Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У грудні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк») і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 41 454, 39 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що у Пологівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12.02.2015 р. у справі № 328/4327/14-ц про стягнення заборгованості з позивача на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі 43 686, 06 грн., яке було закінчено у зв`язку з повним виконанням боржником рішення суду. 20.03.2017 р. рішенням Токмацького районного суду Запорізької області, після скасування та перегляду заочного рішення суду від 12.02.2015 р. встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем становить 2 231, 67 грн. та вказана сума була стягнута на користь відповідача. 18.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача про повернення стягнутих коштів. Разом з тим, відповідачем вказані кошти не повернуті, що змусило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду. У зв`язку з чим, на підставі ст. 1212, 23 ЦК України просив задовольнити позов у заявлений ним спосіб та стягнути з відповідача на його користь 41 454, 39 грн. Ухвалою суду від 15.12.2017 р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме для надання підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с. 20). Після усунення недоліків позовної заяви (а.с. 22) ухвалою суду від 09.02.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 19.03.2018 р. (а.с. 23). Ухвалою суду від 19.03.2018 р. вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 33). 03.04.2018 р. від представника відповідача Тузової В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, оскільки позивачем не було виконано судове рішення у справі № 824/31/2012, яким з позивача на користь відповідача було стягнуто 32 200,05 грн., відповідач правомірно звернувся до суду вдруге та просив суд стягнути заборгованість за інші періоди нарахування заборгованості, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (а.с. 34-37). Ухвалою суду від 11.06.2018 р. витребувано докази у Токмацького районного суду Запорізької області - належним чином завірену копію рішення у справі № 328/4327/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та у Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - копії матеріалів виконавчого провадження щодо виконання рішення суду у справі № 328/4327/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 54). 13.11.2018 р. та 21.11.2018 р. на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2018 р. Токмацький районний суду Запорізької області направив належним чином завірену копію рішення від 20.03.2017 р. у справі № 328/4327/14-ц та Пологівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області направив копії матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 328/4327/14-ц. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечив щодо їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 08.12.2006 р. між сторонами відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем - [PERSON] укладено кредитний договір № ZPVCRX01380486. Укладання кредитного договору сторонами не заперечується. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12.02.2015 р. у справі № 328/4327/14-ц з позивача на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 43 686,06 грн. (а.с.9). Постановою головного державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Янько І.М. від 28.11.2016 р. виконавче провадження № 51917526 з виконання виконавчого листа № 328/4327/14-ц про стягнення [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 43 686,06 грн. закінчено у зв`язку з тим, що боржник фактично повно виконав рішення суду, про що свідчить платіжне доручення № б/н від 22.11.2016 р. (а.с. 10). Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20.03.2017 р., після задоволення заяви позивача про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення суду від 12.02.2015 р., позов ПАТ «КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 2 231, 67 грн., в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, заборгованості по комісії та штрафу відмовлено у задоволенні, оскільки відповідно до доданого до позову розрахунку ці суми нараховано за ті самі періоди, як і суми, які стягнуто рішенням суду від 12.02.2012 р. в цивільній справі №824/31/2012 (а.с. 12-14). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду не підлягають доказуванню. 18.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно сплачених на рахунок ПАТ «КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 41 454, 39 грн. (а.с. 17). Разом з тим, відповідачем не було повернуті позивачу грошові кошти. За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2017 р по справі № 923/1233/15. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 43 686,06 грн. було стягнення з позивача [PERSON] у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду від 12.02.2015 р., яке було скасовано та рішенням суду від 20.03.2017 р. з позивача на користь відповідача було стягнуто суму заборгованості у розмірі 2 231,67 грн., різниця сплаченої позивачем сума у розмірі 41 454,39 грн. вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує. Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки останні були спростовані рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20.03.2017 р. Під час розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі доводи позивача суду не спростовані, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору за вимоги майнового характеру в розмірі 640 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved