Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У вересні 2020 року позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,\~ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 139776,60 грн.\~ за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2008 року та судові витрати у розмірі\~ 2102 грн.\~ В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 23 грудня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 липня 2020 року має заборгованість у розмірі 139776,60 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У заяві від 04 березня 2021 року позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 14058,35 грн., з яких: 3818,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.\~ 3818,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10239,62 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 21 квітня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вона просила відмовити банку у задоволенні позову у повному обсязі. 07 червня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Від представника відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечила проти позову та просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору № б/н від 23 грудня 2008 року відповідач отримала у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 липня 2020 року заборгованість відповідача перед банком складає 139776,60 грн. В подальшому позивач зменшив позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути заборгованість за кредитом в 14058,35 грн., з яких: 3818,73 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.\~ 3818,73 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10239,62 грн. заборгованість за простроченими відсотками. В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна даність до вимоги кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до ухвалення судового рішення. Представник відповідача заявила про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просила відмовити з цих підстав у позові. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№14-10цс18), у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості, погашення заборгованості не здійснювалось з 10 квітня 2015 року , тобто строк позовної давності про стягнення з відповідача\~ заборгованості сплив, але банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом лише 17 вересня 2020 року. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, як вже було згадано, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). Також судом встановлено, що будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було, підстав для поновлення пропущеного строку позивач не навів, а тому Банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів та пені. Зазначене узгоджується з Правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 січня 2021 року № 61-208ск20 у справі № 494/366/19. З урахуванням наведеного, враховуючи факт того, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Outcome: dismissed