Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У грудні 2020 року адвокат Працевитий Г.О.в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.03.2014 між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №630110299, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 2000 грн. 21.06.2016 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» було укладено Договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р., згідно яким ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» набуло право вимоги за кредитним договором. 16.01.2019 між ТОВ «ФК «Інвестохіллс веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-01/19/1, згідно якого на теперішній час кредитором [PERSON] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». 16.10.2020 на адресу позивача надійшов лист від Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В., з якого вбачається, що на виконанні у зазначеного приватного виконавця перебуває виконавчий напис №19257 від 21.08.2020 р., який було вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості у розмірі 19 531,38 грн. за кредитним договором від 17.03.2014 р. №630110299. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням вимог необхідних для його вчинення з наступних підстав. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Посвідчуючи виконавчий напис, нотаріус керувалась Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 806/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Посилаючись на вказані обставини, позивач у позові просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19257 від 21.08.2020 p., вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення з боржника [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором від 17.03.2014 р. №630110299 у розмірі 19 531,38 грн. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі та витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 07.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у даній справі, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим написом. Ухвалою судді від 07.12.2020 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 63236903, яке перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, на підставі виконавчого напису, вчиненого 21.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №19257, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ЄДРПОУ 36799749, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-б, заборгованості за кредитним договором №630110299 від 17.03.2014 у розмірі 19531, 38 грн. - до розгляду справи по суті. 19.01.2021 року від представника ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позовну заяву, який з посиланням на норми законодавства обґрунтований тим, що відповідачем для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену заборгованість можна вважати безспірною оскільки позивач у своєму позові на зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, які передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженим Постановою КМУ від 26.06.1999 року №1172. Посилаючись на викладене відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Окрім того 19.01.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому представник відповідача просить відмовити у стягненні вказаних витрат через те, що до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, а саме документів, які б підтверджували перерахування коштів адвокату. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи судом за його відсутності та відсутності позивача. Представник позивача зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.03.2014 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір №630110299, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн. 21.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, у відповідності до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим № 19257 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №6630110299 від 17.03.2014 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги від 21.06.2016 року, є ТОВ «Кредитні Ініціативи» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги від 26.12.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги від 16.01.2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал». Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 11.03.2020. Сума заборгованості складає 18 881 грн. 38 коп., у тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 117 грн. 80 коп., заборгованість за комісією - 371 грн. 22 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6 333 грн. 28 коп.; заборгованість за штрафами і пенями - 6 059 грн. 08 коп. За вчинення кожного виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. 07.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу містаКиєва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження ВП №63236903 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №19257 від 21.08.2020 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 21.08.2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Виконавчий напис, вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 21.08.2020, на підставі Кредитного договору № 630110299 від 17.03.2014, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 21.08.2020 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 630110299 від 17.03.2014, який укладено між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вчинивши оспорюваний виконавчий напис, приватний нотаріус Горай О.С. не дотримався встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, а відтак наявні всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. З урахуванням того, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження, на підставі ч. 1 ст. 158 ЦК України, суд доходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою судді Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 07.12.2020 року у даній справі, оскільки внаслідок ухвалення рішення про задоволення позову відпали підстави для збереження таких заходів забезпечення позову. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Позивачам заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 9 815,00 грн. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У позовній заяві зазначено, що витрати на правову допомогу становлять 9 815,00 грн. та складаються з витрат на правничу (правову) допомогу адвоката, в т.ч.: 3000,00 грн. - складання адвокатом позовної заяви; 1 000,00 грн. - складання адвокатом 1 (одного) адвокатського запиту; 1 000,00 грн. - складання адвокатом заяв по суті справи з процесуальних питань (клопотання про витребування доказів, заяви про виклик свідків, тощо); 1 000,00 грн. - участь адвоката в 1 (одному) судовому засіданні, 3815,00 грн. - гонорар за ведення справи у суді. Разом з тим, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.11.2020 року, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого»; додатковий договір від 04.11.2020 року відповідно до якого вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн., написання позовної заяви 3 години - 3000,00 грн.; участь у судовому засіданні - 1 год. - 1000,00 грн., гонорар адвоката 2 126,95 грн.; акт приймання передачі №1 від 04.11.2020 року відповідно до якого сторони погодили обсяг наданих послуг, а саме написання позовної заяви та вартість послуг 3000,00 грн.; розрахунок-фактура відповідно до якого Працевитий Г.О. від [PERSON] отримав готівкою 3000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивачем підтверджено належними доказами понесення нею витрат на правничу допомогу на суму 3000,00 грн. Щодо інших послуг, які зазначені у позовній заяві, то суд не може достовірно встановити з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, оскільки позивачем та його представником суду не надано розрахунок часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги, а також не надано договору в якому визначено перелік дій. Крім того відповідно до матеріалів справи представник позивача особисто участі у судових засіданнях не приймав, відомостей про підготовку будь-яких клопотань матеріали справи також не містять, а тому суд не вбачає підстав для задоволення суми правової допомоги за представництво інтересів у суді та за підготовку процесуальних клопотань. Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу за складання позовної заяви, у розмірі 3000,00 грн., які є документально підтвердженими. Крім того, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позову заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн. 40 коп. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Вердикт Капітал» слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви, у розмірі 840 грн. 80 коп., на користь держави.

Outcome: approved