Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до Керченської міської ради АР Крим про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді нерухомого майна - земельної ділянки яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] цільовим призначенням обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а також домоволодіння за вказаною адресою. Право власності на земельну ділянку за [PERSON] було оформлено у 1998 році та видано Державний акт на право приватної власності на землю за реєстровим № 129, на час видачі даного Акту не було необхідності внесення відомостей до кадастру та кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. Під час життя матір'ю було залишено заповіт від 04.12.2010 року , яким вона заповідала їм по 1/3 частці кожному у спадок вищевказане майно. У встановлений законом строк та порядок вони звернулись з заявами про прийняття спадщини до Першої Керченської державної нотаріальної контори. Була відкрита спадкова справа №220/2013. Вони єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] 21.11.2013 року Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії їм було відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину за заповітом, оскільки у відсутній кадастровий номер земельної ділянки та не наданий витяг з Державного земельного кадастру. На зазначених підставах просять суд визнати за ними право власності на зазначене вище нерухоме майно у рівних частках. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити на підставі обставин викладених у позові та доданих до нього письмових доказів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити на підставі обставин викладених у позові та доданих до нього письмових доказів Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але з'явився його представник, [PERSON]. діюча на підставі договору про надання правової допомоги. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги своїх довірителів та просила суд їх задовольнити у повному обсязі на підставі обставин викладених у позові та посилань на норми закону. Вважає, що нотаріус діяв законно та на підставі Інструкції, тому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не оскаржували. Представник відповідача Керченської міської ради АР Крим Демчук І.І., діюча на підставі доручення, у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву у якій просила справу розглянути у відсутності представника установи по матеріалам справи. (а.с.61-62) Представник третьої особи Міськрайонне управління Держземагенства в м. Керчі і Ленінському районі АР Крим у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та надавши їм правової оцінки, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON], народилась [INFO], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.43,48) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.44) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON], народилась [INFO], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.45-47, 49-51) 23.11.198 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Керченської міської ради АР Крим № 222 від 27.02.1998 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0971 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] та виданий Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку за реєстровим № 129.(а.с.6) За життя, а саме 04.12.2010 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповідала належну їй на праві приватної власності земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] позивачам по справі. (а.с.11) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO].(а.с.10) Як слідує з матеріалів спадкової справи за № 220 за 2013 рік, яка була заведена після смерті [PERSON], померлої [INFO], з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інші спадкоємці відсутні. (а.с.29-51) Відповідно до відповіді наданої Міськрайонним управлінням Держземагенства в м. Керчі і Ленінському районі АР Крим слідує, що відомості про земельну ділянку [ADDRESS] у земельному кадастрі відсутні, та також кадастровий номер на дану земельну ділянку не присвоювався. (а.с.8,53) З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій Першої Керченської державної нотаріальної контори від 21 листопада 2013 року слідує, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину за заповітом, оскільки у відсутній кадастровий номер земельної ділянки та не наданий витяг з Державного земельного кадастру. (а.с.7) Суд не може не враховувати, що ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як слідує з п. 20 Постанови ПВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування за законом мають вирішуватися на основі правил глави 86 ЦК України. Відповідно до п. 23 даної Постанови у разі відмови нотаріуса в оформлені права спадщини особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 10 даної Постанови відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. Суд, аналізуючи постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про спадщину вважає її обґрунтованою, оскільки вона заснована на діючому законодавстві. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як слідує з положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням його цільового призначення. Судом безспірно установлено, що позивачі приходилися дітьми [PERSON], після смерті матері фактично прийняла спадкове майно, використовують його та несуть видатки по його обслуговуванню, сплачують обов'язкові платежі, від спадщини не відмовлялися, інші спадкоємці відсутні. Аналізуючи данні обставини справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі пред'явлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved