Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до начальника відділу кадрів Київського національного університету імені Тараса Шевченка Іванченка Олексія Геннадійовича, третя особа: Київський національний університет імені Тараса Шевченка, про захист порушених прав відповідно до ЗУ «Про звернення громадян», в якій просив суд: визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо ненадання відповіді на заяву від 27.04.2018 року та зобов`язати надіслати на його адресу письмову відповідь про результат його заяви від 27.04.2018 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.04.2019 року він звернувся до ректора третьої особи з письмовою заявою, на яку відповіді не отримав. У ході розгляду справи №761/28148/18 ректор у своєму відзиві стверджує, що він передоручив відповідачу надати відповідь на заяву. Таким чином, відповідачем були порушені вимоги ЗУ «Про звернення громадян». 22.12.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судову повістку відповідачу та третій особі вручено, про що свідчать відповідні відмітки у розписках, за підписом представника. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду у зв`язку з тим, що 27.04.2019 року він звернувся до ректора третьої особи з письмовою заявою, на яку відповіді не отримав. Також позивач зазначає, що у ході розгляду справи №761/28148/18 ректор КНУ імені Тараса Шевченка Губерський Л.В. у своєму відзиві стверджує, що він передоручив відповідачу надати відповідь на заяву. В матеріалах справи додана копія заяви ректору КНУ імені Тараса Шевченка Губерському Л.В. від 27.04.2018 року. Позивачем не надано жодного підтвердження щодо направлення та отримання заяви відповідачем. Матеріали справи також не містять доказів направлення та отримання даної заяви відповідачем начальником відділу кадрів Київського національного університету імені Тараса Шевченка Іванченком Олексієм Геннадійовичем. Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено вимоги до звернення, а саме: звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Частинами 3, 4, ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Також в матеріалах справи міститься копія відзиву від ректора КНУ імені Тараса Шевченка Губерського Л.В. на звернення позивача в справі №761/28148/18. В копії відзиву зазначено, що «позивач стверджує, що я порушив його право на отримання відповідей на листи від 03.04.2017 р., 23.08.2017 р., 18.09.2017 р., 02.10.2017 р., 27.04.2018 р., 17.05.2018 р, 08.06.2018 р. Виконуючи свої обов`язки, я, як ректор університету доручав надавати відповіді по суті поставлених у листах позивача питань відповідним посадовим особам університету, начальнику відділу кадрів та начальнику Інституту високих технологій. Враховуючи допущене порушення, відповідальні особи були притягнуті до дисциплінарної відповідальності. З метою забезпечення дотримання вимог законодавства щодо звернень громадян та для недопущення в подальшому порушень таких вимог, мною було видане розпорядження від 30.10.2018 р. №912-32, згідно якого, зокрема, зобов`язано начальника відділу кадрів Іванченка О. Г. та директора Інституту високих технологій Ільченка В. В. надати відповіді на запити [PERSON] 03.04.2017 р., 23.08.2017 р., 18.09.2017 р., 02.10.2017 р., 27.04.2018 р., 17.05.2018 р., 08.06.2018 р.» Станом на 14.11.2018 року на всі зазначені вище заяви - письмові відповіді позивачу надані. Враховуючи, що в справі №761/28148/18, з якої саме позивачем надано копію відзиву - судом були встановлені всі обставини та в задоволенні позовних вимог було відмовлено - тому позивачем не доведено того, що його не було повідомлено про результати розгляду його заяв, а тому й предмет спору відсутній. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до відповідача є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed