Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 31.08.2009 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, під час якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] , натомість сімейне життя у них не склалось. Причиною розпаду шлюбу вважає часті конфлікти та непорозуміння з приводу різних поглядів на сімейне життя та сімейні цінності, оскільки відповідачка, на його думку, намагається жити в своє задоволення, не приділяючи достатньої уваги родині. У зв`язку з наведеним на даний час вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Вважає, що шлюб існує лише формально і подальше його збереження буде суперечити його інтересам, а тому звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. На вказану позовну заяву відповідач подала відзив в якому вказувала на те, що проти розірвання шлюбу вона не заперечує, проти вважає, підставами розпаду сім`ї стала саме поведінка відповідача, який більшість часу перебуває за кордоном, а повертаючись додому поводить себе агресивно, не цікавився дружиною та донькою, не надає достатньої допомоги на утримання та матеріальне забезпечення їх спільної доньки, змінив замки до вихідних дверей, позбавивши їх з донькою доступу до житла. Таким чином, не заперечувала проти задоволення позову, натомість підставами розірвання шлюбу вважає саме ті обставини, які зазначені нею у відзиві. В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду електронною поштою надійшла заява про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В його інтересах діяв представник, який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне, а також врахувати обставини викладені нею у відзиві, які стали підставою для розпаду сім`ї та як наслідок до розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 31 серпня 2009 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №29 (а/с 5). Також, за наслідками судового розгляду справи встановлено, що під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи обставини справи, пояснення відповідачки в судовому засіданні, яка підтвердила припинення між нею та відповідачем шлюбних відносин, вказала на те, що розірвання шлюбу дійсно доцільне, строку на примирення вона не потребує, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу, про що вказала в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved