Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам на дитину в розмірі 25 984,00 грн. та неустойку за несплату аліментів у період з 01.05.2013 року по 25.02.2015 року в сумі 172 793,60 грн. В обґрунтування позову вказала, що згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.12.2002 року з відповідача на її користь присуджено аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімального доходу громадян, починаючи з 11.12.2002 року і до повноліття дочки. Посилаючись на те, що відповідач умисно ухиляється від сплати присуджених аліментів, у зв'язку з чим вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.12.2010 року був засуджений за ч.1 ст.164 КК України, вказувала на утворення станом на 24.02.2015 р. заборгованості по аліментах у сумі 25 984,00 грн. та неустойки за несплату аліментів за період з 01.05.2013 року по 25.02.2015 року у сумі 172 793,60 грн., яку просила стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджено відомостями з адресно-довідкової служби, про що є докази в матеріалах справи (а.с. 10, 12, 28, 29). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2002 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімального доходу громадян, починаючи з 11.12.2002 року і до повноліття дочки (а.с. 9). Згідно даних довідки-розрахунку Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ №28/0123 від 24.09.2014 року заборгованість відповідача по аліментам за період з 01.12.2008 року по 30.09.2010 року становить 8777,66 грн. та згідно довідки №28/0133 від 24.09.2014 заборгованість за період з 01.10.2010 року по 21.04.2013 року становить 17205,57 грн. (а.с. 17). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи відсутність заяви відповідача як платника аліментів, поданої відповідно до ст. 187 СК України та спору між сторонами про розмір самої заборгованості, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за несплату аліментів слід вказати наступне. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21 грудня 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбачено ч.1 ст.164 КК Україні, а саме за умисне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, та призначено стягнення у виді 120 годин громадських робіт (а.с.6). Відповідно до наданого позивачем розрахунку неустойка за несплату відповідачем аліментів в період з 01.05.2013 року по 25.02.2015 року становить суму 172 793,60 грн. ((8 777,66 грн. + 17 205,57 грн.) х 1 % х 665 днів). З огляду на викладене, враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а проведені позивачем розрахунки неустойки за несплату аліментів відповідають вимогам ч. 1 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, що складаються з судового збору розмірі 1727 грн. 94 коп. (172 793 грн 60 коп. х 1%).

Outcome: partial