Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У вересні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якій зазначає, що 05.07.2013 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 517. Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] , та був записаний в її свідоцтві про народження «батьком». На даний час дитина проживає разом з відповідачкою. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відсутній спільний бюджет, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, збереження сім`ї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ними. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано та підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 05.07.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 517, після реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини [PERSON] , [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] , та був записаний в її свідоцтві про народження «батьком» (а.с.7). На даний час дитина проживають разом з відповідачкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відсутній спільний бюджет, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, взаємні права та обов`язки не здійснюють, збереження сім`ї неможливе. На думку суду, шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї, примирення між ними за такий тривалий час не відбулося. Факти, встановлені судом, приводять до висновку, що шлюб між сторонами розпався остаточно, спільне життя сторін як подружжя і збереження сім*ї неможливе, оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах, почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Конкретні обставини даної справи вказують на те, що сторони не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та відповідача, порушує особисті інтереси, що мають істотне значення, що протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.105, 110, 112 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд -

Outcome: approved