. 3.1 Договору загальна вартість робіт складає 32 000 грн. У п. 3.2 Договору визначено, що позивач повинен сплатити відповідачу передплату у розмірі 16 000 грн. Вказана передплата була передана відповідачу 19.04.2017, що підтверджується розпискою відповідача. Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі порушення виконавцем строків виконання своїх зобов`язань, передбачених у п. 2.1 даного Договору, замовник має право вимагати пеню в розмірі 0,1% від суми оплаченого авансу за кожен день прострочення, але не більше 5% від даної суми. Відповідно до п. 6.4 Договору оплата неустойки здійснюється тільки на основі письмового повідомлення з обґрунтованим розрахунком розміру неустойки і за його відсутності неустойка не начисляється і не виплачується. Згідно з п. 8.3 Договору у випадку вчинення одною із сторін порушень умов даного договору інша сторона має право по закінченню 10 робочих днів з моменту подачі письмового повідомлення про таке порушення і неусунення його протягом 10 робочих днів, конфліктна ситуація, що виникла, може бути вирішена у відповідності до параграфу 9 даного Договору. У параграфі 9 Договору визначено, що спочатку сторони вирішують спір у претензійному порядку, а потім вже у судовому. Відповідачем суду були надані копії креслень, проте у суду недостатньо спеціальних професійних знань для надання їм оцінки, висновок експерта відповідачем подано не було, про призначення експертизи судом заявлено також не було. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. У відповідності до рішення КСУ № 15-рп/2002 від 09.07.2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, спірний договір було укладено сторонами 19.04.2017, тобто більше 3 років тому. З пояснень відповідача у його запереченнях вбачається, що він приступив до роботи, що протягом виконання робіт неодноразово зустрічався із замовником, спілкувався з ним по телефону щодо узгодження деталей дизайн-проекту, проте суду не було надано доказів того, що роботи за спірним договором відповідачем до даного часу було виконано. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідач виконує роботу за договором про розробку дизайн-проекту № 00013094 від 19.04.2017 так повільно, що закінчити її у визначений у договорі строк стало неможливо, а отже, в силу вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 651, 653 ЦК України позивач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків. Тобто, суд задовольняє вимогу позивача про розірвання договору та про стягнення збитків у сумі сплаченої передплати- 16 000 грн.. Разом з тим, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 549 ЦК України та змісту спірного договору позивач з огляду на невчасне виконання відповідачем зобов`язань має право на стягнення з останнього пені. Проте, виходячи зі змісту ст.ст. 11, 551 ЦК України та п. 6.4 спірного договору, суд стягує з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 5% від суми передплати, що складає 800 грн., а в решті вимог щодо стягнення пені відмовляє. Доводи відповідача про те, що ним було виконано більше як 70 % завдання, не були підтверджені належними доказами з огляду на те, що для оцінки таких обставин необхідні спеціальні знання. Вказівки відповідача на те, що позивачем не було дотримано позасудової процедури розірвання договору, тому він правомірно відмовив йому у розірванні договору, не заслуговують на увагу, так як у позивача є всі підстави для такого розірвання у судовому порядку згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 651 ЦК України. Крім того, така позиція відповідача суперечить рішенню КСУ № 15-рп/2002 від 09.07.2002. Позовну давність суд не може застосувати до вимог позивача щодо стягнення пені, так як розмір пені і так було зменшено до визначених у договорі 5%, що становить менше розміру пені у 0,1 % від суми передплати за кожен день прострочення, навіть в межах одного року. Зважаючи на те, що позов було подано у 2018 році, що судом задоволено вимогу немайнового характеру про розірвання договору та майнову вимогу на суму 16 800 грн., згідно зі ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави 1 409,60 грн. судового збору. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене,

Outcome: partial