Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що за його заявою від 23 червня 2014 року Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області порушено кримінальне провадження №12014040660002235 за фактом невиплати йому заробітної плати посадовими особами ТОВ «Газосантехмонтаж». У зв`язку із тривалим та неефективним проведенням досудового розслідування, позивач неодноразово звертався зі скаргами до прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська. 22 жовтня 2019 року через неефективне розслідування здійснення досудового розслідування доручено слідчому відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а забезпечення процесуального керівництва Дніпровській місцевій прокуратурі №3. Крім того, 27 липня 2020 року позивач отримав витяг із реєстру досудового розслідування про кримінальне провадження №42020040000000520, яке відкрито у відношенні окремих працівників правоохоронних органів Дніпропетровської області по факту невиконання ухвал слідчих судді під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях №12014040660002235 та №12018040630000346. Внаслідок навмисного затягування органами досудового розслідування розслідувань кримінальних проваджень, позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 6\~000 000 грн. За таких обставин, позивач [PERSON] на підставі вимог ст.ст. 1173,1174 ЦК України, враховуючи рішення ЄСПЛ, просить суд стягнути із Державного бюджету України шляхом списання коштів єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 6\~000\~000 грн. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.21). Ухвалою суду від 04 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.128). 26 квітня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Просив суд врахувати, що протягом часу, за який він намагався добитися розслідування кримінального провадження №12014040660002235, стан його здоров`я погіршився, він досі не отримав від ТОВ «Газосантехмонтаж» заробітну плату та трудову книжку, у зв`язку із чим не має засобів до існування. Вважає, що саме тривале і неефективне розслідування органами досудового розслідування кримінальних проваджень порушених за його скаргами привели до його моральних страждань, відчуття незахищеності та безкарності осіб, які винні у скоєнні кримінальних правопорушень. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Меюс Ю.С. проти задоволення позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позов. Крім іншого пояснила, що відповідно до норм ЦК України, враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема ухвалу ЄСПЛ «Петро Якович Петльований проти України», правові позиції Верховного Суду, позивач має реалізувати своє право не за рахунок держави, а за рахунок винної особи. Ухвали слідчих суддів щодо розгляду скарг позивача свідчать лише про реалізацію ним, передбаченого КПК України, права на оскарження процесуальних рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, проте не є безумовною підставою для відшкодування шкоди в порядку ст.1176 ЦК України. Крім того, просила суд врахувати, що постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Дикаленко О.М. від 09 лютого 2021 року кримінальне провадження №12014040660002235 закрито і постанова не оскаржена (а.с.121-124). Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Чорна Ю.В. проти позову заперечувала в повному обсязі, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема пояснила, що слідчі дії по кримінальному провадженню №12014040660002235 проводилися, слідчі діяли в рамках Конституції України та норм КПК України, перевірялися доводи позивача. Оскільки обставини викладені у заявах [PERSON] свого підтвердження не знайшли, то кримінальне провадження №12014040660002235 було закрито. Крім того, просила суд врахувати вимоги ст.1174 ЦК України і правову позицію ВС у постанові від 22.12.2018 по справі 638/13100/14 проте, що ст.1174 ЦК України підлягає застосуванню у випадку, коли є відомою конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, органу місцевого самоврядування, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Доказів спричинення моральної шкоди, позивачем суду не надано. (а.с. 112-115). Представник відповідача Державної казначейської служби України до суду не з`явився, надавши відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, який є необґрунтованим та безпідставним (а.с.90-94). Суд, вислухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] було порушено кримінальне провадження №12014040660002235. Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Дикаленко О.М. від 09 лютого 2021 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №№12014040660002235 від 23.06.2014 закрито. Зазначена постанова не оскаржена і не скасована. Звертаючись до суду із позовом, позивач [PERSON] посилається на тривалу бездіяльність органів досудового розслідування під час розгляду кримінального провадження №12014040660002235. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна (ст.55 Конституції України). У\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване\~статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів\~належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди під час розслідування кримінального провадження №12014040660002235 та причинний зв`язок між діями та/або бездіяльністю слідчого та/або прокурора та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Судові витрати розподілу не підлягають та компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed