Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-015/037/2007 від 28 грудня 2007 року. У своєму позові ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно 5594 доларів США 22 центи заборгованості за вищевказаним кредитним договором, 373 грн. 94 коп. пені та 727 грн. 11 коп. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-015/037/2007. На виконання умов вказаного договору ПАТ «ОТП Банк» було надано [PERSON] кредитні кошти на умовах їх своєчасного повернення та сплати відсотків за користування ними. Крім того, 28 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-015/037/2007. В зв'язку із невиконанням [PERSON] та [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаними договорами, виникла заборгованість, яку ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку. Представник ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, звернув увагу суду, що банк звертався до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль, у зв'язку із чим на підставі виконавчого напису № 1370 від 20.03.2015 державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (копія долучається до матеріалів справи). За таких обставин, позивач вже реалізував своє право на здійснення захисту своїх прав через звернення до нотаріуса, тоді як у випадку задоволення даного позову, на думку представника відповідача, призведе до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних клопотань на адресу суду від останнього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, та, виходячи з положень ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-015/037/2007 (а.с. 14-17). На виконання умов вказаного договору ПАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 35100 доларів США 00 центів на придбання автомобіля Mitsubishi Outlander з терміном повернення до 28 грудня 2014 року та зі сплатою 15,23 % річних. В зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2014 року складає 5594 долари США 22 центи (а.с. 7,8). З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-015/037/2007 (а.с. 46, 47). За вказаним договором [PERSON], взяла на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях [PERSON] перед банком за повне та своєчасне виконання ним кредитного договору. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення кредитної заборгованості, відповідачі суду не надали. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачі порушили передбачений кредитним договором та договором поруки порядок погашення заборгованості, то позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-015/037/2007 від 28 грудня 2007 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також суд вважає, що є обґрунтованою та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачів 373 грн. 94 коп. пені. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Обов'язок позичальника сплатити пеню в розмірі 1% у разі неналежного виконання умов кредитного договору передбачений пп. 3.1 п. 3 кредитного договору. Щодо заперечень представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні з посиланням на відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса пов'язане із зверненням стягнення на автомобіль, то суд не приймає вказаних доводів, з огляду на наступне. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З огляду на те, що станом на час розгляду даного спору заборгованість за кредитним договором не погашена, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, тоді як наявність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса без наявності доказів звернення стягнення на предмет застави не може свідчити про те, що позивач отримав задоволення своїх вимог, скориставшись позасудовим способом захисту своїх порушених прав. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 727 грн. 11 коп. у відшкодування витрат з оплати судового збору в рівних долях.

Outcome: approved