Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади м. Миколаєва, на даний час в цій квартирі зареєстровані відповідачі, які з 2012 року у спірній квартирі не проживають, що було виявлено під час обстеження комісією житлового фонду працівниками КП\~СКП «Гуртожиток», тому позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.03.2020, описку в якій щодо дати розгляду виправлено ухвалою того ж суду від 05.03.2020, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 29.01.2021 постановлено витребувати з Комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» належним чином оформлений акт про проживання/не проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року по теперішній час, та відкладено розгляд справи на 29.04.2021. У судове засідання, призначене на 29.04.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву від 29.04.2021, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали, причини своєї неявки суду не повідомили. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Служба у справах дітей подала заяву, в якій просила розглядати справи без участі її представника, надавши висновок про недоцільність визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. КП\~СКП «Гуртожиток» правом на подачу пояснень не скористалося. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Згідно довідки № 6122 наданої СКП «Гуртожиток» від 29.11.2019, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] з 18.08.2010, [PERSON] з 27.11.2003, [PERSON] з 11.02.2004, [PERSON] з 29.06.2010, [PERSON] з 24.09.2014 (а.с.7). Власником особистого рахунку житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.7). Згідно акту № 207 про непроживання, наданого КП «СКП «Гуртожиток» від 06.11.2019 в кімнаті № [NUMBER] по [ADDRESS] ніхто не проживає з 2012 року. Акт складений і підписаний начальником технічної дільниці №\~2 як представником КП «СКП «Гуртожиток» Паршиновою Н.В. та мешканцями кімнат № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . При цьому жодних доказів того, що підписант цього акту [PERSON] дійсно є представником КП «СКП «Гуртожиток» суду не надано, як і доказів того, що зазначені в акті особи: [PERSON] та [PERSON] є мешканцями кімнат гуртожитку № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Так, а акті зазначено, що він складений зі слів сусідів, проте такі сусіди своїх паспортних даних не надали. Також з виписки з особового рахунку № [NUMBER] , виданій [PERSON] вбачається, що існує заборгованість станом на 01.10.2019 з оплати за комунальні послуги за вказану кімнату у розмірі 4134,99 грн. Право власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано, квартира не приватизована, знаходиться на балансі міськвиконкому. Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.03.2021 родина [PERSON] є багатодітною, оскільки в ній виховується твоє дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На засіданні комісії [PERSON] повідомила, що на даний час сім`я [PERSON] не мешкає постійно в кімнаті [ADDRESS] оскільки площа кімнати становить 18 кв. м, що не дозволяє проживати в ній всій сім`ї, тому вини вимушені тимчасово проживати у бабусі по [ADDRESS] . Проте дана кімната у гуртожитку це єдине житло відповідачів, до якого вони можуть повернутися і найближчим часом звернуться до виконкому щодо постановки на квартирний облік. Врахувавши викладені обставини та інтереси дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орган опіки надав висновок щодо недоцільності визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.95-96). Частиною третьою статті 9\~ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Згідно частини першої статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статі 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 81\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт постійного непроживання відповідачів протягом шести місяців в спірній квартирі, як і втрата відповідачами зв`язку зі спірним житлом - позивачем не доведена. Так, надані Акти не відповідають встановленим нормативним вимогам щодо їх складання та складені зі слів невідомих осіб. На ухвалу суду від 29.01.2021 щодо витребування у КП «СКП «Гуртожиток» належним чином оформленого акту про проживання/не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року по теперішній час позивач та третя особа не відреагували, такий акт суду наданий не був. Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.03.2021 недоцільне визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням оскільки вони постійно не проживають за адресою: [ADDRESS] з причин малої площі кімнати, для проживання п`яти осіб. При цьому, від права користування кімнатою не відмовляються. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували зазначені в позові обставини - позивачем не надано. У рішенні Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) від 02.12.2010 судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю позовних вимог. Так як в позові відмовлено, відповідно статті 141\~ЦПК України судові витрати стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed