Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

У грудня 2018 року Перший заступник керівника Прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство`з вернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25.12.2012 № 3641 «Про затвердження проекту землеустрою подо відведення земельних ділянок та виготовлення державних актів на право злісності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства 2-м громадянам України (згідно додатку) в адміністративних межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області а межами населеного пункту» затверджено проект із землеустрою та передано у власність 3-м громадянам (згідно додатку) земельні ділянки загальною площею 3 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району. На підставі вказаного розпорядження громадяни отримали у власність земельні ділянки, а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею га з кадастровим номером [NUMBER] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 серії [NUMBER]); [PERSON] - площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 серії [NUMBER] ); [PERSON] - площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 2 206.2014 серії [NUMBER]). У подальшому, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2017 та від 13.12.2017 відчужили земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на користь [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] здійснено поділ і об`єднання вказаних земельних ділянок, внаслідок чого утворилися земельні ділянки: площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,4 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,6 га з кадастровим номером [NUMBER] , та за останньою зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім того, [PERSON] здійснено поділ земельної ділянки площею2 га з кадастровим номером [NUMBER] , внаслідок чого утворилисяземельні ділянки: площею 0,1478 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 1,2493 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,6029 га з кадастровим номером [NUMBER] (що підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Інформаційними довідками з Державного пеєстру речових прав на нерухоме майно). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей Державного земельного кадастру право власності на земельні ділянки 2 кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на даний час не оформлено. Окрім того, [PERSON] здійснено поділ земельної ділянки площею 3,4 га з кадастровим номером [NUMBER] , внаслідок чого утворилися дві ділянки: площею 0,1522 га з кадастровим номером [NUMBER] ; площею 0,2478 га з кадастровим номером [NUMBER] . Також, здійснено поділ земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером [NUMBER] , внаслідок чого утворилися три ділянки: площею 0,1012 га з кадастровим номером [NUMBER] ; площею 24275 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,0713 га з кадастровим номером [NUMBER] . Однак, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно га відомостей Державного земельного кадастру право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] на даний час не оформлено. Таким чином, [PERSON] являється власницею земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] . Вище вказаним розпорядженням Києво-Святошинської районної державної ідміністрації від 25.12.2012 № 3641 відведено у власність спірні земельні ділянки, які в силу положень ст. ст. 19, 55, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення правовідносин) підносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та пякористовувалися для ведення лісового господарства у порядку, визначеному псовим кодексом України. Факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 20.09.2018 № 481 із фрагментом Публічної кадастрової карти України, ДП «Київське лісове господарство» від 08.10.2018 № 02-02/782 та Проектами організації та розвитку лісового господарства державного підприємства «Київське лісове господарство» 2003 і 2014 років, планово-картографічними матеріалами. Враховуючи вищевикладене, Перший заступник керівника Прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» просив витребувати на користь держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» з чужого незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки: площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER] ,площею 0,4 га з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,6 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовані на території Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив згідно якого остання просила в позові відмовити та застосвувати позовних вимог строк позовної давності. Прокурор та представник позивача позов підтрималив повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25.12.2012 № 3641 «Про затвердження проекту землеустрою подо відведення земельних ділянок та виготовлення державних актів на право злісності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства 2-м громадянам України (згідно додатку) в адміністративних межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області а межами населеного пункту» затверджено проект із землеустрою та передано у власність 3-м громадянам (згідно додатку) земельні ділянки загальною площею 3 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району. На підставі вказаного розпорядження громадяни отримали у власність земельні ділянки, а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею га з кадастровим номером [NUMBER] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 серії [NUMBER]); [PERSON] - площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.06.2014 серії [NUMBER] ); [PERSON] - площею 1 га з кадастровим номером [NUMBER] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 2 206.2014 серії [NUMBER]). У подальшому, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2017 та від 13.12.2017 відчужили земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на користь [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15. Згідно з статтею 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. ДП «Київське лісове господарство» як користувачу земельних ділянок повинно було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення, а саме з 2014 року, оскільки останнє приймало участь як третя особа у справі № 826/3289/14 де безпосереднього предметом позову були вимоги щодо скасування розпорядження 25.12.2012 № 3641 Перший заступник прокурора Київської області пред`явив позов в інтересах держави 17 грудня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. ДП «Київське лісове господарство» за умови належного виконання покладених на нього державою функцій, могло і повинно було бути відомо про порушення права власності держави на землю починаючи з 2014 року. А отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed