Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON], 22.01.2008 року був укладений договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 427. Відповідно до умов даного договору, позивач надав відповідачу позику у сумі 1 767 500 грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного банку України, на день оформлення договору становить 350 000 доларів США, строком до 22 січня 2017 р., в свою чергу відповідач зобов'язався за весь час фактичного користування грошовими коштами сплачувати позикодавцеві 3% за кожен місяць користування позикою. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, до 10 числа кожного місяця. Також у разі девальвації гривні протягом дії договору національної грошової одиниці України, відповідач зобов'язаний повернути суму грошей у гривні еквівалентну 350 000 доларів США за офіційним курсом НБ України на день постановлення рішення. Крім того, між позивачем та відповідачем, 18.07.2013 року був укладений договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі № 482. Відповідно до умов цього договору [PERSON] надав [PERSON] позику у сумі 2 835 000 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на день оформлення договору становить 270 000 євро, строком до 18.07.2023 року, а відповідач зобов'язався за весь час фактичного користування грошовими коштами сплачувати позикодавцеві 3% за кожен місяць користування позикою. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, до 10 числа кожного місяця. Однак, на момент подачі позову до суду, відповідач взятих на зобов'язань по договорах позики не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за договором позики від 22.01.2008 року становить: 2 797 550 грн. - основна сума боргу за договором; 3 658 725 грн. - борг за користування грошовими коштами за договором, та за договором позики від 18.07.2013 становить: 2 835 000 грн. - основна сума боргу; 255 150 грн. - борг за користування грошовими коштами за даним договором. Таким чином, [PERSON] істотно порушив умови договорів позики, у зв'язку з цим позивач просить припинити правовідношення за договором позики від 22.01.2008 року та за договором позики від 18.07.2013 року, стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 2 797 550 грн. та борг за користування грошовими коштами у сумі 3 658 725 грн. за договором позики від 22.01.2008 р., суму основного боргу у розмірі 2 835 000 грн. та борг за користування грошовими коштами у сумі 255 150 грн.; понесені ним судові витрати в розмірі 3 441 грн. та витрати на правову допомогу, сума яких буде уточнена, після визначення та підрахунку всіх судових витрат понесених позивачем. Позивач в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяву від 12.03.2014 р., відповідно до якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за місцем його реєстрації, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, 22.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 427, відповідно до п. 1, п. 4 позивач надав відповідачу позику у сумі 1 767 500 грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного банку України, на день оформлення договору становить 350 000 доларів США, строком до 22 січня 2017 р., в свою чергу відповідач відповідно до п. 4 цього договору зобов'язався за весь час фактичного користування грошовими коштами сплачувати позикодавцеві 3% за кожен місяць користування позикою. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, до 10 числа кожного місяця. Відповідно до п. 2 даного договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору (а.с.11). Крім того, 18.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі № 482, відповідно до п. 1 позивач передав відповідачу позику у сумі 2 835 000 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на день оформлення договору становить 270 000 євро, строком до 18.07.2023 року, а відповідач відповідно до п. 2 даного договору зобов'язався за весь час фактичного користування грошовими коштами сплачувати позикодавцеві 3% за кожен місяць користування позикою. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, до 10 числа кожного місяця (а.с.12). Позивачем були виконані його зобов'язання перед відповідачем за договором позики від 22.01.2008 року та за договором позики від 18.07.2013 року (а.с.11, 12). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 3 договору позики від 22.01.2008 р., в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквіваленту 350 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день оформлення договору позики. (а.с.11). Згідно з розрахунком заборгованості наданої позивачем заборгованість відповідача становить за договором позики від 22.01.2008 року: 2 797 550 грн. - основна сума боргу за договором (350 000 дол. США *7,9930 = 2 797 550), яка розрахована за офіційним курсом НБУ станом на 28.10.2013 р.; 3 658 725 грн. - борг за користування грошовими коштами за договором (а.с.3); за договором позики від 18.07.2013 року: 2 835 000 грн. - основна сума боргу; 255 150 грн. - борг за користування грошовими коштами за даним договором (а.с.5). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за договорами позики не виконав, порушив умови вищевказаних договорів, а саме не сплачував позикодавцю відсотки щомісяця у строки встановлені в договорах, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договорами позики підлягають частковому задоволенню, а саме за договором позики від 22.01.2008 року: 1 767 500 грн. - сума основного боргу, що за офіційним курсом НБУ на день оформлення договору позики становить 350 00 доларів США, 3 658 725 - сума боргу за користування грошовими коштами та за договором позики від 18.07.2013 року: 2 835 000 грн. - сума основного боргу; 255 150 грн. - сума боргу за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено один із способів захисту цивільних прав та інтересів - припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання за договорами позики, в результаті чого виникла заборгованість. Суд вважає, що такі порушення умов договорів позики є істотними, а тому для відновлення права [PERSON] належить розірвати договір позики від 22 січня 2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 427, та договір позики від 18 липня 2013 р., що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі № 482 Ч. 2, 3 ст. 653 ЦК Україна у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно з п. 2 ч. 3 статті 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного, вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили понесені ним витрати на правову допомогу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З квитанції № 1002/0901-3 від 29.10.2013 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явлені позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 3 341 грн. 00 коп. З огляду на це, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 3 341 грн. 00 коп.

Outcome: partial