Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Вимоги мотивує своїм правом власності на вище зазначену квартиру. Відповідачка [PERSON], є колишньою невісткою позивача. Шлюб сина [PERSON] з [PERSON] було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва. У вказаній квартирі зареєстровані, крім позивача, колишня невістка з сином. Позивач зазначає, що хоча відповідачі на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою, в ній так і не поселились. У квартирі відповідачі не проживають, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачують. Реєстрація відповідачів перешкоджає в повній мірі реалізовувати право розпорядження власним майном. У зв'язку з цим [PERSON] просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.02.1999 р. (а.с.6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2009 р. шлюб зареєстрований 06.09.2003р. між [PERSON] та [PERSON] (який є сином позивача згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) розірвано (а.с. 9). Згідно довідки форми №3 ЖБК «Авіатор-15» № 352 від 19.12.2016 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] (власник квартири) з 2004 р., [PERSON] та [PERSON] (внук) з 2006 р. (а.с.7). Судом встановлено, що згідно актів від 06.07.2015р., 07.02.2016 р., 29.08.2016 р., засвідченого головою ЖБК «Авіатор-15», [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають (а.с.10,11,12). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі на разі дійсно зареєстрований у [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved