Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У вересні 2019 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.11.2013 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Також, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак, у порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором не виконала, тому станом на 14.07.2019 року заборгованість відповідача з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією складає 282 221 грн. 87 коп. Однак, представник позивача просить стягнути із відповідача лише заборгованість за кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.2013 р. по 02.07.2018 р. у розмірі 126 276 (сто двадцять шість тисяч двісті сімдесят шість) грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог 18 листопада 2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Дану позицію обґрунтовує наступним. Відповідач вказує на те, що АТ КБ «Приватбанк» вже зверталося до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 01.11.2013 року в розмірі 74 362,27 грн., що складалася із: 3 898,25 грн. - заборгованості за кредитом; 63 246,77 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом в період з 26.11.2013 р. по 05.11.2017 р., 3 200 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) 3 517,25 грн. - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 3898 грн. 25 коп. за кредитним договором б/н від 01.11.2013 року, а також стягнуто судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок). Постановою Апеляційного суду Київської області від 21.09.2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2018 року змінено, та стягнуто із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 412 гривень 39 коп., з яких 3898 гривень 25 коп. - тіло кредиту, 2514 гривень 14 коп. - проценти. В решті рішення залишено без змін. Водночас, відповідач наголошує, що нею в добровільному порядку виконано рішення суду та сплачено вказану заборгованість та судові витрати, що підтверджується копіями квитанцій доданими до відзиву. Отже, позивач повторно звернувся до суду з одним і тим самим позовом до [PERSON] і з тих самих підстав, намагаючись стягнути заборгованість у подвійному розмірі, а тому провадження в даній справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 26.11.2013 р. по 05.11.2017 р. підлягає закриттю. Щодо стягнення із [PERSON] решти заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.11.2013 р. а саме нарахованих відсотків відповідач зазначає, що підписана нею Анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг містить лише її персональні дані, в ній не визначений кредитний ліміт, не визначено процентної ставки за користування кредитом, а також відсутні дані про розмір пені, штрафів чи комісії, у разі порушення зобов`язання. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами. На підставі викладеного, відповідач вважає позовні вимоги в частині стягнення процентів необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Позиція позивача щодо поданого відзиву на позовну заяву 16 грудня 2019 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив. Банк наполягає на задоволенні позовних вимог, проте зазначає що у зв`язку із наявністю постанови Апеляційного суду Київської області від 21.09.2018 року підготує уточнюючу позовну заяву.Одночасно зазначає, що відповідач до певного часу належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому, вважає, що посилання [PERSON] на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не повинно братися судом до уваги. Позиція відповідача щодо відповіді на відзив 18 грудня 2019 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач вважає, що відповідь на відзив не спростовує доводи відповідача, які викладені у відповіді на відзив. Так, позивач, зловживаючи своїми правами на звернення до суду із позовом, домагається здійснення повторного розгляду та ухвалення нового судового рішення з тих самих підстав та обставин, які вже були предметом судового дослідження, за результатами якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Тому наполягає на своїй позиції, викладеній у відповіді на відзив. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 05 грудня 2019 року. 03 лютого 2020 року на електронну адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява з додатками, проте без доказів направлення відповідачу такої уточненої позовної заяви. Згодом, 12 лютого 2020 року до суду надійшла аналогічна уточнена позовна заява з додатками через засоби поштового зв`язку. Відповідно до п. 2 та 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження ; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Як передбачено ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Всупереч вимогам вказаної статті, надіславши уточнену позовну заяву через електронну пошту, позивач не надав доказів направлення такої уточненої позовної заяви відповідачу [PERSON] . Надана роздруківка опису вкладення до цінного листа не може свідчити про направлення уточненої позовної заяви, оскільки не містить підписів та штампів поштового відділення зв`язку про отримання цінного листа для направлення. Уточнена позовна заява, направлена через засоби поштового зв`язку, надійшла до суду після проведеного другого судового засідання, яке відкладене. Тобто, строк надання такої заяви минув, поважності причин пропуску цього строку позивач не зазначив. Отже, уточнена позовна заява подана позивачем із порушенням порядку подання таких заяв, які визначені ст. 49 ЦПК України, тому суд не приймає до розгляду таку заяву та повертає її позивачу. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2020 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 898 гривень 25 копійок, та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 63 246 гривень 77 копійок за період з 26.11.2013 р. по 05.11.2017р. - закрито. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині письмового заперечення на відповідь відзив просила розгляд справи проводити за її відсутності. Обставини справи, що встановлені судом 01 листопада 2013 року [PERSON] (далі - Позичальник) звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, а саме грошових коштів, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8). З вищевказаної анкети-заяви видно, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На обґрунтування своїх вимог позивачем додано до позову Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів Банку», розрахунок заборгованості, а також виписку по рахунку за період з 01.11.2013 по 02.12.2019. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість, яка становить 282 221 (двісті вісімдесят дві тисячі двісті двадцять одна) грн. 87 коп. та складається із: 3 898,25 грн. - заборгованість за кредитом; 277 823,62 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Проте, загальний залишок заборгованості по відсоткам за період з 01.11.2013 р. по 02.07.2018 р., що підлягає до стягнення становить 122 378,12 грн. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 3898 грн. 25 коп. (три тисячі вісімсот дев`яносто вісім гривень 25 коп.) за кредитним договором б/н від 01.11.2013 року, а також судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) (а.с. 66-68). Постановою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2018 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2018 року змінено, стягнувши із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6 412 гривень 39 коп., з яких 3898 гривень 25 коп. - тіло кредиту, 2514 гривень 14 коп. - проценти. В решті рішення залишено без змін (а.с. 69-73). 17 жовтня 2018 р. на виконання рішення суду [PERSON] сплачено ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 412,39 грн. та 704,80 грн., що підтверджується копіями квитанцій за № 12ЕF011Е7А та № 12Е3201Е46. У полі «призначення платежу» вказано оплата за послуги, рішення суду, зг. справи № 361/7069/17 від 21/09/2018 р. (а.с.147). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, при підписанні 01.11.2013 р. анкети-заяви між банком та відповідачем, як фізичною особою - споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини, які регулюються положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року. Однак, дослідивши вказану анкету-заяву від 01.11.2013 р., суд вважає, що при укладенні договору із [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, з огляду на наступне. Зокрема, із позовних вимог вбачається, що, окрім тіла кредиту, позивач також просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Із аналізу вищевказаних норм випливає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, дослідивши підписану сторонами 11 листопада 2013 року анкету-заяву про приєднання до Умові та Правил надання банківських послуг, судом встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір та порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 листопада 2013 року, АТ КБ «Приватбанк» надає та посилається на Витяг з тарифів обслуговування карт «Універсальна», Витяг із Умов та правил надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою. Однак, суд не може прийняти до уваги вказані докази, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. За змістом вказаної статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, що суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 вересня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд керується ч. 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що Витяг з тарифів обслуговування карт «Універсальна», Витяг із Умов та правил надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, та містяться у матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. До такого висновку прийшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (№ 14-131цс19). Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що за наслідками набрання законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі закрито, а пред`явлені АТ КБ «Приватбанк» вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed