Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області і просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,17 га, що розташована на території Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області у межах згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №757252 від 19 червня 2003 року. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що [INFO] померла [PERSON] . До складу спадщини після її смерті увійшла земельна ділянка площею 2,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. 23 червня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла для [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай). [INFO] [PERSON] померла. До складу спадщини після її смерті увійшла вищезазначена земельна ділянка площею 2,17 га, яку вона набула в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак не оформила. Позивач вказує, що вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку та оформила частину спадкового майна. Однак, вона не може оформити спадкові права на спірну земельну ділянку через відсутність належного підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , а також через те, що у заповіті, складеному від імені [PERSON] на користь [PERSON] , предметом заповідального розпорядження є сертифікат на земельну частку (пай), а не земельна ділянка, та через наявність іншого заповіту від 21 січня 1999 року, за яким [PERSON] усе своє майно заповіла іншій особі. Вважає, що право успадкувати спірну земельну ділянку мала саме [PERSON] на підставі заповіту від 23 червня 2000 року, оскільки 19 червня 2003 року на підставі рішення Немиринецької сільської ради №4 взамін вищезазначеного сертифікату [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №757252, тому саме ця земельна ділянка входить до складу спадкового майна згідно заповіту. Оскільки [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, розпорядилась речами померлої та здійснила її поховання, проте за життя не оформила спадкових прав, тому вона, як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] має право на належну [PERSON] спірну земельну ділянку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с.72). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кашин В.А. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задоволити. При цьому, [PERSON] пояснила, що [PERSON] була сусідкою її матері [PERSON] й остання доглядала її, а після смерті допомагала у похованні. Вказує, що [PERSON] за життя склала на користь [PERSON] заповіт, який зберігався в останньої разом із сертифікатом на право на земельну частку (пай). В подальшому [PERSON] забрала у матері вказаний сертифікат та переробила його на Державний акт, який віддала для [PERSON] . Також вказує, що після похорон [PERSON] її родичка [PERSON] закрила хату на ключ та віддала ключ для [PERSON] , щоб вона доглядала за хатою. Після смерті [PERSON] її родичі віддали для [PERSON] також речі померлої, зокрема, посуд та садовий інвентар, а будинок - продали. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Довбня О.В., які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання (а.с.128), у якому адвокат Довбня О.В. просить справу слухати у його та відповідачки відсутності, проти позову заперечують. Крім того, у визначений судом строк, відповідачка [PERSON] подала відзив (а.с.93-95), у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що [PERSON] вчинила будь-які дії для прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі заповіту від 23 червня 2000 року, а відтак не набула права на спірну земельну ділянку. Відповідач - Немиринецька сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду представника не направила, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала, в матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи у відсутності представника (а.с.80). Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Деркачі Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] , яка для позивачки [PERSON] була матір`ю. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] 10 квітня 2012 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №246/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Того ж дня чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] та її син [PERSON] подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] 26 листопада 2012 року на ім`я [PERSON] державний нотаріус видала свідоцтва про право на спадщину за законом на належне [PERSON] майно, а саме, земельну ділянку площею 2,11 га з кадастровим номером 6824286200:05:015:0100 та грошові вклади. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №246/2012, заведеної 10 квітня 2012 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.31-66). Отже, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину та оформила частину спадкового майна. Судом також встановлено, що [INFO] в с. Деркачі Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . 21 січня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Коломієць В.І., зареєстрований в реєстрі за №2, яким належний їй на день смерті житловий будинок, хлів, літню кухню, надвірні будівлі, а також усе інше належне їй на день смерті майно заповіла своїй племінниці [PERSON] . Крім того, 23 червня 2000 року [PERSON] склала ще один заповіт, посвідчений секретарем Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Коломієць В.І., зареєстрований в реєстрі за №16, яким належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) заповіла [PERSON] 24 вересня 2004 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №587/2004 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Того ж дня на ім`я [PERSON] державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №587/2004, заведеної 24 вересня 2004 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.22-28). При цьому, в матеріалах спадкової справи №587/2004 відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом від 23 червня 2000 року після смерті [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі ст.534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст.548 ЦК Української РСР). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга ст.549 ЦК Української РСР). Згідно зі ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Будь-яких належних доказів, які б достовірно підтверджували факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у порядку, визначеному частиною першою, другою статті 549 ЦК Української РСР, позивачкою не надано. При цьому, згідно довідки виконавчого комітету Немиринецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №745 від 06 листопада 2019 року вбачається, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи №587/2004, заведеної 24 вересня 2004 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не зверталась. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] фактично вступила в управління спірною земельною ділянкою (паєм) розміром 2,17 га, користувалась цією земельною ділянкою, позивачкою також не надано. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не доводять фактичного вступу в управління спадковим майном матері позивачки після смерті [PERSON] . Так, допитаний судом свідок [PERSON] показав, що [PERSON] була сусідкою його матері [PERSON] , яку остання доглядала, а після смерті хоронила. Від матері він чув, що [PERSON] заповіла їй земельну частку (пай). Зі слів матері йому відомо, що після смерті [PERSON] її племінниця [PERSON] дозволила взяти матері деякі речі померлої, а саме: посуд та садовий інвентар. Щодо державного акту на спірну земельну ділянку, то свідок спочатку вказував, що про державний акт йому нічого не відомо, а потім вказав, що державний акт його мати забрала собі після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON] були сусідами і остання доглядала [PERSON] , допомагала у її похованні. Свідок вказувала, що зі слів [PERSON] їй було відомо, що [PERSON] заповіла їй свій пай, і коли ще була жива, то віддала для [PERSON] державний акт. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони різняться та не узгоджуються як між собою, так і з показаннями позивачки [PERSON] , та в цілому не доводять фактичного вступу в управління спадковим майном [PERSON] після смерті [PERSON] . Сам факт знаходження у позивачки Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №757252 від 19 червня 2003 року, не є доказом прийняття спадщини її матір`ю [PERSON] після смерті [PERSON] в силу положень статті 549 ЦК Української РСР. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2020 року у справі №235/5845/17 (провадження №61-39889св18) Оскільки позивачкою не надано належних доказів вступу її матері [PERSON] у фактичне володіння (розпорядження) земельною ділянкою (паєм) після смерті [PERSON] , у власності якої перебувала земельна ділянка, тому у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] слід відмовити. Враховуючи, що [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у порядку, визначеному частиною першою, другою статті 549 ЦК Української РСР, та не набула права на спірну земельну ділянку, тому ця земельна ділянка не увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] , з огляду на що, її спадкоємиця [PERSON] також не набула права на спірну земельну ділянку, що є підставою для відмови у позові в частині визнання за останньою права власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: dismissed