Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

\~ \~У вересні\~2019\~року позивачка\~звернулася в\~суд з\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що же з 1980 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. [PERSON] вже 38 років проживає однією сім`єю з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу. Також позивачці відомо, що у відповідача теж є інша родина. Ухвалою судді від 17.09.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачці відповіді на відзив. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту заяви вбачається, що позов вона підтримує, наполягає на розірвані шлюбу. На розгляд справи відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, проте, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Дослідивши матеріали справи та письмове клопотання позивачки, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ \~ \~Разом з\~тим,\~згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України \~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 03.11.1973 року Виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що складено актовий запис №27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.08.2019 року. В обґрунтування позову позивачка стверджує, що з відповідачем чужі люди, останні кілька років взагалі втратили зв`язок, тому на даний час вона навіть немає його точної адреси місця проживання, зазначила, що дана ситуація не відповідає їхнім інтересам, а тому просить суд розірвати шлюб. Судом приймаються до уваги такі докази, оскільки вони не заперечуються відповідачем і будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування не подано. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved