Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що [INFO] їй виповнилось 70 років. Наразі позивач працює та є пенсіонеркою з 25.05.2000 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Разом з тим, розмір пенсії, складає 2 116,00 грн. на місяць є дуже маленьким та недостатнім для належного проживання, харчування та лікування, адже позивач є людиною похилого віку і час від часу хворіє, а її пенсія є єдиним доходом. Державних пільг та будь-яких субсидій не отримує. Свого житла та іншого майна, що може приносити дохід, в неї немає. Тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду відзив, де просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна із сторін повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України) не є абсолютним. Виходячи з досліджених судом документів, вбачається, що: - позивач є пенсіонеркою (непрацездатною особою) розмір пенсії, яку вона отримую - 2 116,00 грн, не забезпечує необхідного мінімального рівня проживання; - розмір пенсії складає 2116,00 грн., що станом на дату подання цього позову до суду є менше законодавчо встановленого прожиткового мінімуму, який складає 2118,00 грн; - є непрацездатною та позбавлена можливості самостійно забезпечити себе у повному обсязі побутовими предметами першої необхідності, продуктами, ліками в силу її маленької пенсії; Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Виходячи з вищезазначеного, враховуючи положення ст.ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, вважає, що стягненню з відповідачки підлягають аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved