Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб був укладений фіктивно без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. Ухвалою судді від 21.02.2019 відкрито провадження по справі. В судове засідання зявився представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В позовній заяві зазначено, що 24 березня 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. Шлюб був зареєстрований в рамках пілотного проекту Міністерства юстиції України «Шлюб за добу» та на підставі Угоди між позивачем та відповідачем від 24 березня 2017 року. Шлюб був укладений фіктивно без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. Подружніх стосунків між позивачем та відповідачем ніколи не було, вони ніколи не проживали разом і спільного господарства не вели, бачились всього три рази: під час укладення шлюбу, під час підписання договору про замісне виношування вагітності та документів про народження і передачу відповідачу дитини. Метою укладення шлюбу зі сторони відповідача була можливість укладання договору про замісне виношування вагітності та участь у програмі сурогатного материнства, а зі сторони позивача, отримання винагороди за свої послуги, яка була сплачена йому відповідачем. 23 травня 2018 року сурогатною матірю була народжена дитина [PERSON], яка була передана відповідачу і постійно з нею проживає. Жодної участі у вихованні та утриманні даної дитини позивач не бере. Матеріальні та будь які інші спори в тому числі стосовно дитини між позивачем та відповідачем відсутні. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд шлюб між ним та [PERSON], визнати недійсним. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов у якому зазначила, що позовні вимоги визнає і просить визнати шлюб між нею і [PERSON] - недійсним. Мотивувала тим, що іншого виходу стати матірю інакше, ніж в результаті замісного виношування вагітності вона не мала, та як сама не може завагітніти, а взяти участь у програмі сурогатного материнства могла тільки перебуваючи у шлюбі, тому зважилась на укладення фіктивного шлюбу на який за винагороду погодився позивач. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 24 березня 2017 року в Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №438. 19 травня 2017 року [PERSON] і [PERSON] взяли участь у програмі сурогатного материнства, уклавши договір про замісне виношування вагітності. 23 травня 2018 року сурогатною матірю була народжена дитина - [PERSON], актовий запис №2291, яка була передана [PERSON]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частині першій статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про визнання шлюбу недійсним, як визначено частиною 2 статті 40 Сімейного кодексу України, суд постановляє у разі його фіктивності якщо буде встановлено, що його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично уклали шлюб без наміру створити сімю з наступним набуттям прав і обовязків подружжя. Шлюб був зареєстрований ними в рамках проекту Міністерства юстиції України «Шлюб за добу» на підставі письмової угоди між ними. Метою укладення шлюбу [PERSON] було отримати винагороду від [PERSON], а останньої взяти участь у програмі сурогатного материнства та стати матірю в результаті замісного виношування вагітності, так як вона сама не може завагітніти, а взяти участь у цій програмі можливо тільки перебуваючи у шлюбі. Аналіз статті 123 Сімейного кодексу України вказує на те, що народження дитини в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, можливо лише подружжям. За приписами статті 44 Сімейного кодексу України\~у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був визначально укладений ними без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, позов про визнання шлюбу недійсним підлягає задоволенню. Позивач на компенсації понесених ним судових витрат, повязаних із зверненням до суду, не вимагає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved