Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, вказуючи на те, що 15 грудня 2010 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав кошти в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки внаслідок порушення відповідачем строку та порядку погашення кредиту станом на 31 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 24852,51 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1948,67 грн., 18144,20 грн. - по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. - пеня та комісія, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1159,64 грн. штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути із боржника шляхом задоволення позову в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, з огляду змісту позову, просив розглядати справу у його відсутності, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі, також просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог (а.с. 49, 50). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-33). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ними Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 7). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», встановлено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 8). Згідно до п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до розрахунку, загальна заборгованість по кредитному договору б/н від 15 грудня 2010 року, станом на 31 жовтня 2016 року складає 24852,51 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1948,67 грн., 18144,20 грн. - по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. - пеня та комісія, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1159,64 грн. штрафу (процентна складова). Заборгованість у відповідача виникла, починаючи з 26.12.2013 року. Останній платіж відповідачем було здійснено 27.01.2014 року (а.с. 6). В укладеному кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, судом встановлено, що, відповідно до правил користування платіжною карткою, договір б/н від 15.12.2010 року не припинив своєї дії, оскільки жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення його дії; в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення відповідачу претензії з вимогою про дострокове повернення кредиту, а тому строк погашення кредиту в повному обсязі не настав; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які відповідачка зобов'язувалася вносити до 25 числа місяця, наступного за звітним. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON], починаючи з 26.12.2013 року вона прострочила сплату чергового платежу за договором; частково в рахунок погашення за наданим кредитом були внесені кошти 20.12.2013 р. та востаннє - 27.01.2014 року. До суду з вказаним позовом позивач звернувся 20 грудня 2016 року. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року. З огляду на зазначене, суд не може дійти достовірного висновку про переривання строку позовної давності,

Outcome: partial