Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У вересні 2019 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частини квартири від 07.06.2007 року № 4-112 [PERSON] належить 1/3 частини приватизованої квартири [ADDRESS] , а 2/3 частини вказаної квартири належить її дядькові [PERSON] . У квартирі зареєстрований відповідач, який з січня 2018 року у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Тому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з нього на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що позов підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 07.06.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Таран Н.Г., зареєстрованому в реєстрі за № 4-112, належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1994 року № 15469, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2000 року, виданого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1683, належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Керуюча Компанія «Домком Житомир» від 09.08.2019 року № 1431. Згідно акту, складеного паспортистом та майстром технічної дільниці ТОВ «Керуючої Компанії «Домком Житомир» від 06.08.2019 року, відповідач зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації з січня 2018 року по теперішній час. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] та його фактичне непроживання в ній без поважних причин з січня 2018 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у квартирі, яка належить на праві власності позивачам, порушуються їхні права як власників житла та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом зняття визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 768,40 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене,

Outcome: approved