Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з останнього на свою користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 6415,66 грн. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць просила допустити до негайного виконання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їхнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. Посилаючись на поліпшення матеріального стану платника аліментів, ненаданням відповідачем додаткової матеріальної допомоги, та у зв`язку з тим, що сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання сина позивач вважає про виникнення підстав, для збільшення розміру стягуваних аліментів. Стягнення пені [PERSON] мотивувала, тим, що розмір стягуваних аліментів є меншим від 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, тому вважала, що на недоплачену суму аліментів має бути нарахована пеня. Ухвалою суду від 05.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.10.2019 року [PERSON] подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. По перше вина відповідача, що визначений розмір аліментів є меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутня, оскільки розмір аліментів визначався судом. По друге позивачем свідомо завищено розмір доходу платника аліментів. Останньою підставою є те, що на даний час [PERSON] перебуває в іншому шлюбі, від якого має доньку [PERSON] , [INFO] . Таким чином на його утриманні перебуває малолітня дитина та непрацездатна дружина. З урахуванням вищевикладеного, а також необхідністю оплачувати комунальні послуги, відповідач зазначав, що не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. 15.10.2019 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому виклала свої аргументи проти мотивів наведених відповідачем у відзиві. Так посилання відповідача на відсутність обов`язку сплати аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину не обґрунтовано жодними нормами закону. В той же час Верховний Суд постановою суду від 12.09.2018 року у справі № 459/2181/17 висловив позицію, що при визначенні аліментів суд не визначає мінімального розміру, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Твердження відповідача про те, що [PERSON] не вказала у позові відрахування з його заробітної плати є необґрунтованими, оскільки розмір його доходу визначала відповідно до довідки про заробітну плату. Також відповідачем не надано доказів, що його дружина перебуває на утриманні та самостійно не отримує доходу. Крім того утримання однієї дитини не повинно призводити до обмеження інтересів іншої дитини. Відповідач у встановлений судом строк заперечення не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження на 15 а.с.). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (на 13-14 а.с.). 27.03.2014 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , в період якого у них народилась донька [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб на 45-46 а.с.). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, яка складає 700 грн щомісячно, починаючи з 09.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (на 16-17 а.с.). З рішення суду від 06.02.2013 року вбачається, що у 2012-2013 роках середній щомісячний дохід відповідача складав 2789,46 грн. Також встановлено, що відповідачем щомісячно сплачувались на користь позивача по 700 грн на утримання їхнього сина. В період з червня 2018 року по травень 2019 року та з урахуванням утриманих податків [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 140729,70 грн, що в середньому місячному розмірі становить 11727,47 грн (довідка про заробітну плату на 19 а.с.). 13.05.2014 року [PERSON] придбано земельну ділянку площею 0,09 га, що розташована за адресою: Вінницька [ADDRESS] ., Вінницький р [ADDRESS] н [ADDRESS] (на 20-21 а.с.). 04.08.2014 року [PERSON] придбано земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована за адресою: Вінницька обл., Вінницький р [ADDRESS] н, [ADDRESS] / [ADDRESS] (на 22-23 а.с.). Матеріали справи не містять доказів, що позивач здійснює догляд та лікування своєї матері [PERSON] , по цій причині в якості доказів відхиляються виписки з історії хвороби останньої (на 26-29 а.с.). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 70 КЗпП загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд відхиляє доводи відповідача, що на його утриманні перебуває його непрацездатна дружина, оскільки такі не підтверджені належними доказами. На думку суду аліменти у розмірі 700 грн щомісячно, є недостатніми для покриття звичайних потреб дитини. Наявність у [PERSON] другої дитини не звільняє його від обов`язку утримання сина у достатньому розмірі. Установивши позитивну зміну матеріального стану відповідача у зв`язку із збільшенням доходів, купівлею нерухомості та врахувавши матеріальні потреби на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів до однієї четвертої частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягненням дитиною повноліття, оскільки такий розмір не перевищуватиме максимальну дозволену суму відрахувань із заробітної плати. Роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів суд керується наступними. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Звертаючись 09.01.2013 року до суду з позовом про стягнення аліментів [PERSON] обрала їх стягнення в твердій грошовій сумі. При стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в рішенні суду в числовому значенні визначається розмір аліментів, який підлягає стягненню. В такому випадку мінімальний розмір аліментів у вигляді не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не застосовується, оскільки такий мінімум застосовується при визначенні аліментів, які стягуються лише у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 183 СК України), які позивач не заявляла. Нарахування пені на різницю між розміром аліментів визначеним в твердій грошовій сумі та розміром 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чинним законодавством не передбачено. Враховуючи, що [PERSON] добросовісно та вчасно виконував свій обов`язок зі сплати аліментів у розмірі 700 грн щомісячно, підстав для нарахування пені немає, тому в задоволенні позову про стягнення пені належить відмовити. Беручи до уваги, що судом задоволено тільки одну вимогу, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн, оскільки позивач була звільнена від його сплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial