Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

у грудні 2018 року ТОВ «Веллфін» звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових зобов`язань на умовах строковості, зворотності, платності. [PERSON] у встановленому п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. На підставі заповненої позичальником заявки 25.08.2016 між ТОВ «Веллфін» та позичальником було укладено Договір позики № 66627. За умовами укладеного між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] договору позики позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Договором позики встановлено строк позики, що складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 16.03.2017р. Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього згідно умов договору станом на 28.08.2018р. виникла заборгованість в сумі 32 998,80 грн., що порушує законі права та інтереси позикодавця, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 34 198,80 грн., 1762,00 грн. судового збору та 1500,00 грн. витрати на надання правової допомоги. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 25) [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових зобов`язань на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затвердженими рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «Веллфін» Протоколом № 2 від 22.11.2016р., які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https/creditup.com.ua. [PERSON] у встановленому п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. Згідно п.4 8 Правил затвердженням згоди заявника на отримання позики є направлення на розгляд Товариством заявки про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Відповідно до п. 4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику, та підтверджує згоду заявника на отримання позики. На підставі заповненої позичальником заявки 25.08.2016 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір позики № 66627. За умовами укладеного між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] Договору позики позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Договором позики встановлено строк позики, що складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 16.03.2017р. (а.с. 7) Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього згідно умов договору станом на 28.08.2018р. виникла заборгованість. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем заборгованість не повернута. Зазначені вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє ствердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачів мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 34 198,80 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача 1500,00 грн. витрат на правову допомогу. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Зазначені витрати стягненню з відповідача не підлягають, оскільки їх понесення документально не підтверджено. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір.

Outcome: partial