Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У вересні 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини без згоди батька разом із клопотанням про визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва визначено для розгляду вказаної позовної заяви. Вимоги позову обґрунтовані тим, що заявник разом із своїм сдонькою [PERSON] проживають на тимчасово окупованій території - м. Керч Автономної Республіки Крим. Останнє відоме місце проживання батька дитини також у м. Керч. Наразі подружжя разом не проживає, фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо. Сестра позивача - [PERSON] проживає у Бердянському районі Запорізької області. Позивач зазначає, що наразі її сину сім років та є потреба у оформленні довідки переселенця та отримання іншої допомоги на підконтрольній території України, але батько дитини не бажає їхати до підконтрольної території України та в подальшому надати дозвіл на виїзд дитини. Також у позивача існує потреба провідати з дитиною сестру у Запорізькій області, отримати дитячий закордонний паспорт та працевлаштуватись в Україні, але вона не має можливості поїхати за кордон та до підконтрольної території України так як батько не дає дозволу на виїзд з дитиною. Таким чином, позивач вимушена звернутись до суду з даним позов, у якому просила суд надати дозвіл на перетин лінії розмежування з окупованою територією України Автономна Республіка Крим малолітній [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , в будь-який час до досягнення дитиною 16-річного віку. У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у поданій позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки згідно з відомостями, що містяться на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м.Севастополя та повертаються у зворотному напрямку, можливість пересилання поштових відправлень до півострова Крим відсутня. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 03 жовтня 2019 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 18). [PERSON] відвідувала Муниципальное бюджетное дошкольное образовательное учреждение города Керчи Республики Крым «Детский сад» комбинированного вида № 55 «Хрусталик» з 12 серпня 2014 року по 31 липня 2019 року. (а.с. 19). [PERSON] є тіткою [PERSON] та проживає у Бердянському районі Запорізької області (а.с. 21, 23, 25-30). За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як на підставу для задоволення позову [PERSON] зазначала, що рішення суду про надання дозволу її дочці на перетин лінії розмежування з тимчасово окупованою територію у супроводі матері без згоди і супроводу батька у будь-який час досягнення донькою 16 років необхідно для того, щоб отримати отримати дитячий закордонний паспорт та працевлаштуватись в Україні, а також для поїздок до сестри, яка проживає у Бердянському районі Запорізької області. Ст. 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків у здійсненні батьківських прав. Згідно із ч.ч. 1 і 3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (пункт 4), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» затверджено Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Так, пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Виходячи із встановлених фактів, саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини. Крім того, її вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України за місцем її проживання в м. Севастополь, лише території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, беручи до уваги вимоги чинного законодавства та враховуючи ту обставину, що позивачем у ході розгляду справи доведено обставини, на які вона посилалась, даний позов слід задовольнити. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved