overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 15 605грн. 82коп., посилаючись на те, що відповідач відповідно до договору б/н від 30.09.2013 року отримав кредит у розмірі 2 800грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, станом на 31.10.2015 року за відповідачем рахується вищевказана заборгованість. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] до суду не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідності його задоволення, виходячи із слідуючого. Відповідно до підписаної заяви 30.09.2013 року позичальником [PERSON] разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» останній отримав кредитний ліміт у розмірі 2 800грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.09.2013 року вбачається, що станом на 31 жовтня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 15 605(п»ятнадцять тисяч шістсот п»ять)грн. 82коп., яка складається з 2 799грн. 95коп. заборгованості за кредитом, 9 237грн. 88коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2\~348грн. 67коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина), 719грн. 32коп. штраф (процентна складова). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом є підставними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, вимогами якого є стягнення заборгованості у розмірі 3 798,34 грн., а також судових витрат у розмірі 1 218,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач проживає у кімнаті [ADDRESS], споживають житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем, однак відповідач їх не оплачує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на подачу позову складала 3 798,34 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог даного позову, що зумовлює необхідність його задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку і виконує функції з його утримання. За час користування послугами, у зв'язку із їх частковою неоплатою, у відповідача утворилась заборгованість за комунальні послуги у розмірі 3 738,34 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 322 ЦК України на власників майна покладено тягар його утримування. Оскільки відповідач є споживачем послуг, то борг за комунальні послуги в сумі 3 738,34 грн. підлягає стягненню. Відповідно до статей 66-68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Проте, в порушення зазначених норм матеріального права, відповідач не виконують своїх зобов'язань із своєчасного внесення плати за комунальні послуги. Згідно із пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Викладеним підтверджується обґрунтованість посилання позивача на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань з оплати вартості наданих їм послуг з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та комунальних послуг, у них утворилась заборгованість у розмірі 3 738,34 грн. Також, необхідним є стягнення з відповідачів на користь позивача і судових витрат у розмірі 1218,00 грн., відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд до відповідачки [PERSON] з вище зазначеним позовом про виключення відомостей з актового запису про народження дитини, а саме виключити його з актового запису за № 28 від 11 вересня 2013 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області відомості як про батька дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що у листопаді 2012 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, зареєстрований 23.11.2012 міським відділом ДРАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 634. Через деякий час після реєстрації вказаного шлюбу позивачу стало відомо про неодноразові випадки подружньої зради відповідачки, які вона сама згодом підтвердила в усній розмові. Саме через її подружню зраду, на думку позивача, їх сімейне життя не склалось. З травня 2013 року вони перестали підтримувати шлюбні відносини, вести спільне господарство та почали проживати окремо. 29 жовтня 2014 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області вказаний шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Як виявилось пізніше, у свідоцтві про народження зазначеної дитини було зроблено запис, що позивач є її батьком, хоча при реєстрації народження дитини він присутнім не був та жодних заяв про визнання себе батьком не подавав, оскільки не був впевненим в тому, що саме він є батьком дитини. Оскільки останнім часом підтвердились ті обставини, що позивач не є батьком дитини, а інша особа та те, що відповідачка не мала на меті створювати сім'ю зі ним так як ввесь час мала інтимні стосунки з іншою особою, бажала ввести його в оману і використати його прізвище для вирішення особистих проблем, отримання певних матеріальних благ, позивач,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області, він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 462. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Шлюбні відносини між ними припинено. Причини розірвання шлюбу - є різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри, поваги. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З дружиною на протязі третьої років спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд розірвати між ним та [PERSON] шлюб, зареєстрований 12 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області, актовий запис № 462. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області, актовий запис № 462, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 ТП № 270720, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 017644. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони різні за характером люди, з різними поглядами на життя. Їхня сім'я розпалася, на протязі трьох років спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 181. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Шлюбні відносини між ними припинено. Причини розірвання шлюбу - є різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри, поваги. Кожен з них має діаметрально-протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З дружиною спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежно один від одного. Сім'я існує формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд розірвати між ним та [PERSON] шлюб, зареєстрований 17 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 181. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, поданий позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 181, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони різні за характером люди, з різними поглядами на життя. Їхня сім'я розпалася, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Строк на примирення не потрібен. Сім»ю зберегти не бажають. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначав, що по рішенню Овідіопольського районного суду від 25.07.2008 р. з нього на користь відповідача на утримання їх доньки [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ? частини всіх видів місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На момент винесення вказаного рішення суду був працевлаштований у зв'язку з чим мав стабільний заробіток, у зв'язку з чим аліменти сплачував регулярно. На теперішній час має іншу сім'ю, в якій також народилась дитина - син [PERSON], [INFO], є безробітним, у зв'язку з чим його матеріальний стан погіршився. З вказаних підстав просив суд винести рішення, яким зменшити розмір стягуваних аліментів з ? частини всіх видів доходу щомісячно на 400 грн. щомісячно. 23 березня 2016 р. позивач свою вимогу уточнив та просив суд змінити порядок стягнення аліментів з визначення стягнення у частці на стягнення у твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі вказаної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача вимогу позивача підтримав. Відповідач позов не визнала, оскільки вважала, що її та позивача донька потребує таких коштів, які були стягненні на її утримання. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 192 ч.1 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що по рішенню Овідіопольського районного суду від 25.07.2008 р. з позивача на користь відповідача, на утримання їх доньки [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів його щомісячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2008 р. і до повноліття дитини (а.с.4). 15.06.2013 р. позивач уклав шлюб з Шишкіною, після шлюбу [PERSON] (а.с.6). У позивача від вказаного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5). На теперішній час позивач є безробітним. Таким чином з урахуванням вищевикладених доказів, суд приходить до висновку, що у позивача після рішення суду про стягнення з нього аліментів, змінився як сімейний так і матеріальний стан, у зв'язку з чим його позов підлягає задоволенню частково, і суд находить можливим змінити та зменшити розмір стягуваних аліментів. Разом з тим, суд вважає, що аліменти у сумі 400 грн. не зможуть забезпечити належне утримування доньки, якій виповнилось 8 років, тому вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 600 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 01 лютого 2003 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №37. Від зазначеного вище шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні відносини припинились досить давно, почали виникати непорозуміння щодо побудови сімї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сімю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечила проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.6) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 18.07.2014 року Красівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №3. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні відносини припинились досить давно, почали виникати непорозуміння щодо побудови сімї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сімю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. Також, від шлюбу сторони дітей немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов не визнала, заперечила проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.9) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Заяв від сторін щодо примирення подружжя суду не надавалось. Враховуючи вище викладене та те, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У грудні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою - [PERSON], зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №186. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні відносини припинились досить давно, почали виникати непорозуміння щодо побудови сім'ї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сім'ю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечила проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.5) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Заяв від сторін щодо примирення подружжя суду не надавалось. Враховуючи вище викладене та те, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved