Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON] , [INFO] , на момент звернення до суду та до 24.05.2019 року навчався у Комунальному закладі «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Полтавської міської ради Полтавської області та з 01 вересня 2019 року є студентом І курсу Полтавського інституту економіки і права денної форми навчання спеціальності «Спеціальна освіта» в зв`язку з чим, просила стягнути аліменти у розмірі 25 % усіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23- х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Позивачка [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дань та час слухання справи був повідомлений належним чином. Відзиву у визначений судом строк до суду не надав. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Згідно 12 вересня 2003 року , сторони розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12.09.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що на момент звернення позивача з позовом та до 24.05.2019 року син - [PERSON] , [INFO] , навчався у Комунальному закладі «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Полтавської міської ради Полтавської області. З 01 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , є студентом 1-го курсу, денної форми навчання Полтавського інституту економіки і права за спеціальності «Спеціальна освіта» терміном навчання до 30.06.2023 року Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, аліменти підлягають стягненню з [PERSON] на період навчання сина - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved