Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2013 року. Під час шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. 05 вересня 2018 року судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що її колишній чоловік [PERSON] ніде не працю, зловживає спиртними напоями, веде розгульний спосіб життя. Має заборгованість по сплаті аліментів, за що і притягувався до адміністративної відповідальності. Окрім того, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. В нетверезому стані з`являється до її дому та вчиняє скандали. Донька боїться свого батька та уникає спілкування з ним. Зазначила, що поведінка відповідача негативно впливає на психологічний стан дитини. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 24 червня 2020 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області витребувано у служби у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації Київської області Висновок сформований за результатами розгляду звернення [PERSON] від 08.11.2019 року щодо доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2020 року на 10 год. 30 хв. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти позбавлення його батьківських прав заперечував. Суду пояснив, що доньку він дуже любить, ніколи її не ображав, більш того не бив та навіть поганих слів при дитині не вживав. Позивачка забороняє йому бачитися з донькою, налаштовує її проти нього. Окрім того, зазначив, що позивачка навмисно провокує сварки, ховає дитину від нього, забороняє наближатися до неї. Зазначив, що аліменти сплачує по можливості. Представник третьої особи в судовому засіданні поклалася на розсуд суду. Суду пояснила, що на засіданні комісії Органу опіки та піклування розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, останній не був присутній на засіданні комісії оскільки не отримав виклик. Зазначила, що Висновок був наданий на підставі позовної заяви з додатками, яка надійшла із суду та зі слів прозивача. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 листопада 2013 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Між тим, [PERSON] після реєстрації шлюбу 12 березня 2019 року із [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] виданим 12 березня 2019 року (а.с.18). Як вбачається із Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 06-21/1594 від 02 липня 2020 року, Орган опіки та піклування Фастівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно роз`яснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не виконує свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Як з`ясовано в судовому засіданні, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки останній [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде розгульний спосіб життя, має заборгованість по сплаті аліментів, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. В нетверезому стані з`являється до її дому та вчиняє скандали, поведінка відповідача негативно впливає на психологічний стан дитини. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог як докази було надано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2019 року, якою відповідача по справі - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КупАП та накладено на нього стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 год. (а.с.16-17); Акт від 22 серпня 2019 року, в якому зазначено, що батько [PERSON] ніякої участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] не приймає (а.с.23); Висновок Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області від 17 січня 2017 року відповідно до якого перевірку за повідомленням [PERSON] закінчено, а матеріали перевірки списано (а.с.24-25); Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів наданий Фастівським міськрайонним ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 18.2841/6474-3 від 03 червня 2020 року відповідно до якого заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 червня 2020 року складає 21462,04 грн. (а.с 109), а також Пояснення гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31-32). Між тим, суд об`єктивно оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що вищевказані документи не заслуговують на увагу як доказ ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , оскільки несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини, а тим більше підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (ВССУ від 01.11.2017р. справа №299/3019/16-ц). Більш того, Висновок Фастівської РДА Київської області № 06-21/1594 від 02 липня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , також не заслуговує на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст.19 СК України), (ВС від 05.03.2018р. справа № 523/20084/14-ц, ВС від 06.05.2020 р. справа № 753/2025/19). Пояснення гр. [PERSON] та гр. [PERSON] суд оцінює критично, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, вони були написані позивачкою і лише підписані свідками, які перебувають з нею в дружніх відносинах. Усі інші надані стороною позивача документи, як докази є беззаперечні та не стосуються предмету спору. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем не доведено та не надано доказів, що поведінка відповідача відносно його малолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Разом з тим, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Більш того, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано стороною позивача, відповідач не ухиляється від спілкування з дитиною та виконання батьківських обов`язків відносно неї, а навпаки бажає спілкуватися з донькою та приймати участь у її житті, проте позивач маючи давні образи на [PERSON] , перешкоджає такому спілкуванню. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не відповідатиме інтересів самої дитини. Задоволення позовних вимог у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов`язки, який за обставин, що склались, застосовувати не можливо. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. Відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed