Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-6 від 17 вересня 2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких банк перейменовано на публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк». 19 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрисиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11395673000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 41000,00 дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 18.09.2018 року, а також сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15,0 %. Також вказувало на те, що 07 квітня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 18 вересня 2020 року. При цьому, банк добросовісно виконав свої зобов'язання за кредитним договором й відповідно надав відповідачу у користування грошові кошти. Разом з тим, [PERSON] у порушення умов кредитного договору не в повному обсязі здійснює сплату ануїтетних платежів, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 08 грудня 2014 року становить 20625,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року еквівалентно 317 951 грн. 91 коп. й відповідно складається з: заборгованості за кредитом - 18105,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 279104,08 грн., заборгованості по процентам - 2520,05 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 38847,83 грн., та пені за прострочення сплати процентів - 3086,80 грн. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 24.10.2014 року надіслав відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує й відповідно існуючу заборгованість добровільно не погасив. Посилаючись на вказане, а також на те, що позичальник прострочив виконання зобов'язання, не повернувши в установлений строк суми коштів, передбачених графіком розрахунків, у зв'язку із чим у кредитора виникло право на стягнення коштів у примусовому порядку, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11395673000 від 19 вересня 2008 року у розмірі 20 625,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 317 951,91 грн., та пеню в розмірі 3 086,80 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та за адресою, що міститься в відповіді Адресно-довідкового підрозділу ГУДМИ УДМС України в Чернівецькій області. Причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи, 19 вересня 2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №11395673000, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 41000,00 дол. США. на строк до 18 вересня 2018 року на споживчі цілі із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,0% річних (а.с. 4-5). Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно п. 1.2.10 договору відбувається з 1 по 10 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані. Крім того, як убачається з матеріалів справи, 7 квітня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 18 вересня 2020 року, змінено графік погашення кредиту (а.с. 22). Також умовами кредитного договору визначено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту згідно вимог договору та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цих правил, у випадках, встановлених договором, зокрема, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором більше ніж на 30 календарних днів тощо. Крім того, згідно п. 4.1 договору сторони погодили, що за порушення позичальником термінінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту ( всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступних розмірах, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Встановлена цим пунктом пеня нараховується у наступному порядку, а саме: пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування, а також за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/факт», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня від дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором. Позичальник повинен сплатити пеню за договором за першою вимогою банку. Згідно п. 6.1 договору визначено, що у випадку настання будь-якої з поді, вказаних у п. 3.1.2. Правил, банк має право, зокрема визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати та плати за кредит в сторону зменшення. від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту з дотриманням визначеного у п. 6.2 договору порядку. При цьому, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши позичальнику обумовлену договором суму кредиту, однак позичальник повністю припинив сплату платежів згідно кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 08 грудня 2014 року становить 20625,47 дол. США. що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року еквівалентно 317951,91 грн. й відповідно дана заборгованість складається з: заборгованості за кредитом - 18105,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 279104,08 грн., заборгованості по процентам - 2520,05 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 38847,83 грн., та пені за прострочення сплати процентів - 3086,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 27-33). У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 24.10.2014 року надіслав відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує (а.с. 23-25). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів та пені за період з 14 березня 2014 року по 8 грудня 2014 року є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved