Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 650,00 грн. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2006 року, мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Шлюб з відповідачем на цей час не розірваний, але тривалий час вони проживають окремо, спільного бюджету не мають і майже не спілкуються. Відповідач має нормальний стан здоров`я, задовільне матеріальне становище, займається підприємницькою діяльністю, але в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а дитина потребує такої допомоги. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 14-00 год. 07 жовтня 2020 року. 07 жовтня 2020 року судове засідання відкладено на 15-30 год. 26 жовтня 2020 року, яке в подальшому відкладено на 12-00 год. 17 листопада 2020 року. 17 листопада 2020 року позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач повторно не з`явився з невідомих суду причин, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке повернулося до суду; клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Статтею280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення, про що постановив ухвалу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20 грудня 2006 року, серії [NUMBER] (а. с. 8). Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 10 вересня 2020 року № 15.1-02/3195 [PERSON] , 2006 року народження, зареєстрована разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому суд враховує, що за твердженням позивачки, які не спростовані відповідачем, останній має нормальний стан здоров`я та матеріальний стан, займається підприємницькою діяльністю, має у власності рухоме та нерухоме майно, не має на утриманні непрацездатних осіб. З огляду на вказане суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У матеріалах справи міститься копія договору № 25/20 про надання правової допомоги адвокатом Васюком Д. Г., копії розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу та товарного чека на суму 650,00 грн (а. с. 3, 4). Суд вважає заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу в розмірі 650,00 грн співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved