Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

у вересні 2019 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 15 вересня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1287. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалось через конфлікти та сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені, припинено спільне господарство, з 2016 року подружжя проживають окремо, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.(а.с. 29) У підготовчому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін у справі, а також дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 12) Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14 та 15) Звертаючись до суду із зазначеним позовом, [PERSON] зазначала, що їх сім`я розпалась, з 2016 року вони проживають окремо, примирення між сторонами є неможливим. З позовної заяви вбачається та в судовому засіданні встановлено, що сторони з 2016 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Установивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. При укладенні шлюбу позивач [PERSON] не змінювала прізвище. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище позивача на дошлюбне. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved