Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача 1 - Держави України в особі Міністерства внутрішніх справ України, відповідача 2 - Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 290 000 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з січня 1997 р. по листопад 2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 р. по грудень 2016 р. - в Національній поліцій України. Під час проходження служби позивач неодноразово лікувався та перебував на стаціонарному обстеженні. Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 05.12.2016 р. № 329-С позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час; захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішній справ. Наказом Головного управління НП в Полтавській області від 30.12.2016 р. № 509 о/с позивач звільнений з Національної поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0563312 від 02.03.2016 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС. Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005168 від 02.03.2017 р., ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 70%, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС. На виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 р. Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області складено висновок про призначення позивачу одноразової допомоги та направлено до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України. 07.12.2017 р. відповідач 1 повернув висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018 р. у справі № 816/2461/17 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 р. залишено без змін, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення висновку та матеріалів на виплату позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок та матеріали на виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850. Враховуючи, що станом на 09.12.2018 р. одноразова грошова допомога в сумі 290 000 грн. позивачем не отримана, позивач вважає, що допущеною відповідачем 1 бездіяльністю, що суперечить сталій практиці ЄСПЛ, йому заподіяно матеріальних збитків на вказану суму. Моральна шкода, завдана позивачу на суму 1 000 000 грн. та полягає у пережитих позивачем стресах, моральних і душевних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях, пов`язаних із захистом та відновленням позивачем своїх прав, порушених протиправною системною бездіяльністю відповідача 1, що встановлено рішеннями судів та не потребує доказуванню. Окрім того, зазначені фактори суттєво вплинули на стан здоров`я позивача та вимагають додаткових матеріальних витрат на його підтримання та відновлення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 01.03.2019 р. (а.с. 41). 01.02.2019 р. до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність (а.с. 46-52). 05.02.2019 р. від представника відповідача 1 - Бабак Н.Є. до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким заявлена позивачем вимога про стягнення соціальної одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому 2 групи інвалідності захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, не підлягає задоволенню, оскільки на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 р. у справі № 816/2461/17, відповідач 1 повторно розглянув висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області та додані до нього матеріали щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 та за результатами розгляду зазначений висновок [PERSON] повернуто Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області з детальним роз`ясненням причин повернення. Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 р. у справі № 816/2461/17 МВС виконано. Крім того, позивач [PERSON] вже скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 144 000,00 грн. відповідно до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом МВС України від 11.01.2016 р. № 4. Також послалась на судову практику Верховного Суду з питань призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, яка вказує, що оскільки позивач був звільнений з посади поліцейського, а не міліції, дія вказаного нормативного акту на нього не поширюється. Доводи позивача про порушення його прав відповідачем 1 є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, згідно з якими відповідачем 1 усі процесуальні дії, спрямовані на призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги вчинені. Вказує, що позивачем в належний спосіб не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, протиправності діянь відповідача 1 та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяння відповідача 1 та завданою позивачу шкодою. Також позивачем в належний спосіб не доведено розмір заявленого ним морального відшкодування (а.с. 54-68). Ухвалою суду від 01.03.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.04.2019 р. (а.с. 70). 14.05.2019 р. до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність (а.с. 80-86). Представник відповідача 1 - Бабак Н.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала за обставин, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 2 до суду не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача 1 - Бабак Н.Є. , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в період з період з січня 1997 р. по листопад 2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 р. по грудень 2016 р. - в Національній поліцій України. Наказом Головного управління НП в Полтавській області від 30.12.2016 р. № 509 о/с позивач звільнений з Національної поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0563312 від 02.03.2017 р. позивачу встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005168 від 02.03.2017 р., ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 70%, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС. На виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2017 р. та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 р. у справі № 554/3411/17 Головне управління Національної поліції в Полтавській області 21.11.2017 р. направило до відповідача 1 висновок з відповідними документами відносно позивача [PERSON] для вирішення питання про призначення виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850. Листом від 30.11.2017 р. відповідачем 1 було повернуто до Головного управління Національної поліції в Полтавській області висновок щодо [PERSON] про призначення йому одноразової грошової допомоги з копіями відповідних документів (а.с. 67). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0534597 від 15.02.2018 р. позивачу при повторному огляді встановлено 2 групу інвалідності з 06.02.2018 р. у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 19-20). Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 15.02.2018 р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018 р. у справі № 816/2461/17, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано протиправними дії МВС України щодо повернення висновку та матеріалів на виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги та зобов`язано МВС України розглянути висновок та матеріали на виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 (а.с. 22-28). На виконання вказаного рішення суду МВС України повторно розглянуло висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області з відповідними документами відносно [PERSON] про призначення виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та результат розгляду якого був повідомлений Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області (а.с. 65-66). Факт належного та повного виконання МВС України рішення суду підтверджується постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 06.02.2019 р. про закінчення виконавчого провадження № 57306336 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом чи судом у визначених Законом випадках. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою, встановлені ст. 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до вказаних норм така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадової або службової особи відповідних органів. При цьому, як вбачається з тексту вказаних статей, обов`язковою умовою їх застосування є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності відповідача 1 при вирішенні питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи. Отже, суду позивачем в належний спосіб не доведено наявність правових підстав, з яким закон пов`язує відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц. Отже, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння йому моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди перед судом не доведено. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачем 1 права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов [PERSON] про стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошових коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed