Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (далі - третя особа, Служба), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23 жовтня 2019 року , просила: ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 137 від 28 березня 2008 року; визнати місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем мешкання їх матері - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані із сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2008 році між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей [PERSON] 2008 року народження та [PERSON] 2011 року народження. Шлюбні відносини, як чоловіка та жінки, між ними припинилися більше шести місяців тому, поновлювати їх у сторін бажання не має. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розриву є різні характери та погляди на сімейні цінності. Майнові спорі між сторонами відсутній. Місце проживання дітей просила визначити за її місцем мешкання, оскільки відповідач не має самостійного заробітку та не має бажання займатися вихованням дитини, вчиняє дії, що прямо загрожують життю та здоров`ю їх дітей. 06 серпня 2019 року доньку покусала домашня собака, що призвело до її госпіталізації. У цей день чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. У червні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] (далі - позивач за зустрічним позовом, [PERSON] ) до [PERSON] (далі - відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (далі - третя особа, Служба), в якому просив: визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] вказав на те, що з моменту, коли сторони почали жити окремо, між ним та його дружиною була досягнута домовленість про те, що їх діти, будуть проживати з кожним із батьків почергово по тижню. Так тривало близько трьох місяців, а потім діти залишитися проживати з батьком. Мати бере дітей до себе ночувати кілька разів на тиждень, але все рідше і рідше. Мати дітей винаймає квартиру, яка не облаштована для проживання дітей та має графік робот з 08.00 год до 18.00 год, у зв`язку з чим не має фізичної можливості бути з дітьми. Крім того, мати дітей допускає аморальні вчинки, які можуть погано вплинути на дітей, а саме продає свої інтимні фото в мережі Інтернет. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що він має постійну роботу та стабільний дохід, забезпечений житлом. Будинок, в якому він проживає з його батьками, має чотири кімнати з усіма зручностями та земельну ділянку. Діти проживають у обладнаній дитячій кімнаті, забезпеченій усім необхідним. Він має гнучкий графік роботи, працює на дому та має можливість більше часу приділяти дітям. Листом від 05 жовтня 2020 року № 1197/08-01-18 Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради повідомила про те, що вона не є належною третьою особою у даній справі. Оскільки діти фактично проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , тому просять залучити до участі у справі Службу у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (яка є третьою особою за первинним позовом). У судове засідання 27 жовтня 2020 року сторони у справі та представник третьої особи не з`явилися. Від позивача за первинним позовом [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Позивачка за первісним позовом свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. В минулих судових засіданнях поясмнила. що у дітей з нею добрі довірливі стосунки, вона проживає близько від школди, де вони навчаються та відвідує донька численні гуртки, тоді як відповідач проживає в мкр.Варварівка, отже дітям буде дуже важко добтратися до місця навчання. ЇЇ житлов повністю облаштовано під потреби дітей, вона за фахом медична сестра, отже належним чином може піклуватися про здоров`я дітей. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності та без участі його представника. В минулих судових засіданнях визнав позов в частині розірвання шлюбу, визнав, що вони припинили подружні стосунки в липні 2018 року. Наполягав на визначенні місця проживання дітей разом з ним, оскільки має облаштований приватний будинок, стабільний заробіток, втой час як відповідачкап має низькі моральні якості, зраджувала його, отже належним чином не може виховувати доньку. Від начальника служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надійшов лист, в якому вказано, що Служба підтримує позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю в повному обсязі. Справу, призначену на 27 жовтня 2020 року просить розглядати без участі їх представника. Вивчивши доводи позовів, дослідивши письмові докази, допитавши сівдків, з`ясувавши думку дитини, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 28 березня 2008 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 137. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, доньку [PERSON] , [INFO] (12 років) та сина [PERSON] [INFO] (9 років). Зазначене підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження. Починаючи з липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують шлюбних стосунків, мешкають окремо, спільного господарство не ведуть. Поновити шлюбні стосунки сторони не бажають. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень сторін слідує, що сторони протягом тривалого часу (починаючи з 20 червня 2018 року) подружніх відносин не підтримують, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного, згідно із статтями 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечать інтересам сторін. Тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Розірвати шлюб, укладений між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 137 від 28 березня 2008 року. Суд зазначає, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України). Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дітей суд зазначає таке. Між сторонами існує спір про визначення місця проживання їх спільних дітей. Кожен з подружжя наполягає на тому, щоб діти проживали з ним. Відповідно до довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради від 21 жовтня 2019 року № 114 позивачка за первинним позовом [PERSON] працює у цьому медичному закладі старшою медичної сестрою, її заробітна плата за період з квітня по вересень 2019 року склала 58 550,92 грн. Позивач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яку винаймає на підставі договору оренди від 01 липня 2018 року. Сума орендної плати за місяць становить 3500 грн. Актом обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом, юристом ССД адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради Запорожець Г.В., від 22 жовтня 2019 року встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з 2 кімнат. А саме: дитячої кімнати, зали, кухні, коридора балкона, ванної кімнати, санвузла. Площа цієї квартири становить 42 кв.м. У цьому акті зазначено, що для виховання та розвитку дітей створені такі умови: дворівневе ліжко; письмовий стіл; шафа тощо. У дітей наявний одяг по сезону. Також було зазначено, що з березня 2019 року діти проживають з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , а мати бажає виховувати дітей. [PERSON] (донька) та [PERSON] (син) навчаються у 5-му класі та 2 класі відповідно у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 20 Миколаївської міської ради Миколаївської області, місцем розташуванням якої є: м. Миколаїв, Інгульський район, вул. Космонавтів, б.70. Підтвердженням зазначеного є відповідні довідки цього начального закладу, наявні в матеріалах справи. Позивачка [PERSON] 29 січня 2019 року звернулася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про систематичне вчинення її чоловіком [PERSON] актів домашнього насильства в телефонних розмовах. За результатами розгляду цієї заяви складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП та проведено профілактичну роботу з [PERSON] 12 лютого 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявою про те, що її чоловік [PERSON] вчиняє сварки, та виражається на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, за результатами розгляду якої складено адміністративний протокол за частиною першою статті 173-12 КУпАП та проведено з ним профілактичну співбесіду щодо недопущення конфліктний ситуацій у майбутньому. 18 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. А саме, [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , спричиним тілесні ушкодження [PERSON] . За наслідками розслідування, 28 травня 2019 року кримінальне провадження закрито відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. За повідомленням Інгульського відділу поліції ГУ НП України в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію за фактом несплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 164 Кримінального кодексу України (№ 12019150040002289 від 25 травня 2019 року). Відповідно до довідки державного виконавця заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] відповідно до виконавчого листа №490/10759/18 від 08 квітня 2019 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, за період з грудня 2018 року до вересня 2019 року становить 31 997 грн. 06 вересня 2019 року о 18 год 00 хв [PERSON] , 2008 року народження, була доставлена (швидкою допомогою) до Обласної офтальмологічної лікарні Управління здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації у зв`язку із тим, що її покусала домашня собака за адресою її проживання [ADDRESS] . Діагноз: неповні відриви верхнього та нижнього повік, множинні рвані рани параорбітальної області справа, обличчя справа, підборіддя зліва. Дитина була госпіталізована до дитячого відділення обласної офтальмологічної лікарні. Позивач за первинним позовом [PERSON] 26 вересня та 05 жовтня 2019 року, зверталася до Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області із заявами про вжиття заходів до [PERSON] , який вчиняє домашнє насильство (зареєстровані за №№ 23459 та № 24204 ). За результатами перевірки заяви позивачки від 05 жовтня 2019 року стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 173-2 КУпАП, який направлено до Ленінського суду для прийняття рішення. Відповідно до висновку від 28 липня 2020 року № 3995/020201-22/25/14/20 Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської області вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . У даному висновку зазначено, що умови проживання дітей як за адресою [ADDRESS] (місце проживання матері) є усі необхідні умови для виховання дітей, дотримуються санітарно-гігієнічні норми. Службою також досліджено умови проживання за адресою [ADDRESS] (місце проживання батька). Зазначено, що у приватному будинку із сучасним ремонтом за цією адресою, складається з 4-х кімнат, ванної кімнати, санвузла, кухні. У [PERSON] є окрема кімната в якій наявне ліжко, шафа з речами по сезону, іграшки та предмети для художньої діяльності. Інформації про наявність місця та умов для проживання сина [PERSON] , висновок не містить. У своєму висновку Служба зазначила, що мати [PERSON] протягом 14 років працює в КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня», За час роботи зарекомендувала себе дисциплінованим, старанним, грамотним працівником. Її заробітна плата за період з 01 грудня 2019 року до 31 травня 2020 року склала 86 495,66 грн. Заборгованість батька [PERSON] по сплаті аліментів станом на травень 2020 року становить 96 574 грн. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради, яке відбулося 09 липня 2020 року батько дітей [PERSON] , не заперечував проти визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не заперечував. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Принцип забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах HUNT v. UKRAINE № 31111/04, MAMCHUR v. UKRAINE №10383/09, М.С. проти України № 2091/3 тощо. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як зазначено у Законі України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (далі - Закон України «Про охорону дитинства») охорону дитинства в Україні визначено як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина четверта статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина перша, друга статті 161 СК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц вказала на те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. З матеріалів справи слідує, що діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 20 (далі - МЗОШ № 20), розташованої в Інгульському районі м. Миколаєва по вул. Космонавтів,70. Ця школа розташована неподалік, у пішій доступності, від місця проживання матері дітей [PERSON] ( [ADDRESS] ). Батько ж дітей проживає по [ADDRESS] у його Центральному районі, що значно віддалено від місця навчання дітей. У разі проживання дітей з батьком відвідування дітьми школи буде потребувати додаткових часу та зусиль для щоденного (двічі на день) долання дітьми та їх батьком значної відстані від місця навчання до місяця проживання. Відповідно актів обстежень, проведених відповідними Службами у справах дітей, у житлі як матері так і батька цілком забезпечені усі необхідні умови для проживання дітей. Однак, суд звертає увагу на те, що із висновку від 28 липня 2020 року № 3995/020201-22/25/14/20 вбачається, що у будинку, де проживає батько дітей окрема кімната є лише у доньки [PERSON] , тоді як інформація про наявність кімнати для проживання сина [PERSON] відсутня. За місцем навчання, діти [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно, школу відвідують регулярно, мають пропуски у навчанні з поважних причин. [PERSON] активна, слухняна, в класі адаптувалася, товаришує з хлопчиками та дівчатками. Дисципліну не порушує, на зауваження реагує добре. [PERSON] активно бере участь у заняттях, виявляє ініціативу і самостійність, творчо та безконфліктно працює в колективі. Щодо інших - культурний, ввічливий та дружній. Прагне з однолітками, має багато друзів. Завжди веселий, оптимістичний, рухливий, схильний до порушень дисципліни. Уміє аналізувати вчинки, намагається виправитися. Чуйний, правдивий. Працює у хорошому темпі, хоча не завжди самостійно та зосереджено. Зазвичай готовий до уроку, але й часто може прийти без шкільного приладдя. Дуже часто приходить без щоденника. [PERSON] висловлюється короткими реченнями, читає правильно, з розумінням, має стійку увагу, і дуже добру пам`ять. Пише на слух, намагаючись дотримуватися правил орфографії. Опанував знання граматики, правильно додає та віднімає у межах ста, знає властивості геометричних фігур. Самостійно розв`язує прості текстові завдання, володіє загальними знаннями про навколишнє середовище. Батьки за період з 01 вересня 2019 року приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина. Більш активну участь у навчанні [PERSON] бере мати [PERSON] , телефонує, приходе особисто цікавиться досягненнями сина, відвідує батьківські збори, та бере участь в шкільному житті класу. Батько участі у шкільному житті сина участі не бере. Допитана у судовому засіданні 24 січня 2020 року свідок [PERSON] , яка є психологом МЗОШ № 20, пояснила, що зі слів класних керівників дітей, вони з приводу навчання [PERSON] та [PERSON] спілкуються лише з їх матір`ю. Також свідок [PERSON] зазначила, що у дітей існують довірливі відносини з матір`ю, однаково ж діти прихильні і до батька. З матеріалів справи слідує та не заперечується самим [PERSON] , він офіційно не працевлаштований та не має стабільного заробітку. З наявних у матеріалів справи доказів слідує, що він станом на травень 2020 року має заборгованість із сплати аліментів на утримання дітей, у звязку із чим було порушено кримінальне провадження. На думку суду ці обставини викликають сумнів про наявність у батька доходів для утримання дітей, у разі якщо вони будуть проживати з ним. У розпорядженні суду наявна інформація про складання органами Національної поліції стосовно [PERSON] ряду протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про вчинення ним кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Незважаючи на те, що інформація про результатами розгляду цих адміністративних протоколів у суду відсутня, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, сам по собі факт складання таких протоколів та внесення відомостей до ЄРДР негативно характеризує особу [PERSON] . Адже він неодноразово допускав поведінку, яка мала наслідком вжиття Національною поліцією передбачених чинним законодавством заходів реагування (складання протоколів, проведення профілактичних бесід, внесення відомостей до ЄРДР). Також слід вернути увагу на те, що під час проживання доньки [PERSON] у батька за адресою [ADDRESS] , 06 серпня 2019 року її покусала домашня собака, що мало наслідком госпіталізацію дівчинки, хірургічне втручання, подальшу реабілітацію та лікування дитини в умовах стаціонару дитячого відділення обласної офтальмологічної лікарні. Вказане свідчить, що батько дитини неналежним чином здійснював нагляд за малолітньою дитиною, що призвело до виникнення загрози її життю та здоров`ю. Що стосується матері дітей, то [PERSON] має постійне місце роботи та стабільний заробіток. За період з 01 грудня 2019 року до 31 травня 2020 року її заробіток становив 86 495,6 грн. За час роботи зарекомендувала себе дисципліновано, працівником, яким має організаційні здібності, вміє вести діалог, як з колегами, так і з батьками пацієнтів, адміністрацією, наполеглива, чуйна. В ургентних ситуаціях зберігає холоднокровність та здатна до швидкого прийняття правильних рішень. Завжди дотримується засад медичної етики та деонтології. Стягнень за час роботи не має. Згідно з характеристикою від 09 жовтня 2019 року, наданою ДОП СП Інгульського ВП ГУПН в Миколаївській області лейтенанта поліції М. Єлєсєєва, [PERSON] за адресою [ADDRESS] проживає разом з двома неповнолітніми дітьми. За місцем мешкання [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. В зловживанні спиртними напоями, вживанні наркотичних речовин, компаніях осіб, що ведуть антигромадський спосіб життя помічена не була. Заяв та скарг від сусідів не надходило. ДО адміністративної відповідальності органами та підрозділами ГУПН в Миколаївській області не притягувалася. Інші компрометуючі матеріали стосовно [PERSON] відсутні. Допитана у судовому засіданні 24 січня 2020 року свідок [PERSON] , пояснила, що мати дітей, [PERSON] , яка є її рідною сестрою займається вихованням своєї доньки та сина. А свідок їй у цьому допомагає. На думку свідка діти повинні залишитися проживати разом з матір`ю. При цьому мати не першкоджає спілкуванню дітей з батьком, який останнім часом і не дуже часто приїзджає до дітей, привозячи їм незначні подарунки та солодощі, тоді як матеріально забезпечує дітей матір майже самостійно. Частиною першою статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (частина друга статті 171 Сімейного кодексу України). Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2020 року у справа № 574/886/18 зазначає, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, у спорі щодо визначення місця проживання дитини визначається її доля. Під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на її вік, можливість вислухати думку, вона має бути вислухана при вирішенні спору між батьками щодо її місця проживання. Під час розгляду справи судом з`ясовано думку малолітньої [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилося 12 років, щодо визначення її місця проживання. У судовому засіданні 24 січня 2020 року [PERSON] заявила про однозначне, усвідомлене рішення про бажання проживати разом з матір`ю. При цьому вказала, що любить свого батька та буде з ним бачитися. Також [PERSON] зазначила, що мати є її другом, вона завжди шукає пораду у матері у складних ситуаціях, мати допомагає їй у прагненні відвідувати різні гуртки, займатися іноземними мовами. Їх квартира розташована недалеко від школи, яку вона відвідує з братом, це дозволяє їй відвідувати також додаткові заняття в школі та залишає час на заняття улюбленими предметами - математикою та білогоією. Волни проживають з братом в одній кімнаті, проте можуть знайти спільну мову. Зазначила, що коли налагодиться ситуація з батьками, яка її дуже бентежить, візьметься за навчання , буде отримувати високі оцінки, вивчати іноземні мови та займатися розробкою математичних теорій. З огляду на викладене вище суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, врахувавши думку малолітньої [PERSON] та недопущення розлучення брата та сестри, суд дійшов висновку про необхідність визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем мешкання їх матері [PERSON] . На думку суду за даних обставин це відповідатиме найкращим інтересам дітей. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дітей слід відмовити за безпідставністю. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням необхідності задоволення первинного позову [PERSON] , з [PERSON] на її користь слід стягнути судовий збір, сплачений під час звернення до суду з позовною заявою у розмірі 1475 грн.

Outcome: approved