Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому з урахуванням уточнень просила: виділити в натурі для [PERSON] ? частину двоповерхової нежитлової будівлі, що розташована по вул. Півнюка, 33/1 в смт. Понінка Полонського району, Хмельницької області за варіантом поділу визначеного висновком судової експертизи згідно з додатком № 5 «ІІ-й співвласник», а іншу частину вказаного приміщення виділити для неї; припинити право спільної власності на зазначений обєкт нерухомості, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що на виконанні у відділ Державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції (далі відділ ДВС) знаходиться виконавчий лист № 2-350 виданий 16.06.2011 року про стягнення із [PERSON] на її користь 138\~500 грн. 10 коп., самостійно виконувати який боржник не бажає. В ході виконання вказаного виконавчого провадження описано та накладено арешт на майно [PERSON], зокрема на ? частину зазначеного нежилого приміщення, однак для реалізації цієї частини приміщення необхідно здійснити її виділ в натурі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідач та його представник позов заперечили, пояснили, що вказане нежитлове приміщення є власністю приватного підприємства «[PERSON]Н.К.», а тому не може підлягати поділу між сторонами. Крім цього вказали, що експерт не вірно визначив вартість спірного обєкту. Представник відділу ДВС позов визнала, зазначила, що в ході виконавчого провадження відшукувалось майно [PERSON], та зясувалось, що виконати рішення суду можливо лише шляхом реалізації належної боржнику ? частини згаданого нежилого приміщення, для чого необхідно провести виділ цієї частки в натурі. Представник реєстраційної служби в судові засідання не зявлявся. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12.03.2012 року із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 138\~500 грн. 10 коп. 03.01.2012 року відділом ДВС на виконання зазначеного судового рішення відкрито виконавче провадження № 30556554, в ході якого 15.06.2012 року за постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника. Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 25 жовтня 2007 року державним нотаріусом Полонської районної державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали у власність в рівних долях, по ? частині кожний, нежитлову будівлю, що розташована по вул. Півнюка, 33/1 в смт. Понінка, Полонського району, Хмельницької області. Згідно до ст.ст. 52, 63 Закону «Про виконавче провадження» встановлено порядок та черговість звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, відповідно до якого стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Таким чином, звернення стягнення на належне боржникові нерухоме майно (частку у спільному майні) здійснюється у разі відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. З матеріалів виконавчого провадження наданих відділом ДВС вбачається , що за час проведення виконавчих дій державним виконавцем вживалися усі заходи для виявлення майна, коштів [PERSON], проте, в процесі виконавчих дій не виявлено наявність іншого майна боржника, за рахунок якого можливо провести виконання виконавчого документа, окрім нежилого приміщення, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. За положеннями ч.1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Згідно даних висновку експерта 260/015 ТзОВ «Бюро судових будземекспертиз» виділ ? частки вказаного нежилого приміщення в натурі є технічно можливим, та визначено варіант такого поділу між його співвласниками. Оскільки виконати рішення суду можливо лише шляхом примусового продажу зазначеної частини нежилого приміщення, що належить для боржника, тому позовна вимога [PERSON] про виділ в натурі частки [PERSON] у їхньому спільному майні є законною. Суд визначає варіант поділу відповідно до висновку експерта (додаток № 5) та виділяє [PERSON] ? частину нежилого приміщення, за позначенням експерта «ІІ-й співвласник» загальною площею - 792,9 кв.м., а іншу частину з позначкою «І-й співвласник» виділяє для позивачки, при цьому роботи по переобладнанню покладаються на кожного співвласника з урахуванням місця розташування обєктів які підлягають переобладнанню. Згідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, на підставі зазначеної норми також підлягає задоволенню позовна вимога щодо припинення спільної власності на згадане нежиле приміщення. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про те, що вказане нежиле приміщення є власністю приватного підприємства «[PERSON]Н.К.». Як вбачається із матеріалів справи, на час пред`явлення позову та на даний момент відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - власниками згаданого нежилого приміщення являються фізичні особи [PERSON] і [PERSON] За положеннями частини 4, ст. 334 ЦК України, а також ч.2 ст. 144 ГК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у субєкта господарювання (юридичної особи) виникає з моменту такої реєстрації. Отже, оскільки таку реєстрація ПП ««[PERSON]Н.К.» не вчинила, тому право власності у цього підприємства на спірне нежиле приміщення не виникло. Також не заслуговують на уваги доводи [PERSON] та його адвоката щодо неправильності визначення судовим експертом вартості нежилого приміщення. Названі особи з цього приводу будь-яких доказів, які би спростовували висновки експерта не надали. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2979 грн., оплата послуг експерта 3900 грн. Як вбачається із висновку експерта ринкова (дійсна) вартість нежилого приміщення становить 680\~352 грн., а ? її частини складає 340\~176 грн. Отже, позов підлягає оплаті судовим збором в сумі 3401 грн. 76 коп., в той час як позивачкою сплачено 2979 грн., а тому різницю в сумі 422 грн. 76 коп. необхідно стягнути в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved