Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про припинення незаконного перебування підприємця [PERSON] на ? нежитлового приміщення по [ADDRESS], шляхом видалення речей з ? приміщення. Позовні вимоги мотивовано тим, що спірне нежитлове приміщення площею 22,5 кв.м. набуто ним та відповідачкою [PERSON] в період шлюбу та є спільною сумісною власністю, хоча зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Раніше він діючи в інтересах обох співвласників здавав підприємцю [PERSON] дане приміщення в оренду та по травень 2014 року отримував орендну плату в розмірі 1500 грн. У квітні 2014 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано, після чого вона переуклала договір оренди без його згоди. Враховуючи викладене просить усунути перешкоди в користуванні належним йому майном шляхом звільнення ? частини спірного приміщення від речей підприємця [PERSON] Під час попереднього судового засідання представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано письмове заперечення проти позову та договір найму спірного приміщення від 20.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Після чого, 19 листопада 2014 року представником позивача [PERSON] подано заяву про заміну відповідача [PERSON] на [PERSON] та одночасно збільшено позовні вимоги : позивач просить не лише усунути перешкоди в користуванні належним йому майном шляхом звільнення ? приміщення від речей підприємця [PERSON], але й визнати частково недійсним договір найму приміщення від 20.08.2014 року укладеного між відповідачами в частині надання в найом належної йому ? частини приміщення, просить стягнути з [PERSON] половину отриманої за період з серпня по листопад 2014 року орендної плати, що становить 3000 грн. 12 грудня 2014 року представником позивача збільшено позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] половину отриманої за період з серпня по грудень 2014 року орендної плати, що становить 3750 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених вище. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що її довірителька визнає спірне майно спільною сумісною власністю колишнього подружжя, однак майно зареєстровано за нею, тому вона правомірно ним розпоряджається укладаючи договори найму. В задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала письмові заперечення проти позову, в яких просить врахувати відсутність в її діях будь-яких порушень законодавства, адже вона укладала договір оренди приміщення з [PERSON], яка вказана в правовстановлюючих документах власником майна. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Як встановлено судом позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі в період з 25 січня 1992 року по 07 квітня 2014 року. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року [PERSON] придбано у власність частину першого поверху будівлі по [ADDRESS] до складу якого входить приміщення площею 22,5 кв.м. Право власності на майно зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] ( копія витягу №8250657 від 06.09.2005 р.) Відповідно до вимог ст..60 СК України дане приміщення належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Як зазначено в ст..68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В силу ч.2 та ч.4 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який винив правочин, необхідних повноважень. Згідно матеріалів справи 20 серпня 2014 року [PERSON] передано спірне приміщення в найом [PERSON] на підставі відповідного письмового договору. Як визнала в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] не є фізичною особою підприємцем, а розпорядження спільним майном здійснено [PERSON] без згоди позивача [PERSON] З урахуванням положень ч.4 ст.369 ЦК України договір найму міг бути визнаний недійсним з підстав відсутності згоди іншого співвласника, однак позивач не бажає визнання недійсним договору в цілому, а просить визнати його частково недійсним лише в частині передання в найм ? ідеальної частини приміщення. Після роз'яснення судом положень діючого законодавства та з'ясування у представника позивача змісту позовних вимог, сторона позивача наполягає на вирішенні судом позову в межах заявлених вимог. Відповідно до ст.10, ст.11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, однак розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи те, що поділ спірного приміщення в натурі не проводився, тому приміщення площею 22,5 кв.м. може передаватись в оренду як єдиний об'єкт. А тому договір найму приміщення не може бути визнаний недійсним в частині передання в оренду ? ідеальної частини, оскільки це б суперечило вимогам ст..217 ЦК України, відповідно до якої окремі частини правочину можуть бути визнані недійсними, якщо можна припустити, що правочин міг би бути вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, вимоги позивача про визнання договору найму частково недійсним є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також безпідставними є вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні належним йому майном шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] звільнити ? ідеальної частини спірного приміщення, оскільки за змістом ст..368, ст..370 ЦК України таке право виникає у співвласника лише після поділу майна в натурі або встановлення порядку користування майном. Як встановлено судом порядок користування спірним приміщенням між співвласниками не встановлювався, поділ в натурі не проводився, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з [PERSON] половини отриманої орендної плати за період з серпня по грудень 2014 року включно, суд виходив з наступного: За змістом ст..189 ЦК України доходи, які приносить річ, належать власникові речі, якщо інше не встановлено законом чи договором. В даному випадку прибуток від оренди спільного приміщення належить двом співвласникам в рівних частках (ст.372 ЦК України), тому позивач має право вимагати у відповідача повернення половини отриманого доходу. Згідно п.3.1 договору найма плата за користування приміщенням складає 1500 грн. Плата сплачується наймачем в безготівковому порядку на рахунок [PERSON] не пізніше 5 числа кожного місяця за місяць, що починається ( наприклад до 5 вересня за вересень 2014 року). Як пояснила представник відповідача [PERSON] договір укладено 20 серпня 2014 року, тому перша орендна плата отримана у вересні 2014 року. Позивач всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надав суду доказів отримання [PERSON] орендної плати за серпень 2014 року. Представник відповідача [PERSON] визнала факт отримання [PERSON] орендної плати за період вересень-листопад 2014 року в розмірі 4500 грн. Відповідач [PERSON] у своїх письмових запереченнях плати позову підтвердила факт внесення плати за оренду приміщення за грудень 2014 року. Таким чином, доведеним є отримання [PERSON] орендної плати за період з вересня по грудень 2014 року включно в розмірі 6000 грн, тому на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає стягненню половина отриманих доходів, яка дорівнює 3000 грн. В решті позову слід відмовити з мотивів недоведеності. Відповідно до ст..88 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. До судових витрат позивача [PERSON] необхідно віднести сплачений при звернені до суду судовий збір. Витрати на оплату послуг представника [PERSON] в силу ст..79 ЦПК України до складу судових витрат не включаються. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 194,88 грн. судових витрат (за вимогу про стягнення половини доходів позивачем сплачено 243,60 грн судового збору, судом задоволено позов частково на 80%, тому 243,60х80%=194,88 ).

Outcome: partial