Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що після смерті його батьків - [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина на належне їм майно, а саме: квартиру [ADDRESS], телевізор, холодильник, три ковдри, дві шафи, три дивана, посуд та інші речі. Окрім нього спадкоємцями майна батьків були також його брати - [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON]. Вказував на те, що він наймолодший син у своїх батьків, постійно піклувався про них, займався лікуванням, часто відвідував, оскільки за характером своєї роботи у м. Вінниця на посаді начальника особового складу відділу військової контррозвідки по обслуговуванню підрозділів МВС РСРС він щомісячно бував у відрядженнях в м. Чернівці. Перебуваючи в хороших стосунках з братами та доглядаючи батьків, останні за життя вказували на те, що після їх смерті він успадкує їх майно, а брати проти цього не заперечували. Разом з тим, після смерті батьків, у встановлені законом строки, він не звернувся в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини, оскільки у квартирі [ADDRESS] за його згодою проживав племінник [PERSON], який помер [INFO] року, а після його смерті там проживали квартиранти та гроші за оренду житла отримував його брати - [PERSON]. Вважає, що наведені обставини є поважними підставами для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, а тому звернувся до суду з даним позовом та, з урахуванням останньої редакції позовних вимог, просив суд постановити рішення про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та зобов'язати відповідача - Першу чернівецьку державну нотаріальну контору у визначений судом термін прийняти його заяву про прийняття спадщини. На вказану позовну заяву від представника відповідача надійшов відзив у якому останній позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, оскільки нотаріус не є учасником цивільних правовідносин між спадкоємцями, а тому Перша чернівецька державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. У відповіді на відзив позивач вказував на те, що відповідачем не вірно трактується предмет спору, оскільки він звертався з вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а не з вимогою про вступ у спадщину. Крім того, у 2013 році до відповідача надходили заяви від його брата - [PERSON] про ступ у спадщину після смерті батьків, а також відповідач отримував від нього неодноразово такі заяви, проте до цього часу спадщина не оформлена, у зв'язку з чим вважає, що Перша чернівецька державна нотаріальна контора є належним відповідачем, оскільки визначає додатковий строк для прийняття спадщини. В рамках судового розгляду даного спору, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору [PERSON] та витребувано докази, а саме: відомості щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON], [INFO], матеріали інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS], інформацію про наявність актового запису про смерть громадянина України [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, відомості з Спадкового реєстру про заведені спадкові справи щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] та щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомості, а саме квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та заявах на виконання ухвал про залишення позовної заяви без руху, при цьому на запитання представника відповідача пояснив, що йому було відомо про смерть батьків та його обов'язок прийняти спадщину, яка відкрилась після їх смерті, крім того, його брати не заперечували проти успадкування ним належного батькам майна. Представник відповідача Кутровська Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову з підстав зазначених у відзиві, а також у зв'язку з недоведеність поважності причин пропуску визначеного законодавством строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка дружина позивача - [PERSON] суду пояснила, що вони з чоловіком щороку приїжджали до його батьків, доглядали їх, наймали доглядальницю, організовували похорони та поминальні обіди. Їй відомо, що після смерті свекрухи в квартирі проживав племінник її чоловіка. Вважає, що позивач не мав часу на звернення в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини через відрядження та звертався з такою заявою лише п'ять років тому. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наслідками розгляду справи встановлено, що батьками позивача були [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року. Дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні та будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували даний факт або ставили його під розумний сумнів матеріали справи не містять. З листа Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області від 21.02.2018 року вбачається, що при перевірці паперових носіїв, а саме алфавітних книг обліку спадкових справ за 1994-2001 роки по фонду № 12 «Перша чернівецька державна нотаріальна контора», по фонду № 11 «Друга чернівецька державна нотаріальна контора», за 1995-1998 року по фонду № 1 «Третя чернівецька державна нотаріальна контора та фонду № 3 «Четверта чернівецька державна нотаріальна контора», які знаходяться на зберіганні у Державному нотаріальному архіві у Чернівецькій області, та даних електронних носіїв, а саме Спадкового реєстру ДП «Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України», спадкових справ щодо майна: [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року, не знайдено (а/с 78). Згідно ст. 1218, ч. 1 ст. 1220 ЦК України в чинній редакції, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, в чинній редакції, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності вищевказаним Кодексом. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, закон гарантує спадкоємцю, який з поважних причин пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після 01.01.2004 року, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, разом з тим, судом встановлено, що спадщина після смерті батьків позивача відкрилась до 01.01.2004 року, а тому положення ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а ЦК УРСР такого поняття як «надання додаткового строку для прийняття спадщини» не містить, натомість передбачав продовження строку на прийняття спадщини, проте з такими позовними вимогами позивач до суду не звертався. Крім того, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді справи про визначення додаткового строку на прийняття спадщини не потрібно залучати нотаріуса, державну нотаріальну контору в якості третіх осіб, адже вони є учасниками правовідносини із спадкування та заінтересованими особами , у зв'язку з чим даний позов також пред'явлений до неналежного відповідача. З системного аналізу положень ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права, а тому неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Незважаючи на те, що позовна заява неодноразово залишалась судом без руху з підстав невідповідності вимогам п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки не містила змісту позовних вимог саме до відповідача як органу нотаріату, а також викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо порушення його прав з боку відповідача, а також [PERSON] направлявся витяг про його процесуальні права та обов'язки, які також роз'яснені йому судом як під час підготовчого провадження так і при розгляді справи по суті, позивач не скористався своїм правом на заміну неналежного відповідача, а навпаки наполягав на тому, що у даному спорі відповідачем має бути саме Перша чернівецька державна нотаріальна контора. З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи та пред'явлення позову до неналежного відповідача є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed