Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, їй на праві приватної власності належить легковий автомобіль DACIA LOGAN 1.6 E, тип легковий седан, 2006 роки випуску, колір красний, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 10 червня 2013 року близько о 10 годині 20 хвилин на автодорозі Кіровське - Орлово-Іванівка - Розсипне 3 км на перехресті нерівнозначних доріг належний їй автомобіль під її керуванням потрапив у ДТП, оскільки відповідач [PERSON], рухаючись на шахту «Житомирська» по другорядній дорозі на автомобілі марки «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер [NUMBER], не надав дорогу її автомобілю і скоїв зіткнення з ним, внаслідок чого належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою суду відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню. Внаслідок ДТП їй була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 16700 грн., що складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля, яка на сьогоднішній час відповідачем [PERSON] їй не відшкодована. Крам того, самою ДТП та її наслідками їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилась в тому, що вона відчула страх за своє життя, була розстроєна пошкодженням автомобілю, не змогла виїхати на санаторно-курортне лікування на своєму автомобілі до м. Слав*янська, використовувати автомобіль за призначенням - їздити на роботу, на ринок та у крамниці, відвідувати мати похилого віку, що викликало у неї душевні страждання, вимушена була для ремонту автомобіля принижуватися і брати гроші у борг, яку вона оцінила у 16000 грн. Суми на відшкодування заподіяної ДТП матеріальної шкоди їй страховиком відшкодовані не були, так як відповідачем договір цивільно-правової відповідальності володільців транспортного засобу, який правомірно на день ДТП керував відповідач [PERSON], укладений не був. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно відшкодовувати їй шкоду, заподіяну ДТП, не бажає, ховається від неї, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Ухвалою Кіровського міського суду Донецької області від 4 грудня 2013 року за клопотанням позивачки до участі в справі було залучено як співвідповідача [PERSON](а.с.43). На неодноразові пропозиції суду уточнити позовні вимоги до відповідачів, позивачка наполягала на тому, що розмір відшкодування з кожного відповідачів повинен визначитися судом самостійно у відповідній частці залежно від ступеня вини кожного з відповідачів у ДТП. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і суду пояснив, що, не заперечуючи свою провину у ДТП, що сталася 10 червня 2013 року на перехресті нерівнозначних доріг, коли він рухався на шахту «Житомирська» на автомобілі «ВАЗ-2101», державний номерний знак [NUMBER], який йому довірив [PERSON], не пропустив автомобіль DACIA LOGAN 1.6 E, державний номерний знак [NUMBER], однак не згоден із розміром матеріальної та моральної шкоди, яку просить стягнути з нього позивачка. Клопотань про призначення по справі судово-автотоварознавчої експертизи для визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, після неодноразових роз'яснень судом права на це, не заявив. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що у травні 2013 року у родичів власника автомобіля «ВАЗ-2101», державний номерний знак [NUMBER], який помер і спадщину після смерті якого ніхто не приймав, анкетних даних яких зараз не пам'ятає, купив вказаний автомобіль, письмовий договір купівлі-продажу при цьому не укладався, перереєстрація автомобіля не здійснювалась, документи на автомобіль йому не передавались. 9 червня 2013 року він дозволив керування зазначеним автомобілем своєму знайомому [PERSON], якого попросив відвезти автомобіль до ремонту, оскільки тижнем раніше потрапив у ДТП, внаслідок якого було пошкоджено крило його автомобіля. Оскільки шкода внаслідок ДТП, завдана позивачці не з його вини, а внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON], вважав, що підстави для стягнення з нього шкоди, завданої внаслідок ДТП, відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею автомобілю DACIA LOGAN 1.6 E, державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8). Станом на 21 грудня 2013 року автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], шасі [NUMBER], 1974 року випуску, зареєстрований за [PERSON], [INFO], який [INFO] року помер (а.с.59). Постановою Кіровського міського суду Донецької області від 3 вересня 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за те, що він 10 липня 2013 року о 10 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи по автодорозі Кіровське - Орлово-Іванівка - Розсипне 3 км на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись на шахту «Житомирська» по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю «Dacia Logan 1.6E», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі Кіровське - Орлово-Іванівка - Розсипне 3 км, чим порушив п.16.11 ПДД, рухаючись по другорядній дорозі, повинен був уступити дорогу іншим транспортним засобам, що наближались до даного перехрестя проїзної часини по головній дорозі, незважаючи від направлення їх подальшого руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Dacia Logan 1.6 E» під керуванням [PERSON], яка рухалась по головній дорозі, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.11). Згідно довідки ВДАІ Шахтарського МВ ГУМВС України в Донецькій області 10 липня 2013 року на автодорозі Кіровське - Орлово-Іванівка - Розсипне внаслідок ДТП транспортний засіб «Dacia Logan 1.6 E», номерний знак [NUMBER] отримав механічні ушкодження: деформована права передня, права задня двері, праве заднє крило, переднє праве крило, лако-барвисте покриття (а.с.9). Обставиною, визнаною сторонами в судовому засіданні, а тому такою, що не підлягає доказуванню, є неукладення договорів про цивільну відповідальність власників наземних транспортних засобів та договорів добровільного страхування майна сторонами спору. Правовідносини між сторонами врегульовані ст.1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних засадах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було задано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено і сторонами не спростовано, що матеріальна шкода володільцю автомобіля «Dacia Logan 1.6 E», номерний знак [NUMBER], завдана з вини відповідача [PERSON], що підтверджується постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. За таких обставин матеріальна шкода, завдана позивачці з вини відповідача [PERSON] підлягає відшкодуванню саме ним в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторонам зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При визначені розміру матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд виходив з наданих суду позивачкою письмових доказів: акту здачі-прийому виконаних робіт (наданих послуг) СПД [PERSON] від 25 липня 2013 року на суму 400 грн., рахунку № 102 від 12 серпня 2013 року на суму 16300 грн. та акту виконаних робіт СПД [PERSON] на загальну суму 9800 грн., товарними чеками № 50813 від 5 серпня 2013 року на суму 6500 грн., № 42 від 12 серпня 2013 року на суму 9800 грн., що складається з вартості матеріалів та ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.12-16). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. ч.1, 2 п.3 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] пошкодженням автомобілю позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях, переживаннях, викликаних пошкодженням її автомобіля, неможливістю використовувати його за призначенням. Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні не було доведено, що позивачка у період своєї чергової відпустки з 1 по 26 липня 2013 року мала намір виїхати на лікування до санаторію м. Слав*янська, а також не доведено, що позивачка позичала гроші на ремонт автомобіля у інших осіб. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх тривалість, враховуючи вимоги розумності і справедливості, як того вимагає ч.3 ст.23 ЦК України, і вважає, що моральна шкода має бути відшкодована відповідачем [PERSON] в розмірі 1000 грн., що є достатньою сатисфакцією порушених прав позивачки. В судовому засіданні факт завдання шкоди позивачці внаслідок пошкодження її автомобіля з вини відповідача [PERSON] не був доведений, отже підстав для відшкодування ним шкоди позивачці, завданої внаслідок ДТП, немає. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 458,80 грн. (а.с.1, 2). Витрати на правову допомогу, понесені позивачкою по складанню позовної заяви адвокатом [PERSON] згідно квитанції від 02.10.2013 року на суму 800 грн. (а.с.29), відшкодуванню не підлягають, оскільки виходячи із змісту ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-У1 така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною в розмірі, що не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ст. ст.23, 1166, 1167, 1187 ЦК України,

Outcome: partial