Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] та просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, внести зміни до актового запису №2408 від 06 червня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, про народження із зазначенням відомостей про батька, зазначивши в графі «Прізвище» - [PERSON] , а в графі «Відомості про батька» - [PERSON] , Громадянин України, та видати нове Свідоцтво про народження з врахуванням вказаних змін. В обґрунтування вимог вказано, що позивач впродовж декількох років спільно проживає та веде спільний побут із [PERSON] . Зазначено, що [INFO] [PERSON] народила від [PERSON] доньку. Вказано, що при реєстрації народження доньки, була допущена помилка при внесенні даних до актового запису, а саме: у графі «Прізвище» було помилково вказано - [PERSON] , а в графі «Відомості про батька» - [PERSON] , Громадянин Російської Федерації. Позивач просить врахувати, що запис про дитину було внесено з порушеннями, оскільки працівники відділу державної реєстрації актів цивільного стану відмовилися прийняти від позивача та відповідачки спільну заяву про визнання батьківства, право на подання якої гарантується ст. 126 СК України. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10.11.2020 на адресу суду від Солом`янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що в позовних вимогах не стоїть питання щодо внесення змін про дату народження батька, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково просив внести його дату народження: [INFO] , як батька дитини, [PERSON] до актового запису № 2408 від 06 червня 2019 року. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала та просила розглядати справу у її відсутність. Третя особа у судове засідання уповноваженого представника не направила, подала до суду заяву, якою просила справу розглядати за відсутності представника, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, врахувавши заяви позивача та відповідачки, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, за приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 05 липня 2011 року Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, в зареєстрованому шлюбі не перебуває. З наявного в матеріалах справи паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 29.04.2006 Відділом внутрішніх справ Каширського району Московської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] є громадянкою Російської Федерації. З вказаного паспорта вбачається, що 16 вересня 2005 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, який було розірвано 08 травня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про народження від 06 червня 2019 року, виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2408, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком дитини вказаний громадянин Російської Федерації [PERSON] , матір`ю - громадянка Російської Федерації [PERSON] . (а.с.6) Вказане також підтверджено наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00023058067 від 06.06.2019.(а.с. 32-33) Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , проводилась у відділі реєстрації відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька були зазначені зі слів заявника. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що при реєстрації народження доньки, була допущена помилка при внесенні даних до актового запису, а саме: у графі «Прізвище» було помилково вказано - [PERSON] , а в графі «Відомості про батька» - [PERSON] , Громадянин Російської Федерації, просить суд визнати його батьком малолітньої дитини [PERSON] , на що суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст.ст. 145 та 147 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. По батькові дитини визначається за іменем батька. У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд враховує, що згідно вказаного свідоцтва про народження від 06.06.2019 батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] вказаний [PERSON] . Також враховує, що відповідачкою розірвано шлюб із [PERSON] 08 травня 2018 року. Крім того, суд бере до уваги, що відповідачкою визнано позов та викладені в ньому обставини, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачкою позову, приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, та з врахуванням зазначених вимог закону підлягає задоволенню.

Outcome: approved