Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Головного Управління Державної Казначейської служби України у Київській області, Міністерства юстиції України, у якому просить суд стягнути на його користь з держави України двісті дев`яносто чотири тисячі чотириста гривень в якості відшкодування майнової шкоди, завданої йому, як потерпілому по кримінальному провадженню № 12018110040001851, внаслідок незаконної бездіяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та прокуратури Київської області під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню тяжкого злочину, вчиненого проти позивача [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.09.2018 року слідчим органу досудового розслідування ГУ НП в Київській області за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України було відкрито кримінальне провадження № 12018110040001851, та в наслідок неналежного розслідування кримінального провадження та неефективного здійснення органами прокуратури контролю за досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження, в тому числі шахрайських дій підозрюваного [PERSON] , порушені його права як потерпілого та завдано матеріальної шкоди у розмірі 294400 грн., яку він просить стягнути держави України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 26.06.2020 р., залучено в якості відповідача Державу Україна в особі Міністерства юстиції України. Прокуратурою Київської області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог посилаючись на відсутність будь-яких доказів вини відповідача, та підстав для відшкодування збитків. Та зазначає, що факт зобов`язання слідчого СУ ГУ НП в Київській області розглянути клопотання потерпілого [PERSON] від 05.08.2019 року, що узгоджується з нормами ст. 307 КПК України, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та не вказує на неправомірність дій слідчого та прокурора у розумінні статтей 1166, 1176 ЦК України. Також, відповідач зазначає, що у провадженні слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження № 12018110040001851 від 15.09.2018 року за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та невстановлених осіб у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб. На час розгляду справи, досудове розслідування триває та проводяться необхідні слідчі й процесуальні дії. А тому, відповідач вважає, щодо [PERSON] не надано доказів підтвердження спричення йому матеріальної шкоди в розмірі 294400 грн., чи наявність причинно наслідкового зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури та фактичним настанням негативних наслідків для позивача. У запереченнях на відповідь на відзив [PERSON] , відповідач Прокуратура Київської області зазначає, що повідомлення про підозру [PERSON] , відбулося після отримання та аналізу доказів, які вказують на наявність складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що виключає бездіяльність слідчого або прокурора. Ухвалами слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва неодноразово продовжувались строки досудового розслідування у кримінальному провадженні. Також, 06.05.2020 Офісом Генерального прокурора до Міністерства юстиції Королівства Іспанія направлено клопотання із додатками щодо екстрадиції до України підозрюваного [PERSON] , затриманого по лінії Інтерполу. Отже, органом досудового розслідування та процесуальними керівниками застосовуються всі передбачені кримінальним процесуальним законодавством заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування зазначеного кримінального провадження. Відповідач вважає, що відповідно до аналізу законодавства та правових висновків Верховного Суду вимоги позивача є безпідставними. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що вони не погоджуються з вимогами позовної заяви про відшкодування шкоди з огляду на наступне. Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальними правопорушеннями або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідач вважає, що позивачем завчасно подано даний позов, адже вина [PERSON] , не встановлена та не доведена у встановлено порядку. Також, відповідач зазначає, що позивачем не правомірно за застосована ст. 1176 ЦК України, адже не доведено у відповідному порядку незаконність дій органів досудового розслідування. Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Головного управління Національної поліції в Київській області подано відзив на позовну заяву, з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, мотивуючи наступними обставинами. За фактом вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відкрито кримінальне провадження № 12018110040001851. 19.09.2019 року в межах зазначеного кримінального провадження складено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 29.10.2019 року [PERSON] оголошено у державний розшук. 30.10.2019 року підозрюваного [PERSON] оголошено у міжнародний розшук. Оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування відбувається лише в рамках кримінального провадження. Також, особі якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов в рамках кримінального провадження до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ст. 128 КПК України). Також, відповідач зазначає, що відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянинові у визначених випадках, відповідно до ст. 2 Закону. Міністерством юстиції України подано відзив на позовну заяву, з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства юстиції у повному обсязі, мотивуючи це тим, що вони не являються тим суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача. Також відповідач зазначає, що Міністерство юстиції України не являється органом, через який діє держава в цивільних правовідносинах та жодним нормативно-правовим актом не наділене повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави у даній категорії справ. Щодо відшкодування матеріальних збитків, відповідач зазначає, що для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Та вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається, а тому позов є безпідставним та не обґрунтований, а також у позові відсутні позовні вимоги до Міністерства юстиції України. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача- 1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити. Представник відповідача-3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. Представник відповідача-4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити. За наведених обставин, враховуючи неявку сторін у судове засідання, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників, які беруть участь у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Так, позивач [PERSON] , звернувся до суду із вимогою про стягнення на його користь з Держави України 294400 грн., у якості відшкодування майнової шкоди, завданому йому як потерпілому по кримінальному провадженні № 12018110040001851, внаслідок незаконної бездіяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та прокуратури Київської області під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню, тяжкого злочину вчиненого проти позивача [PERSON] , свої вимоги обґрунтовує Конституцією України, статтями 1166, 1176 ЦК України. Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частин першої, пункту 2 другої статті 22 ЦК України «Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди» особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Згідно частини першої статті 1166 ЦК України «Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частин першої, другої, шостої статті 1176 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду» шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені нормами статтей 1173, 1174 ЦК України (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-440цс16). Згідно частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до статтей 1173-1175 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб), і у таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, встановити, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (пункт 6 частини першої статті 23 Закону). Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (частина третя статті 19 Закону). Згідно статті 2 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. На прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Отже, предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської областіпри здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018110040001851 від 15.09.2018 р., факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів матеріальної шкоди позивачу у розмірі 294 400 грн., наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України, визначено що, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження № 12018110040001851 від 15.09.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, триває, втім доказів, які б відповідали вимогам, визначеним статтями 76, 77 ЦПК України, допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018110040001851від 15.09.2018 р. з боку посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської областіані позивачем, ані його представником не надано. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом. Також, суд зауважує, що підставами відшкодування шкоди за ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Тому, до спірних правовідносин дані положення не застосовуються. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Судом не вставлено протиправної бездіяльності Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області, яка знайшла би свій вираз у затягуванні досудового розслідування шляхом вчинення протипрної бездіяльності у кримінальному провадженні № 12018110040001851 від 15.09.2018 року. Сам факт винесення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Київській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 12018110040001851, розглянути клопотання позивача від 05.08.2019 року, з прийняттям відповідного процесуального рішенняу порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, не тягне наслідок цивільно-правового характеру. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність бездіяльності відповідачів. Аналогічний висновок у схожих правовідносинах викладений і Верховним Судом у його постанові від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18). Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, позивач повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу матеріальних збитків, втрат майнового характеру саме діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності матеріальної шкоди, протиправності діяння чи без діяння відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення з Держави України 294 400 грн., в якості відшкодування майнової шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: dismissed