Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу із указаним позовом, у якому просив звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнутих на підставі заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.03.2013 року в розмірі 200 грн щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2016 року його та відповідачку було позбавлено батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON] , який на даний час проживає разом з батьками відповідачки. Таким чином, відповідачка, будучи позбавленою батьківських прав, фактично отримує від позивача аліменти на утримання сина, вихованням та забезпеченням якого вона не займається. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.12.2019 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2020 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судові засідання, призначені на 11.06.2020 року, 13.07.2020 року, 17.08.2020 року, 29.09.2020 року, 30.10.2020 року, 01.12.2020 року, 29.12.2020 року, 16.02.2021 року та 25.03.2021 року відповідач не з`явилася, повідомлялася судом належним чином за місцем реєстрації, однак судові повістки повернулися до суду без вручення з відміткою «адресат відсутнійза вказаною адресою». При цьому про причини неявки відповідач суд не повідомила, будь-яких заяв та клопотань від неї до суду не надходило, відзив на позов не подано. Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). За відсутності заперечень від позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 28.09.2007 року по 10.11.2009 року (а.с. 7, 9). За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2013 року змінено розмір аліментів, стягнутих із [PERSON] рішенням Довгинцівського районного суду від 26.01.2011 року на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] та визначено розмір аліментів у твердій грошові сумі в розмірі 200 грн щомісячно до повноліття дитини (а.с. 10-11). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування, Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради та Орган опіки та піклування, служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної в місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, задоволено частково. Позбавлено [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Після перегляду вищевказаного рішення суду в апеляційному та касаційному порядку, остаточно рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року, яке набрало законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до встановлених у вказаних рішеннях суду обставин, дитина [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні своїх дідуся та бабусі, які є батьками відповідача [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що принаймні з 2016 року дитина не проживає разом із матір`ю та не перебуває на її утриманні. Так, у своєму позові, посилаючись на вказані обставини та на положення ст. ст. 180, 181 СК України, позивач просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом ст. 180СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина першастатті 192 СК Українипередбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181СК України) та не передбачає підстави для звільнення від сплати аліментів. Стаття 192 СК Українивказує на можливість тільки зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначені ст. 273 СК України підстави для звільнення від сплати аліментів не можуть бути застосовані до даних правовідносин між батьками дитини та дитиною, оскільки вони стосуються інших членів сім`ї та родичів (гл. 22 СК України). Зокрема, суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу (тобто братів, сестер, мачухи, вітчима, падчерки, пасинка, інших осіб, з якими проживала не менше 5 років), за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Разом з тим, статтею 186 СК України передбачено контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. Зокрема, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Однак, позивач звернувся до суду із позовом про звільнення його від сплати аліментів з підстав та у спосіб, який не передбачено Сімейним Кодексом України. Враховуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. При цьому, суд звертає увагу на те, що законні представники дитини, з ким на даний час вона проживає, не позбавлені права звернутися до суду із заявою щодо зміни способу присудження аліментів на свою користь, або на користь та у власність безпосередньо дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed