Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У грудні 2013року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього ? частини сплачених коштів за кредитними договорами у розмірі 16 195 гривень 45 копійок та судовий збір у розмірі 229 гривень 41 копійка. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 25 грудня 2012 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу в інтересах сім'ї [PERSON] укладено кредитні договори, грошові кошти, отримані за умовами даних договорів використовувалися в інтересах сім'ї. Так, 23 листопада 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 50019369, відповідно до якого надано кредит в розмірі 19 944 гривень. Дані кошти пішли на розвиток бізнесу [PERSON] На той час відповідач [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював діяльність з продажу товарів. Вказані кошти витрачено саме на закупівлю товарів для продажу, про що свідчать видаткові накладні № ПГ-00112411, ПГ-0012423 від 25.11.2010 року та фіскальні чеки від 25.11.2010 року. 24 січня 2011 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну карту [NUMBER] з кредитним лімітом 5 000 гривень. Спочатку вказані кошти використано на розвиток бізнесу [PERSON] Так, 27.01.2001 року з вказаної кредитної картки [PERSON] перераховано на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 3 600 гривень як фінансова допомога, про що свідчить заява на переказ готівки № 11593.317.3 від 27.01.2001 року. Також , 27.01.2011 року [PERSON] за допомогою вказаної кредитної картки розрахувалася за товар для [PERSON] на загальну суму 887 гривень 50 копійок, про що свідчить заява на переказ готівки № 11593.317.1 від 27.01.2011 року. В подальшому кредитна картка використовувалася сторонами для сплати комунальних платежів. З березня 2012 року фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено. З того часу [PERSON] та [PERSON] не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Станом на 07.05.2013 року [PERSON] не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Альфа-Банк». Отже, позивач [PERSON] самостійно виконала боргові зобов'язання за кредитними договорами, що укладені під час шлюбу та в інтересах сім'ї, сплативши 32 390 гривень 89 копійок після припинення шлюбних відносин з відповідачем. В судовому порядку між сторонами вирішено спір про поділ спільного нажитого майна. Проте [PERSON], окрім спільного набутого майна, просила суд розподілити між сторонами і боргові зобов'язання за кредитними договорами, укладеними під час шлюбу та в інтересах сім'ї. В задоволені вказаних позовних вимог [PERSON] відмовлено, посилаючись на те, що розподіл боргових зобов'язань не є розподілом майна подружжя, однак [PERSON] не позбавлена можливості в подальшому звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення ? частини сплачених коштів за кредитними договорами. У зв'язку з чим позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з викладених вище підстав, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити в їх задоволенні через необґрунтованість і незаконність. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що [PERSON] вказує, що отримані кредитні кошти вона використовувала: на користь сім'ї; на закупівлю товарів для ведення бізнесу відповідача; погашення заборгованості за комунальні послуги та інше. Однак, видом підприємницької діяльності відповідача станом на момент спірних правовідносин був ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів , торгівля запчастинами для автомобілів. В період шлюбу [PERSON] без дозволу відповідача отримувала гроші в кредит, які використовувала в особистих цілях на придбання товарів. При цьому не просила згоди на користування розрахунковими рахунками підприємства. Окрім цього, неодноразово відповідач передавав їй готівку на закупівлю товарів, які потім позивач реалізувала через магазин, а весь прибуток залишала собі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовували свої позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, судом встановлено наступне. 05 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 05 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1380. Рішенням Вишгородського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 11). У період перебування у шлюбі 23 листопада 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500193169, відповідно до п. 2.1. якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19 944 гривень для споживчих потреб (а.с. 13). 24 січня 2011 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку [NUMBER] з кредитним лімітом 5 000 гривень (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що кредитні кошти, отримані позивачем, не спрямовувались в інтересах сім'ї, а використані останньою на власні потреби, оскільки такі доводи не підтверджують в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, та спростовуються наступним. Як встановлено судом під час розгляду справи, 27 січня 2011 року [PERSON] з карткового рахунку [NUMBER] перераховано на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 3 600 гривень як фінансова допомога, що підтверджується заявою на переказ коштів № 11593.317.3 від 27.01.2011 року (а.с. 28). Крім того, [PERSON] неодноразово за рахунок кредитних коштів, отриманих в обох банківських установах, здійснювала розрахунки за товар, який в подальшому було реалізовано, а грошові кошти від реалізації спрямовувались в бюджет родини (а.с. 18-20, 29). Доказів, які б спростовували вказані вище обставини, в тому числі і те, що прибуток, отриманий від реалізації товару, позивач [PERSON] використовувала не в інтересах сім'ї, а на власні потреби, відповідач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суду не надав. Згідно положень частини третьої ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Вишгородського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року, встановлено, що з березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет (а.с. 11). Згідно даних довідки, вданої ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 серпня 2014 року про кредитні операції по кредитній картці [NUMBER] за період з 01 березня 2012 року по 30 квітня 2013 року, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по вказаному вище кредитному договору сплачено 14 236 гривень 59 копійок. Дата погашення заборгованості - 30 квітня 2014 року. Згідно даних довідки, вданої ПАТ «Альфа-Банк» 01 серпня 2014 року щодо виконання умов кредитного договору № 500193169 від 23 листопада 2010 року, за період з 01 березня 2012 року по 24 квітня 2013 року, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по вказаному вище кредитному договору сплачено 19 104 гривні 29 копійок. Дата погашення заборгованості - 24 квітня 2013 року. Таким чином, після фактичного припинення шлюбних відносин та з моменту, коли сторони почали вести окремий бюджет, тобто, з березня 2012 року, [PERSON] сплачено грошові кошти в рахунок виконання кредитних зобов'язань, що виникли 23 листопада 2010 року та 23 січня 2011 року перед ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «КБ «ПриватБанк», на загальну суму 33 340 гривень 88 копійок. Таким чином, одна друга частина сплачених [PERSON] грошових коштів за кредитними договорами після березня 2012 року, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 16 670 гривень 44 копійки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичною особою позовних вимог. Судом роз'яснювалося позивачу право на збільшення розміру позовних вимог, відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України. Позивач [PERSON] вказаним процесуальним правом не скористалась. Враховуючи викладене, суд надходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] однієї другої частини грошових коштів, сплачених за кредитними договорами, укладеними 23 листопада 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON], та 24 січня 2011 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON], у розмірі 16 195 гривень 45 копійок, підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 229 гривень 41 копійки.

Outcome: approved