Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 12.12.2012 року у розмірі 87 785,55 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені банком судові витрати. Вимоги заявленого позову ПАТ КБ ПриватБанк обгрунтовувало тим, що 19.07.2010 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ Приватбанк, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши при цьому анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, згідно якої отримав кредитну картку Універсальна. 12.12.2012 року відповідачу було переоформлено його кредитну картку на престижну кредитну картку Gold, відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 17 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Gold, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Позивач у доводах позовної заяви вказує, що у порушення умов кредитного договору, відповідач кредитні кошти своєчасно не повернув. У звязку із вказаними обставинами, у відповідача виникла перед банком заборгованість за кредитним договором, сума якої станом на 31.10.2016 року становить 87 785 грн. 55 коп., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 17 925,76 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 63 203,34 грн., заборгованість за пенею - 2 000 грн., а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 156,45 грн. - штраф (процентна складова). ПАТ КБ Приват Банк у вимогах заявленого позову просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 87 785 грн. 55 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені банком судові витрати. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.09.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом без дотримання норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні фактичних обставин справи та без належної правової оцінки доказів по справі. ПАТ КБ ПриватБанк не погоджується із застосуванням судом першої інстанції строку позовної давності до даних правовідносин та відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що при розгляді даної справи судом першої інстанції не було встановлено обставин щодо припинення договору, і при цьому суд не взяв до уваги положення ч.1 статті 599 ЦК України, відповідно до якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, належним чином не дослідив положень договору, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а саме, щодо встановлення терміну позовної давності щодо вимог по поверненню кредиту, процентів та неустойки, який складає 50 років, а також можливості автоматичної пролонгації дії договору. ПАТ КБ ПриватБанк, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.11.2014 року у справі № 6-160цс14, вважає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За даних обставин ПАТ КБ ПриватБанк вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні вимог заявленого позову. Також ПАТ КБ ПриватБанк у доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано тих обставин, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови не містять положень відносно того, що строк дії договору та строк дії картки є одним поняттям та що вони мають співпадати. Доводи апеляційної скарги при цьому вказують, що картка не є підставою виникнення або припинення кредитних відносин, а є інструментом ініціювання грошового переказу. ПАТ КБ ПриватБанк також вважає, що оскільки відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами представлений позивачем розрахунок заборгованості, то висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову є необґрунтованим та таким, що не узгоджується із нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. В судове засідання апеляційного суду [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.225-227, 232), не зявився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в рахунок погашення заборгованості за кредитом: 17 925 грн. 76 коп.- заборгованість за кредитом, 63 203 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 000 грн. - заборгованість за пенею, а всього: 83 129 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять девять) грн. 10 коп. Також необхідно стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 19.07.2010 року було укладено кредитний договір. А саме, 19.07.2010 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ Приватбанк, ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши при цьому анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, згідно якої отримав кредитну картку Універсальна. В подальшому, 12.12.2012 року відповідачу було переоформлено його кредитну картку на престижну кредитну картку Gold, відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 17 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Gold, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом (а.с.217,218). Як вбачається із представленого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 19.07.2010 року (а.с.9-10), у звязку із неналежним виконанням [PERSON] умов укладеного із банком договору, сума заборгованості за даним договором станом на 31.10.2016 року становить 87 785 грн. 55 коп., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 17 925,76 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 63 203,34 грн., заборгованість за пенею - 2 000 грн., а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 156,45 грн. - штраф (процентна складова). Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5457092300942277 від 12.12.2012 року), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 12.12.2012 року, при цьому 12.12.2012 року було встановлено кредитний ліміт 15 400 грн.; зміна кредитного ліміту - 17.12.2012 року ( дата проведення), відбулось збільшення кредитного ліміту - 16 400 грн.; зміна кредитного ліміту- 09.02.2014 року (дата проведення), відбулось збільшення кредитного ліміту - 17 900 грн. Строк дії кредитної картки - 10/16 (а.с.11). 03.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, визначеного статтею 256 ЦК України, та відмовити з цих підстав у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.178). Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції, з врахуванням заяви [PERSON] від 03.07.2017 року (а.с.178), виходив з тих обставин, що ПАТ КБ ПриватБанк пропущено строк позовної давності, оскільки кредитний договір між сторонами спору було укладено 19.07. 2010 року на строк, який відповідає строку дії картки, при цьому строк дії картки становить 2 роки. Приймаючи до уваги, що з даним позовом до суду першої інстанції банк звернувся у грудні 2016 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення позивача із вказаним позовом до суду відбулось поза межами строків позовної давності. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із фактичними обставинам справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.9-10), відповідачем [PERSON] умови укладеного з банком кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у звязку з чим станом на 31.10.2016 року утворилась загальна заборгованість у розмірі 87 785,55 грн., що підтверджується представленим позивачем розрахунком. Відповідно до приписів статей: 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Частина 1 статті 261 ЦК України, яка регламентує початок перебігу позовної давності, зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, обовязковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України, зазначено, що відповідно до статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Необхідно зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді вимог заявленого позову належним чином не дослідив представлений позивачем розрахунок заборгованості відповідача, який міститься у матеріалах справи. Виходячи із положень статті 264 ЦК України, яка регламентує переривання перебігу позовної давності, правила переривання перебігу позовної даності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо є докази, які підтверджують факт такого переривання. Частиною 1 статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 статті 264 ЦК України). Необхідно зазначити, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: часткова сплата божником або з його згоди іншою особою основного боргу та /або сум санкцій. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції (а.с.194-196), при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції належним чином не перевірив та не встановив відповідних хронологічних дат, коли відповідачем були здійснені погашення сум за наданим кредитом. Дослідивши розрахунок заборгованості відповідача за укладеним між сторонами спору кредитним договором (а.с.9-10), а також виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача (а.с.73-91), апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем було вчинено дії, внаслідок яких відбулось переривання перебігу позовної давності. Оскільки із досліджених у судовому засіданні апеляційного суду вказаних документів вбачається, що відповідач частково сплачував кредитну заборгованість, і таким чином, відбулось переривання строку позовної давності. Зокрема, як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за укладеним між сторонами спору кредитним договором, а саме, із колонки Сума погашення за наданим кредитом (а.с.9-10), а також із виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача (а.с.73-91), останні погашення відповідачем заборгованості за укладеним між сторонами спору договором проводились: 18.01.2014 року на суму 350 грн.; 21.01.2014 року на суму 100 грн.; 23.01.2014 року на суму 600 грн.; 04.02.2014 року на суму 200 грн.; 08.02.2014 року на суму 3 500 грн.; 24.03.2014 року на суму 1 260 грн., і так далі. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості із відповідача поза межами строків позовної давності, а саме 14.12.2016 року, то вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором задоволенню не підлягає. Враховуючи вищенаведені документально підтверджені фактичні обставини справи та приймаючи до уваги ту обставину, що до суду першої інстанції з даним позовом банк звернувся 12.12.2016 року, згідно відмітки поштового відділення на конверті (а.с.30), апеляційний суд приходить до висновку, що є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про звернення позивача з даним позовом до суду поза межами строків позовної даності не узгоджується із фактичними обставинами даної справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк підлягає частковому задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.09.2017 року,- скасуванню. Апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в рахунок погашення заборгованості за кредитом, станом на 31.10.2016 року: 17 925 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом, 63 203 грн. 34 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 000 грн. - заборгованість за пенею, а всього: 83 129 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять девять) грн. 10 коп. У задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 156,45 грн. - штраф (процентна складова), апеляційний суд вважає за необхідне відмовити. При цьому апеляційний суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, обовязковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України. А саме, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій (а.с.2,209), а саме: 1 378 грн. + 1 515 грн.80 коп. = 2 893 грн. 80 коп.

Outcome: partial