Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №8532 від 27.07.1998 року в рівних частках належить квартира [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані відповідачі, які з жовтня 2015 року за місцем реєстрації не проживають, особистих речей в квартирі не мають. Реєстрація вказаних осіб перешкоджає в отриманні субсидії та ставить її у скрутне матеріальне становище по сплаті комунальних послуг. На підставі викладеного просила визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, на адресу суду надали заяви, в яких позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. Вказали, що визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] не порушує їх права. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №8532 від 27.07.1998 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по\~ 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним свідоцтвом МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» №23726 від 21.12.1998 року. Як вбачається з інформаційної довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №18.147-1226 від 14.08.2019 року та №017-29.02-00314 від 23.10.2019 року,\~ [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в кв. [ADDRESS] ,\~ але з 2015 року у будинку не проживають, що підтверджується актом про фактичне проживання №762 від 25.09.2019 року, складеним комісією КСН «Каменськ». Як вбачається з наданих суду даних, відповідачі проживають в Російській Федерації, про містяться відповідні відмітки у їх паспортах. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки та підтвердили, що [PERSON] , [PERSON] та\~ [PERSON] у кв. [ADDRESS] не мешкають з жовтня 2015 року, їх особисті речі у квартирі відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідачі є членами родини позивачки (дочкою та онуками), з 2015 року у квартирі не проживають, їх особисті речі в ній відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved