Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПІВНГЗК») із указаною позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 180000 грн. В обґрунтування позову вказує, що вона протягом періоду з 21.04.1995 р. по 22.11.2019 р. працювала у відповідача на посаді машиніста конвеєра. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 13.08.2019 р., позивачу було встановлено такі професійні захворювання: - радикулопатія білатеральна попереково-крижова, шийна з синдромом хребцевої артерії, чисто рецедивуючий перебіг, на фоні дифузних випинань між хребцевих дисків, дегеративного субстенозу між хребцевих отворів з обох сторін, з вираженими статико-динамічними порушеннями з стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромом; нейродистрофією у вигляді осторохондрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів, періартрозом колінних та ліктьових суглобів, двобічним плечелопаточним пері артрозом, хронічне обструктивне захворювання легенів. Легенева недостатність (пилевий бронхіт, емфізему легенів), - нейросенсорну приглухуватість. Причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За довідками МСЕК від 03.12.2019 р позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 55%, та встановлена третя група інвалідності з 18.11.2019 р. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач втратила роботу, позбавлена можливості працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сім`ю, протягом тривалого часу, до встановлення професійного захворювання, фізично та морально страждала від професійних захворювань, через хворобу виникає дратівливість, яка позначується на морально-психологічну стані, пригніченість погіршила особисті взаємини з родичами, вона змушена вести досить замкнутий спосіб життя, що досить сильно пригнічує, порушено звичний уклад життя, вона змушена часто звертатися в лікувальні установи, за медичною допомогою від профзахворювань. Просить стягнути на свою користь з відповідача 180000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 28 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від неї самої, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самої потерпілої, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у неї професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач в період часу: 21.04.1995 р. по 22.11.2019 р. працювала у відповідача на посаді машиніста конвеєра, та загальний стаж роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 24 роки 5 місяців, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 11-14). Згідно довідок МСЕК від 03.12.2019р серії 12 ААА № 078586 та серії 12 ААБ № 017668, позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 55%, та встановлена третя група інвалідності з 18.11.2019 р (а.с. 9, 10). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.10.2019 р. підставою для виникнення професійних захворювань стало те, що позивач, працюючи машиністом конвеєра, здійснювала нагляд за роботою конвеєрів, рівномірністю розподілення руди та шихти в бункерах, контроль їх заповнення, прибирання з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, регулювання ходу стрічки, прибирання просипаної руди по довжині конвеєрів, живильників, бункерів, перевантажувальних вузлів. При цьому внаслідок недосконалості робочого місця під час дроблення руди підпадала під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70% та шуму. Причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували перевищення параметрів: нахили тулубу 330 при нормі 51-100, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 17 кг при нормі 7 кг. Перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного від 10% до 70% в 2.95 рази (5,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Перевищення еквівалентного рівня шуму на 9 дБА (89 дБА при ГДР 80 дБА). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із досліджених судом виписок-епікризів з медичної карти щодо [PERSON] вбачається, що позивач має професійні захворювання: - радикулопатія білатеральна попереково-крижова, шийна з синдромом хребцевої артерії, чисто рецедивуючий перебіг, на фоні дифузних випинань між хребцевих дисків, дегеративного субстенозу між хребцевих отворів з обох сторін, з вираженими статико-динамічними порушеннями з стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромом; нейродистрофією у вигляді осторохондрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів, періартрозом колінних та ліктьових суглобів, двобічним плечелопаточним пері артрозом, хронічне обструктивне захворювання легенів. Легенева недостатність (пилевий бронхіт, емфізему легенів), - нейросенсорну приглухуватість. У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на постійні болі у поперековому та шийному відділах хребта, іррадіація болю в ноги, руки, потилицю, утруднену ходу, терпкість кінцівок, оніміння руках, ногах, біль викручуючий у суглобах, кашель сухий та з мокротинням вранці, задишку при фізичному навантаженні, загальну слабкість, запаморочення, головний біль, тремтіння в тілі, зниження слуху та зору, відчуття болю у вухах. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з досліджених актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (9 років 7 місяців). Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працювала позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 55% починаючи з 18.11.2019 року. Як наслідок позивач вже з 52 років була обмежена у життєдіяльності, не мала змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим була позбавлена можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 24 років та 5 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, їй встановлено 55 % втрати працездатності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 80000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст.\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України,\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1\~ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial