Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

у вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача Першої Київської державної нотаріальної контори, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про зняття заборони відчуження з нерухомого майна, в якому просила скасувати арешти, зареєстровані Першою Київською державною нотаріальною конторою 26.10.2004 року за № 1411182, № 1411190, № 1411204. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та треті особи є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1997 року. В березні 2020 року з метою оформлення договору відчуження зазначеної квартири, позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Фої Л.Г., яка відмовила позивачу в оформленні договору з огляду на те, що в реєстрі наявне обтяження на вказане майно у виді арештів. Підставною внесення зазначених арештів до реєстру був лист Московської районної державної адміністрації м. Києва № 6-1255 від 07.05.1996 року, відповідно до якого арешт було накладено з метою збереження майна неповнолітніх [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 1990 р.н., у зв`язку зі смертю їх матері - [PERSON] . На даний час позивач та треті особи є співвласниками зазначеної квартири та є повнолітніми особами, а тому обставини, які зумовили накладення заборони на відчуження майна відсутні. Звернувшись до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням зняти заборону, позивачу було відмовлено в цьому, оскільки, арешт було накладено за повідомлення органу, яки було ліквідовано, а тому адміністрація на даний час немає повноважень для вжиття відповідних заходів. Позивач вказує, що наявність обтяжень на майно, яке належить їй та третім особам обмежує їх права, як співвласників майна, в зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач після відкриття провадження до суду з будь-якими клопотаннями не звертався. Відповідач та треті особи відзив та заперечення на позов не подавали, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець визначає як припинення дії, що порушує право. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.07.2005 року, та прізвище дружині після реєстрації шлюбу присвоєно - [PERSON] . Крім того, встановлено, що третя особа [PERSON] народилась [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.06.2010 року, та прізвище дружині після реєстрації шлюбу присвоєно - [PERSON] . Крім того, відповідно до копії паспорту, третя особа [PERSON] народився [INFO] . Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1997 року, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах. Відповідно до листа приватного нотаріуса КМНО Фої Л.Г. від 10.03.2020 року № 43/01-16, було встановлено, що позивачу та третім особам було відмовлено в оформленні договору відчуження квартири, оскільки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено обтяження у виді арештів на квартиру [ADDRESS] , а саме: реєстраційний номер обтяження 1411182, зареєстрований 26.10.2004 року Першою Київською Державною нотаріальною конторою на підставі листа Держадміністрації Московського району 6-1255 від 07.05.1996 року; реєстраційний номер обтяження 1411190, зареєстрований 26.10.2004 року Першою Київською Державною нотаріальною конторою на підставі листа Держадміністрації Московського району 6-1255 від 07.05.1996 року; реєстраційний номер обтяження 1411204, зареєстрований 26.10.2004 року Першою Київською Державною нотаріальною конторою на підставі листа Держадміністрації Московського району 6-1255 від 07.05.1996 року. Звернувшись до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням зняти заборону, позивачу було відмовлено в цьому, оскільки, арешт було накладено за повідомлення органу, який було ліквідовано, а тому адміністрація на даний час немає повноважень для вжиття відповідних заходів, що підтверджується копією листа від 06.05.2019 року № 100-100/К-552-1572. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наявність зазначених обтяжень у виді арештів на квартиру порушує її права та права третіх осіб, як співвласників майна, на даний час вони є повнолітніми та підстави, з якими зазначені обтяження були внесені до реєстру відпали, вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо, а відтак позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач вказує та судом встановлено, що позивач та треті особи на даний час є законними володільцями майна, повнолітніми особами, та обставини, які зумовили накладення арешту на підставі листа адміністрації на даний час відпали. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Встановлено, що права позивача та третіх осіб, як законних власників нерухомого майна, порушуються, оскільки, вони не можуть розпорядитися своїми правам через наявність арешту/заборони відчуження на це майно, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування арешту з нерухомого майна. Крім того, слід зазначити, що об`єктивна необхідність в існуванні арешту нерухомого майна, яке належить позивачу та третім особам на час розгляду справи в суді не доведена, та не спростовані доводи позивача в цій частині Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач є законним співвласником рухомого майна, та на даний час наявні перешкоди в належній реалізації позивачем своїх прав, які пов`язані із наявністю арешту/заборони на це майно, та докази, які б свідчили про актуальність на даний час накладеного в 2004 році арешту на квартиру, співвласниками якої є позивач і треті особи, - в ході розгляду не встановлено, а тому суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved