Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, що заявляють самостійні вимоги на предмет спору, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні про визнання договорів купівлі-продажу та довіреності недійсними, уточненим в ході розгляду справи. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.2006 року та 07.03.2007 року належать на праві власності квартири №15 та №8 в буд.20 по вул. Леніна в м. Херсоні. 21.05.2010 року та 28.05.2010 року [PERSON], використовуючи паспорт на імя [PERSON], в який була вклеєна її фотографія, та підроблену довіреність на імя [PERSON], уклала та нотаріально посвідчила договори купівлі-продажу зазначених квартир, за якими право власності на вказане нерухоме майно перейшло до відповідача [PERSON] Посилаючись на те, що довіреність на право розпорядження своїм майном на імя [PERSON] вона ніколи не давала та оскільки відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.190 КК України, позивачка з урахуванням уточнень до позову просила суд з підстав, визначених ст.ст.203,215,216 ЦК України, визнати недійсною довіреність імя [PERSON] від 16.04.2010 року та договори купівлі-продажу від 21.05.2010 року та 28.05.2010 року відповідно. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представники третьої особи реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні поклалися на розсуд суду. Інші особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачці на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.2006 року та 07.03.2007 року належать на праві власності квартири №15 та №8 в буд.20 по вул.Леніна в м.Херсоні. 21.05.2010 та 28.05.2010 року між [PERSON], діючою від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 16.04.2010 року консулом генерального консульства України в Барселоні [PERSON] за реєстровим №178/1-527/10, та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договори купівлі-продажу, згідно яких позивач продала, а відповідач придбав у власність належні позивачці квартири №15 та №8 в буд.20 по вул.Леніна в м.Херсоні. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що довіреність на право розпорядження своїм майном на імя [PERSON] вона не давала, а вказані правочини щодо відчуження належного їй нерухомого майна вчинені [PERSON] з використанням паспорта на імя [PERSON], в який була вклеєна її фотографія, та зазначеної підробленої довіреності. Згідно листа Генерального консульства України в Барселоні від 18.10.2010 року №61225/14 16.04.2010 року [PERSON] не працював консулом Генерального консульства України в Барселоні. Разом з тим, в реєстрах дипломатичної установи відсутній обліковий запис за номером 178/1-527/10 щодо посвідчення оспорюваної довіреності. Крім того, згідно висновку експертизи від 15.10.2010 року №2072, проведеної під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.14, ч.ч.2,3 ст.15 ,підпис на вищевказаній довіреності зроблений не [PERSON], а іншою особою. Згідно із ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки довіреність, за якою здійснюється представництво, є правочином, вона повинна відповідати вимогам, встановленим законом, додержання яких є необхідним для їх чинності. Таким чином, вивчивши наявні у справі докази та оцінивши їх в їх сукупності, суд вважає встановленим, що позивачка не видавала довіреність на імя [PERSON] Беручи до уваги, що розпоряджатися правами має лише власник цих прав, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання вказаної довіреності недійсною. З огляду на відсутність у позивачки волевиявлення на відчуження нерухомого майна, оспорювані договори купівлі продажу підлягають визнанню недійсними. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав, визначених ст.ст.203,215 ЦК України, для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved