Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла дружина позивача, [PERSON]. Після поховання дружини позивач знаходивсь в пригніченому душевному стані та почувався погано, йому 80 років та він є літньою людиною, тому донька його покійної дружини, [PERSON], знаючи, що в квартирі зберігається велика сума грошей, запропонувала позивачу віддати їй ці гроші для зберігання та пообіцяла йому, що з цих грошей купить позивачу побутову техніку, мобільний телефон та оплатить лікування, якщо буде така потреба або поверне їх позивачу, як тільки він забажаю цього. Також, [PERSON], разом з її сином [PERSON], запропонували позивачу, щоб він після закінчення строку депозитного договору з ВАТ «Державний ощадний банк України» не продовжував його, а зняв всі кошти з рахунку та віддав їм на зберігання, поки вони не знайдуть інший банк, який пропонує більш вигідні відсотки по депозитам, ніж ВАТ «Державний ощадний банк України» та запевнили, що допоможуть позивачу з вибором банку та внесуть всі ці гроші на відкритий на ім'я позивача депозитний рахунок. Позивач прийняв їх пропозицію та в кінці квітня або на початку травня 2013 року віддав їм п'ятдесят сім тисяч гривень, які зберігалися в нього вдома. Також, 03 травня 2013 року, позивач разом з [PERSON], відповідачем по справі, прийшов до територіального відокремленого безбалансового відділення № 10007/0265 ВАТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 149, де зняв всі кошти зі свого депозиту разом з нарахованими відсотками, а саме - п'ятдесят шість тисяч п'ятсот гривень та одразу, не відходячи від каси №5, віддав всі гроші [PERSON], який в свою чергу перерахував їх та залишив у себе, як вони і домовлялися. Після спливу декількох місяців, а саме в червні 2013 року позивач звернувся до [PERSON] та [PERSON] з пропозицією віддати належні йому гроші, а саме - сто тринадцять тисяч п'ятсот гривень. Однак вони не віддали гроші та сказали, що ці гроші йому не потрібні, та що позивачу краще взагалі про них забути. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Крім того [PERSON] також пояснив, що у квітні 2013 року передав 57000 грн. на зберігання [PERSON], а 03.05.2013 року, зняв з депозиту 56500 грн. з яких 50000 грн. віддав на зберігання [PERSON], на сьогоднішній день він вважає, що усі гроші зберігає [PERSON] та тримає в банку на невідомому рахунку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позивач по справі - дідусь відповідача. [INFO] померла його бабуся, [PERSON]. За життя бабусі і одразу ж після її смерті у позивача та відповідача були дуже теплі родинні стосунки. Після смерті бабусі, навесні 2013 року позивач передав відповідачу 50 000,00 грн., з яких на його бажання [PERSON] встановив в квартирі позивача металеві вхідні двері вартістю приблизно 5 000 грн. На залишок коштів [PERSON] сказав, щоб відповідач побудував собі гараж, оскільки вони разом будували фундамент під гараж, для його автомобіля. Між [PERSON] та [PERSON] ніколи не було розмов та домовленостей про те, що гроші позивач дає відповідачу на деякий час, а тим більше відповідач ніколи не брав на себе обов'язку повернути отримані грошові кошти. [PERSON] за своєю доброю волею передавав грошові кошти за власним бажання, по родинному, як допомога дідуся онуку. Даючи відповідачу гроші позивач казав, що хай буде цей гараж, як пам'ять про нього. Інших грошових коштів позивач відповідачу не давав. Ніяких боргових, зобов'язальних правовідносин, або інших домовленостей між [PERSON] та [PERSON] не існувало. Позивач ніколи ні відповідачу ні його матері [PERSON], ніяких грошей на зберігання або на придбання побутової техніки та мобільного телефону не передавав. Відповідач вважає, що позов виник через похилий вік позивача і усі факти наведені у позові надумані, а відтак у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. За клопотанням сторін в судовому засіданні були допитані свідки, які суду пояснили наступне: Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною матір'ю [PERSON], та падчеркою [PERSON] Через кілька місяців після смерті її рідної матері [PERSON], у них з [PERSON], почались сварки. Також пояснила, що на початку травня 2013 року їй зателефонував [PERSON] та повідомив, що має на меті зняти гроші зі свого депозиту та віддати їх [PERSON] При цьому свідку відомо, що [PERSON], віддав її сину 50000 грн., з який [PERSON] встановив позивачу металеві двері, а інші витратив на добудову гаражу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою сім'ї [PERSON] та їй відомо, що [PERSON] побудував за місцем свого проживання гараж, на гроші які отримав від свого дідуся [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON], померлої [INFO]. Також пояснила, що через короткий проміжок часу після смерті її сестри, до неї прийшов [PERSON] та почав радитись з нею щодо грошей, які він збирався віддати [PERSON] для будівництва гаража. Крім того зазначила, що нічого з приводу домовленостей між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] з приводу зберігання грошей [PERSON] їй не казав, на погіршення здоров'я, не скаржився, операції на очах не потребував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом [PERSON] та особисто знайомий з [PERSON], багато років. Також значив, що [PERSON] почав будувати гараж за місцем свого проживання у 2013 році, залив фундамент, після чого будівництво зупинилось, оскільки не було грошей. Після того [PERSON] дав гроші [PERSON] та він закінчив будівництво гаражу у 2014 році. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є напарником [PERSON] та особисто знайомий з [PERSON] близько 15 років. Також повідомив, що разом з [PERSON] і [PERSON] їздив в банк за грошима, а також допомагав встановлювати [PERSON] в квартирі [PERSON] вхідні металеві двері. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та їхніх представників, допитавши свідків та дослідивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що на початку травня 2013 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 грн. При цьому [PERSON] вважав, що віддає ці гроші на тимчасове зберігання, а [PERSON] вважав, що приймає ці гроші в дар від свого дідуся на будівництва гаражу. Факт передачі вказаної грошової суми визнається сторонами по справі та підтверджується показами свідків, у зв'язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає цей факт доведеним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з цим, суд вважає, що позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів передачі позивачем [PERSON] або [PERSON] грошової суму в розмірі 57 000 грн., а відтак в цій частині суд вважає позов не доведеним. Крім того слід зазначити, що позивач [PERSON] стверджує, що суму в розмірі 57 000 грн. він передав в тому числі і [PERSON], однак залучити її до участі у справі в якості відповідача позивач не вважав за потрібне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян слід вчиняти у письмовій формі. При цьому слід зазначити, що при укладенні правочинів, особи не звільняються від відповідальності, через свою юридичну необізнаність, у разі настання негативних наслідків спричинених недодержанням вимог чинного цивільного законодавства. Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи. Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. З огляду на вищевикладене, та враховуючи відношення сторін до правовідносин, що склались, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі, яка розглядається, виник певний правочин, в результаті якого грошові кошти позивача [PERSON] набуті відповідачем [PERSON] за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК як безпідставно набуті. Слід також зазначити, що наявність правочину між сторонами фактично підтверджує сам позивач, посилаючись у своїй позовній заяві на зокрема на ст. 218 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, у зв'язку з чим суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed