Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

У грудні 2019 р. представник АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором № 05630/112/2019 від 07.02.2019 р. про надання фінансового кредиту у сумі 46 439, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору 1 921,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 05630/112/2019 від 07.02.2019 р. про надання фінансового кредиту у розмірі 30 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1. Договору банк надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 30 000 грн., на умовах договору, згідно якого позичальник зобов`язується повернути кредит в термін до 06.02.2022 року, зі сплатою 55% річних. У визначені договором строки відповідач кошти не повертає. Станом на 11 грудня 2019 року сума боргу становить 46 439, 38 грн., що складається з: заборгованості за основним кредитом - 30 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 14 060,46 грн., пеня за період з 01.03.2019 р. по 10.12.2019 р. - 2 378,92 грн. Ухвалою Святошинського районного суду від 27.12.2019 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 05630/112/2019 від 07.02.2019 р. про надання фінансового кредиту /а.с.6-7/. Згідно умов договору № 05630/112/2019 від 07.02.2019 р. року позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Відповідно до умов п. 5.2. договору позичальник зобов`язався вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Позикодавець свої зобов`язання за договором не виконав. Згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, у відповідача виникла заборгованість станом на 11 грудня 2019 року сума боргу становить 46 439, 38 грн., що складається з: заборгованості за основним кредитом - 30 000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 14 060,46 грн., пеня за період з 01.03.2019 р. по 10.12.2019 р. - 2 378,92 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачу направлявся лист № 213 від 11.05.019 року з вимогою погасити заборгованість, однак він був проігнорований відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, товариством повністю було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу обумовлену останнім суму кредиту. Однак, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору не повернув, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved