Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Зазначив, що 19 серпня 2015 року він передав відповідачу за договором позики 14000 грн., що підтверджується грошовою розпискою в якій відповідач зобов'язався повернути борг 19 серпня 2015 р. також згідно розписки відповідач зобов'язався сплатити 10% від суми займу за місяць до дня фактичного повернення суми займу. Виходячи з того, що [PERSON] борг не повернув, просив стягнути з нього суму 14000 грн., а також 14000 грн. процентів за користування грошима з 19 серпня 2015 року до 29 липня 2016 року. Позивач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи його відсутністю та відсутності позивача. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно, у судове засідання не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторона позивачів надала суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю, виходячи з наступного: У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно наданої позивачем копії розписки від 19.08.2015 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 14000 грн., які зобов'язався повернути 19.09.2015 року, а також зобов'язався сплатити проценти у розмірі 10% від суми. (а.с. 5). Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргової розписки у позивача підтверджує факт не виконання відповідачем своїх боргових зобов'язань. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Отже, враховуючи наведені положення цивільного закону, до виконання боржником свого обов'язку оригінал боргового документу повинен знаходиться у кредитора. Тому, заявляючи позов про стягнення боргу, кредитор на підтвердження заявлених вимог за загальним правилом доказування повинен подати суду борговий документ, на підставі якого він просить суд провести стягнення. Пред'являючи позов до суду позивач надав до суду копію розписки. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Незважаючи на те, що позивач та його представник подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, судом здійснювались заходи до їх виклику у судове засідання за для виконання положень ст. 64 ЦПК України, однак ні позивач ні його представник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явились, заяв про неможливість з'явитися не надали. Таким чином оригінал договору позики та розписки суду не надано. За наведених обставин, коли позивачем не надано до суду оригінал боргового документа (розписку) від 19.08.2015 року, тобто не підтверджено належними та допустимими доказами наявність боргового зобов'язання, правових підстав для задоволення позову про стягнення боргу за договором позики немає. В силу положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

Outcome: dismissed