Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив з урахуванням збільшених позовних вимог просив повернення коштів та стягнення штрафу за договором підряду. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що 2 вересня 2014 р. між ним та [PERSON] було укладено договір про комплекс робіт з реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 162,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - роботи) відповідно до вимог проектної документації та проекту виконання робіт, у визначені цим Договором строки, та передати виконані роботи Замовнику, а Замовник зобов'язується надати Підряднику фронт робіт, проектну документацію, забезпечити приймання виконаних Підрядником робіт та повністю оплатити роботи Підрядника. У судовому засіданні позивач заяву підтримав. Відповідач проти позову не заперечував. Суд, заслухавши надані в ході судового розгляду справи пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] уклав договір підряду з [PERSON] для реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 162,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також відповідач зобов'язувався отримувати у встановленому законодавством правовстановлюючі документи на реконструйовані об'єкти. Вказаний договір було виконано [PERSON]. у повному обсязі, тобто роботи з реконструкції було оплачено. З боку [PERSON] договір було виконано частково : роботи з реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та реконструкції нежитлової будівлі, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були виконані у повному об'ємі, що підтверджується підписаним актом приймання-передачі від 10.10.2014 р.; зобов'язання, що визначені у п. 4 ст. 1.1. Договору (Підрядник зобов'язується отримати у встановленому законодавством порядку всі документи, що підтверджують право власності Замовника на реконструйоване майно) не були виконані Підрядником на дату закінчення Договору. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 837 за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій страх і ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України). Відповідно до ст. 883 Цивільного кодексу у разі невиконання або неналежного виконання підрядником обов'язків за договором підряду замовник має право вимагати відшкодування збитків. Ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком або іншими видами, якщо це встановлено договором або законом. У п. 2 ст. 1.13. Договору встановлено, що у разі порушення строків виконання зобов'язань, зазначених у ст. 1.1. Договору Підрядник сплачує Замовнику штрафи у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних в строк робіт за кожен день прострочення, але не більше 10 % від вартості невиконаних в строк робіт. За Договором вартість послуг по отриманню правовстановлюючих документів становить 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., а отже, за часткове невиконання Договору штраф становить 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивні вимоги в частині стягнення з відповідача 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. сплачених грошових коштів по договору підряду від 02.09.2014 року та штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи позивач у 2007 р. погодив усі необхідні документи для встановлення торгівельних павільйонів за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Земельні ділянки, на яких знаходяться будівлі закріплені за позивачем, що підтверджується договорами оренди від 29.12.07 р. ( ділянка на [ADDRESS]) та від 17.07. 07 р. (ділянка на [ADDRESS]). Договори оренди було укладено на три роки. Також, судом встановлено, що після закінчення дії договорів у 2010 р. позивач продовжує регулярно сплачувати плату за землю, і не має заборгованості по сплаті даних платежів, що підтверджується наявними в матеріалах справи листом Міністерства доходів і зборів № 11766/10/26-52-15-03-38 від 11. 11. 14 р. та листом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління ДФС у м. Києві № 16050/с/26-53-15-04-14 від 11. 12. 2014 р. Після реконструкції нежитлових будівель їх площа не змінилася. Як вбачається з матеріалів справи, даних про порушення прав інших осіб при будівництві спірного об'єкту, передбачених ст. 376 ЦК України, які б перешкоджали [PERSON] набути право власності на нього, не існує. Проте у позивача на даний час відсутній правовстановлюючий документ, який би прямо підтверджував його право власності на нежитлові будівлі, що не дає позивачу зареєструвати своє право власності, а також створює ситуацію, за якою треті особи, можуть заперечувати право власності [PERSON] на нежитлову будівлю, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлову будівлю, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що унеможливлює використання позивачем своїх повноважень як власника, а саме повноважень щодо розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. А особа, яка виготовила (створила) річ зі свої матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, власник не може бути позбавлений чи обмежений у здійсненні права власності, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належність [PERSON] на праві власності нежитлової будівлі, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлової будівлі, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджується частково виконаним договором підряду від 02.09.2014 р., а тому заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 159, 9 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлову будівлю, загальною площею 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 643 (шістсот сорока трьох) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial