Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Васильченку О.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Васильченка О.В. від 05.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 14.04.2021 о 15-00 год. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021, цивільну справу № 758/9906/20 (номер провадження 2/758/2903/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю Васильченка О.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 липня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області розглянув справу № 2-1188/2010 за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені та задовольнив його частково. Постановою Апеляційного суду Київської області 11 жовтня 2011 року за результатами розгляду справи 22А-23864/2011 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2010 року змінено в частині періоду перерахунку пенсії. Постановою Вищого адміністративного суду України від 28.05.2013 справа № К/9991/83650/11 постанову Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2011 року за результатами розгляду справи 22А-23864/2011 змінено в частині кінцевої дати перерахунку пенсії. 15 липня 2019 року відповідне рішення було виконано Державною казначейською службою України шляхом перерахування коштів в сумі 171 824,53 грн. на рахунок позивача. Однак вказане грошове зобов`язання з виплати пенсії у розмірі 171 824,53 грн., яке виникло з моменту набрання рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2010 року справа № 2-1188/2010 законної сили, тобто з 11 жовтня 2011 року, виконане з порушенням строків виплати, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми: три проценти річних підлягають обрахуванню за період з 11 жовтня 2011 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 14 липня 2019 року включно (день, що передує дню виконання рішення суду), за формулою: С х 3 х Д/365/100, де С - сума боргу (171 824,53 грн.), Д - кількість днів прострочення за період з 11.10.2011 по 14.07.2019 включно (2833 днів). Три проценти від простроченої суми = 171 824,53 грн. х 3/2833/365/100 = 40009 грн. Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є правонаступником Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, яке в свою чергу було правонаступником Пенсійного фонду України у місті Ірпені, отже, має повне коло прав та обов`язків останнього. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 21.04.2021 прийнято до свого провадження дану справу та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено, що позовні вимоги [PERSON] відповідач повністю не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не наводиться фактів порушення грошових зобов`язань з боку територіального органу Пенсійного фонду України, а також позовні вимог попри посилання на ст. 625 ЦК України не обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язального права, а натомість зводяться до публічно-правових відносин. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 15.07.2020 у справі № 335/6976/19, від 16.09.2020 у справі № 335/6979/19, від 11.04.2020 у справі № 520/17859/19 та висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - категорія 1, а також є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідними копіями посвідчень серії А 3 004709 та серії [NUMBER] . Згідно з копії рішення Ірпінського міського суду в м. Ірпінь від 09.07.2010 позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь Київської області про поновлення строку позовної давності, визнання дій незаконними та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області щодо нарахування та виплати [PERSON] як особі, віднесеній до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліду 2 групи, інваліду війни державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю та підвищень до пенсії в розмірі меншому ніж встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м.Ірпені Київської області нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію відповідно до ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком за період з 29.03.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 22.05.2008 р. по 28.02.2010 р. з урахуванням вже проведених виплат; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 % мінімальної пенсії з 29.03.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 22.05.2008 р. по 28.02.2010 р. з урахуванням вже проведених виплат; підвищення до пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі мінімальної заробітної плати за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 22.05.2008 р. по 28.02.2010 р. з урахуванням вже проведених виплат; підвищення до пенсії відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі у розмірі 40 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 29.03.2007 р. по 28.02.2010 р. з урахуванням вже проведених виплат. В решті позову відмовлено. Згідно з копією постанови Апеляційного суду Київської області від 11.10.2011 апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області - задоволена частково. Рішення Ірпінського міського суду від 09 липня 2010 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини у такій редакіії: «Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області зробити перерахунок та виплачувати на користь [PERSON] державну пенсію, щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю та підвищення до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. ст. 39, 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи захисту», та відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального» у розмірі 40 % прожиткового мінімуму, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року». У решті рішення залишено без змін. Згідно з копією постанови колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 28.05.2013 касаційна скарга [PERSON] задоволена частково Постанову Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2011 року замінено у резолютивній частині постанови слова «по 28 лютого 2010 року» словами «22 липня 2011 року включно». В решті постанова Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2011 року та змінене рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 липня 2010 року залишено без змін. Відповідно до копії виписки по картковому рахунку [PERSON] ПрАТ КБ «Приватбанк», 15.07.2019 на його рахунок було безготівково нараховано 171 824,53 грн. Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання виникають з правочинів, результатів діяльності, заподіяння шкоди, юридичних фактів, актів цивільного законодавства, актів відповідних органів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України). Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постанова Вищого адміністративного суду України від 28.05.2013 підтверджує наявність між сторонами правовідносин із виплати позивачу грошової допомоги на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому таке зобов`язання є грошовим. Враховуючи юридичну природу цих правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення, про що зазначив Верховний Суд України в постанові від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14. Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення трьох процентів річних, оскільки це є компенсацією (платою) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Виходячи з того, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу виплати у розмірі 171 824,53 грн. у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних, що передбачено ст. 625 ЦК України. 3% річних підлягають обрахуванню за період з 11 жовтня 2011 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 14 липня 2019 року (день, що передує дню виконання рішення суду), за формулою: С х 3 х Д/365/100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення. Перевіривши розрахунок представлений позивачем, судом встановлено, що він обрахований відповідно заявленої формули, а тому вважає, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивача зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми у розмірі 40 009, 00 грн. Відповідно до статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Верховний Суд України в узагальненнях практики застосування судами ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Крім того, якщо Пенсійний фонд не виконав судового рішення щодо перерахунку та виплати пенсії, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу. З огляду на те що відповідач порушив грошове зобов`язання щодо перерахунку та, відповідно, виплати пенсії, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Водночас незазначення в судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання, адже суд не може її зазначити в резолютивній частині, оскільки зобов`язує здійснити перерахунок, тобто сума не визначена, але грошове зобов`язання існує. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного цивільного суду у справі №335/6979/19. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь [PERSON] три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 40 009,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved