Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , по якій просить стягнути із відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення повноліття; на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що із відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні. Натомість мати матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні. Представник відповідача, 01.06.2021 року через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно тривалий час перебувала за кордоном на заробітках. В період її відсутності діти проживали з позивачем та бабусею, яка є матір`ю позивача. Зазначає, що за час перебування за кордоном відносини з чоловіком погіршились, що призвело до розірвання шлюбу, в зустрічах з дітьми позивач почав перешкоджати, на разі з дітьми позивач не дозволяє їй спілкуватись. З початку 2021 року позивач і сам не проживає разом з дітьми через перебування в іншій країні на заробітках. Діти фактично залишені проживати з бабусею, яка є матір`ю позивача. В судовому засіданні позивача та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задовленні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З наданої позивачем довідки, виданої головою квартального комітету № 10 від 09.12.2020 року, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з [PERSON] . Однак, в судовому засіданні представник відповідача пояснила, що насправді діти фактично проживають з матір`ю позивача, позивач і сам постійно перебуває на заробітках, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача. За інформацією Державної прикордонної служби України від 05.11.2021 року позивач дійсно з 15.02.2021 року по 24.07.2021 року перебував за межами країни. Позивач також в судовому засіданні не заперечував, що діти фактично проживають з бабусею. На думку суду, позивачем не надано беззаперечних доказів, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed