Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно з договором дарування. Відповідач-1 є колишньою дружиною та відповідач-2 сином померлого рідного брата позивача, які зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають у ньому з травня місяця 2019 р. Їх реєстрація у вказаному будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.01.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 16). У судове засідання сторони не з`явилися вдруге, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги він підтримує повністю, просить їх задовольнити (а.с. 22). Відповідачі двічі належним чином повідомлялися про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, натомість поштові відправлення повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 23, 24,32-35), а також викликалися шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Машівського районного суду (а.с.30,31), також відповідачу [PERSON] вручено судову повістку, ухвалу суду про відкриття провадження, позов з додатками (а.с.23,28), однак у судове засідання відповідачі не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач має у власності житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки від 25 серпня 2020 року, копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.08.2020 (а.с. 7-8, 9). За цією ж адресою позивач і зареєстрований, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Машівської селищної ради № 1272 від 04.12.2020р. (а.с. 10). Також за цією адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчать довідка виконавчого комітету Машівської селищної ради № 1272 від 04.12.2020р. (а.с. 10) та повідомлення виконавчого комітету Машівської селищної ради № 4 від 05.01.2021 р. (а.с. 15). Натомість відповідно до акта від 14 грудня 2020 року, складеного депутатом Машівської селищної ради [PERSON] , в присутності сусідів-свідків: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з травня 2019 року і по даний час там не проживають (а.с. 11). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідачі з травня 2019 року, тобто більше одного року без поважних причин не проживають в належному позивачу житловому будинку, тим самим порушують його право на користування та розпорядження своїм майном, відповідачі не надали доказів того, що позивач чинить їм перешкоди у проживанні у спірному житлі чи вони не могли там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідачів потрібно визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, докази про те, що сторони звільнені від оплати судових витрат відсутні, натомість позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідачів на користь держави потрібно стягнути судовий збір у розмірі 420,40 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved