Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У жовтні 2013р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання недійсним договору поруки, укладеного 22.10.2007р. між ним, ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 18.04.2013 р. під час розгляду в Подільському районному суді м.Києва спави №758/3373/13-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до [PERSON] Та [PERSON], останньому стало відомо про існування договору поруки від 22.10.2017 р., яким нібито [PERSON] поручився перед банком за своєчасність виконання зобов'язань [PERSON] Водночас, оскільки позивач упевнений, що він не підписував жодних договорів поруки перед банком за [PERSON], він стверджував, що підпис на договорі є підробленим, а тому просив визнати недійним зазначений договір. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача протии позову заперечувала з посиланням на те, що недійсність укладеного договору позивачем не доведена. Третя особа у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом 22.10.2007 р. було укладено договір поруки №б/н між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (Кредитор), громадянином України [PERSON] (Поручитель) та громадянином України [PERSON] (Боржник) за умовами якого, [PERSON] взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» за кредитним договором №54-29 від 22.10.2007 р., за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 16800,00 грн. на споживчі потреби. Разом з тим, згідно з висновком експерта №1-03/12 від 03.12.2013р. Українського центру судових експертиз, проведеного за заявою позивача, підпис від імені [PERSON], зображення якого міститься в графі «Поручитель _____ [PERSON]» на другій сторінці договору поруки від 22.10.2007 р., укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», [PERSON] та Поручителем, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне покласти в основу рішення зазначений висновок експерта №1-03/12 від 03.12.2013р., оскільки даний висновок експерта не спростований наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Враховуючи вищенаведене, оскільки з боку відповідача не надано спростувань зазначеному вище доказу позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачка підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,71 грн.

Outcome: approved