Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому, у подальшому 03.07.2017, уточнивши дослівним цитуванням поширеної статті прохальну частину, просила: - визнати такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] висловлювання [PERSON], які були розповсюджені ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» в статті з назвою «[INFO]» у друкованому засобі масової інформації щотижневика «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO], а саме: «...Непонятно, как [PERSON] узнала о причине поджога «Жовтня» раньше милиции и как потушенная на первом этаже шашка привела к возгоранию на чердаке, куда имеет доступ только дирекция кинотеатра... ...Пожар, произошедший в прошлом году, думаю, еще будет расследоваться. Как до сих пор мы не знаем, кто виновен в расстреле людей на Майдане, так не знаем и того, кто и зачем устроил поджог «Жовтня». Единственную версию озвучила в первый же вечер до проведения следствия директор кинотеатра [PERSON], дескать, причиной происшествия стал просмотр программы ЛГБТ-сообщества. Совершенно непонятно, как она узнала об этом раньше милиции? Может, лет через 10 станет известно, что произошло на самом деле, и как брошенная шашка, потушенная в зале на первом этаже, привела к возгоранию на чердаке, куда имеет доступ только дирекция кинотеатра... ...ходят слухи, что это было выгодно самой [PERSON]...» «...Выпады против нас демонстрируют моральный облик самой госпожи [PERSON]. Мне не хочется вступать с ней в переговори. Базарные прения не совсем в стиле нашего фестиваля. Может, ей лучше кинотеатр открывать на Привозе? Думаю, она неправильно выбрала себе профессию и чудесно могла бы писать женские романы, или детективы, или порнографические истории. Наверное, в таком востребованном жанре ей было бы неплохо себя реализовать...» «...Вся история - сплошные манипуляции. Сначала [PERSON] использовала одних людей. Когда они перестали быть нужными, взяла других. Тот же [PERSON] приходил к нам на фестиваль «Молодость» на дискуссию по теме ЛГБТ. У меня не было с ним разговора, не имею понятия о его позиции. Знаю только, что [PERSON] его отстранила, когда он перестал быть нужен.» «...И после пожара я снова предложил приватизировать «Жовтень». На что [PERSON] сказала: «Нет, ни в коем случае»! Почему же? Потому что очень хорошо иметь копеечную аренду, вести предпринимательскую деятельность в компании «Киноман» и еще получать дотации от города.» - стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» на користь позивача [PERSON] 100000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що наприкінці грудня 2015 року позивач дізналася, що у щотижневику «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] була надрукована стаття з назвою «[INFO]», яка містить висловлювання відповідача [PERSON], які принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, позивач вказала, що із змісту інформації є очевидним, що опублікована інформація «...брошенная шашка, потушенная в зале на первом этаже, привела к возгоранию на чердаке…» формує у читачів статті думку, що їй, як директору ТОВ «Кіноман», нібито було вигідно, щоб у кінотеатрі сталася пожежа, виражаючись цинічними, нечемними, хамовитими, такими, що паплюжать її, висловлюваннями «...Может, ей лучше кинотеатр открывать на Привозе ..., чудесно могла бы писать ...порнографические истории. Наверное, в таком востребованном жанре ей было бы неплохо себя реализовать...», брутально ображають її перед читачами, принижують, як людину і керівника, вислови «…[PERSON] использовала одних людей. Когда они перестали быть нужными, она взяла других... Тот же [PERSON] приходил к нам на фестиваль «Молодость» ...Знаю только, что [PERSON] его отстранила, когда он перестал быть нужным» формують у читачів статті думку про неї, як про цинічну, недостойну людину, яка ставиться до людей, як до засобів досягнення якоїсь власної мети, вирази «...хорошо иметь копеечную аренду..., получать дотации от города...» - як людину, яка наживається за рахунок коштів бюджету Києва. Позивач наголошує, що така інформація принижує її гідність, як директора ТОВ «Кіноман», та паплюжить як людину, оскільки вона очолює кінотеатр вже багато років, і протягом всього часу своєї роботи завжди дбала про збереження майна кінотеатру, а особа, яка використовує людей поки вони потрібні, а потім їх позбавляється (звільняє, відмежовується від них), сприймається в суспільстві вкрай негативно, окрім того, насправді, ТОВ «Кіноман» жодних дотацій з бюджету не отримує, орендна платня встановлена орендодавцем - Департаментом комунальної власності Київської міської державної адміністрації відповідно до законодавства і не є «копійчаною». Висловлювання у вигляді вказівки, що вона має створювати порнографічні історії та відкривати заклад на базарі, позивач вважає відверто нечемними, непристойними, образливими, оскільки особа, яка має відношення до порнографії, сприймається в суспільстві вкрай негативно, а «поради» відкрити кінотеатр на Привозі має на меті зневагу до рівня її професіоналізму. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, наведених у ньому та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у наданих суду поясненнях, та його представник у судовому засіданні заперечили позов та просили відмовити у його задоволенні повністю, посилаючись на доводи, висловлені у письмових запереченнях на позов. Від відповідача ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» представник у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлений був належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, а також не було подано заяви, клопотання або письмові заперечення з викладенням свого обґрунтування. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що у щотижневику «Бульвар Гордона» (випуск [NUMBER] за [INFO]) міститься стаття, написана з інтерв'ю з відповідачем [PERSON] під назвою «[INFO]» /а. с. 14-15/. У публікації містяться цитати: «...Непонятно, как [PERSON] узнала о причине поджога «Жовтня» раньше милиции и как потушенная на первом этаже шашка привела к возгоранию на чердаке, куда имеет доступ только дирекция кинотеатра... ...Пожар, произошедший в прошлом году, думаю, еще будет расследоваться. Как до сих пор мы не знаем, кто виновен в расстреле людей на Майдане, так не знаем и того, кто и зачем устроил поджог «Жовтня». Единственную версию озвучила в первый же вечер до проведения следствия директор кинотеатра [PERSON], дескать, причиной происшествия стал просмотр программы ЛГБТ-сообщества. Совершенно непонятно, как она узнала об этом раньше милиции? Может, лет через 10 станет известно, что произошло на самом деле, и как брошенная шашка, потушенная в зале на первом этаже, привела к возгоранию на чердаке, куда имеет доступ только дирекция кинотеатра... ...ходят слухи, что это было выгодно самой [PERSON]...» «...Выпады против нас демонстрируют моральный облик самой госпожи [PERSON]. Мне не хочется вступать с ней в переговори. Базарные прения не совсем в стиле нашего фестиваля. Может, ей лучше кинотеатр открывать на Привозе? Думаю, она неправильно выбрала себе профессию и чудесно могла бы писать женские романы, или детективы, или порнографические истории. Наверное, в таком востребованном жанре ей было бы неплохо себя реализовать...» «...Вся история - сплошные манипуляции. Сначала [PERSON] использовала одних людей. Когда они перестали быть нужными, взяла других. Тот же [PERSON] приходил к нам на фестиваль «Молодость» на дискуссию по теме ЛГБТ. У меня не было с ним разговора, не имею понятия о его позиции. Знаю только, что [PERSON] его отстранила, когда он перестал быть нужен.» «...И после пожара я снова предложил приватизировать «Жовтень». На что [PERSON] сказала: «Нет, ни в коем случае»! Почему же? Потому что очень хорошо иметь копеечную аренду, вести предпринимательскую деятельность в компании «Киноман» и еще получать дотации от города.» Видавником тижневика є відповідач ТОВ Видавничий дім «Кручі Дніпра», про що власне і зазначено у газеті /а. с. 14в/ Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України). Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ у пункті 15 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд вважає, що факт поширення інформації у статті щотижневика «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO] з назвою «[INFO]», та те, що вона стосується позивача, сумнівів не викликає та не заперечується стороною відповідачів. У відповідності до роз'яснень Пленуму ВСУ, наданих у постанові від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем (пункт 9). Таким чином, посилання відповідача [PERSON] на те, що автором статті «[INFO]» є [PERSON], яка позивачем не була визначена як відповідач, не виключає його як джерело інформації, а з врахуванням норм ст.ст. 32-33 ЦПК України, суд звертає увагу, що визначення відповідачами осіб, яких позивач вважає порушниками свого особистого немайнового та/або майнового права, належить до виключного права останнього. Окрім того, у позовній заяві позивач зазначила, що вважає відсутніми достатні дані, що вказівка імені «[PERSON]» означає автора статті, оскільки не вказано, яке відношення згадувана особа має до створення (написання) статті. Тому суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON], у яких він посилається на положення статей 24, 25 Закону України «Про інформацію». Відповідачем ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» створено технологічну можливість поширення інформації, шляхом публікації статті на сторінках 2, 3, 14 щотижневика «Бульвар Гордона» [NUMBER] за [INFO]. Верховним судом України наголошено у пункті 19 вказаної постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуютьсяКонституцією. Враховуючи положеннястатті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Позивач власне сама зазначила, що є публічною людиною, відомою у столиці, професіоналом з тривалим досвідом роботи у галузі культури, неодноразово була нагороджена грамотами та подяками від Міністерства культури України, Київської міської державної адміністрації, мера Києва, Подільської в м. Києві районної адміністрації, Національної Спілки кінематографістів України, є членом Правління Союзу кінотеатрів України, членом Експертної комісії з питань кінематографії. У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України). Виокремленні з наданого відповідачем [PERSON] інтерв'ю вислови, які позивач вважає недостовірною інформацією відносно неї, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягає задоволенню як похідна вимога про стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень прав позивача, що відповідно до ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed