Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

У грудні 2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми переплати. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] (надалі - відповідач) перебуває на обліку і Центральному об'єднаному управлінні ПФУ в м. Києві (надалі - управління) та отримує пенсію за віком. У період з 01.09.2015 року по 30.11.2015 року управлінням відповідачу було надмірно виплачено кошти у розмірі 442,38 грн. Передплата виникла виключного у зв'язку із допущено розрахунковою помилкою, яка відбулася під час масового перерахунку, а саме невірно розраховано розмір індексації, що призвело до збільшення розміру пенсії. У зв'язку із виникненням передплати відповідачу було надіслано лист про повернення суми у розмірі 442,38 грн. однак, надміру виплачені кошти відповідачем не повернуто, борг залишився непогашеним. Тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 31 січня 2018 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва, яка набрала чинності 25 червня 2018 року, цивільну справу за позовною заявою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення суми переплати, передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2018 року, вказану справу було розприділено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осауловій Н.А.. Ухвалою суду від 09 липня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 03 вересня 2018 року, ухвалою суду за клопотанням сторони позивача, у справі було замінено позивача Центральне об»єднанне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на належного правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві Представником позивача до суду подано клопотання, в якому останній просив суд розглянути без участі представника позивача, зазначив, що ГУПФУ в м. Києві підтверджує свої позовні вимоги, викладені в позовній заяві та просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач, який належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (до реорганізації Центральне об'єднане управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві) та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається з матеріалів справи, з боку позивача на ім'я [PERSON] було направлено листи № 11869/109 від 15.12.2015 року № 44992/04 від 10.08.2017 року та № 49717/04 від вересня 2017 року, в яких зазначено, що йому необхідно відшкодувати переплату пенсії в сумі 442,38 грн. за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 рр., яка виникла, у зв'язку з невірно розрахованим розміром індексації. Запропоновано внести переплату добровільно на рахунок ГУ ПФУ в м. Києві. З вищезазначених листів вбачається, що причиною передплати пенсії став невірно розрахований розмір індексації, що і призвело до виникнення переплати пенсії у розмірі 442 грн. 38 коп.. Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсії виплачені внаслідок зловживання пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером або стягуються на підставі рішення суду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що сума надміру виплачених коштів у розмірі 442,38 грн., які є предметом позову є виключно передплато, а не пенсією, яка утворилась внаслідок рахункової (технічної) помилки, а тому на ці кошти не поширюється заборона статті 1215 ЦК України. Так, у ч. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 № 25-3) йдеться про те, що можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до стані 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. При цьому, відповідно до визначення, наведеного у частині 2 Порядку № 6-4, переплата пенсії - це сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством. Отже, розмежування понять «пенсія» і «переплата», яке зазначається позивачем у позові, є штучним і таким, що не відповідає нормативно-правим актам, зокрема Порядку № 6-4. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року №6-91цс14 зазначено, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумується, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищенаведене, на основі повного та всебічного з'ясування обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню суд встановив, що сума переплати позивачем відповідачу виникла виключно у зв'язку із допущеною рахунковою помилкою органу ПФУ в зв'язку із невірно розрахованим розміром індексації, вини відповідача через його зловживання та тим самим факту недобросовісності з боку відповідача, що призвело до переплати пенсії, позивачем не доведено. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого доведення у судовому засіданні не ґрунтуються на вимогах закон, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Outcome: dismissed