Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в серпні 2020 року їй стало відомо про існування виконавчого провадження № 62733807, яке відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса від 08 липня 2020 року № 22220. Так, указаним виконавчим написом нотаріуса запропоновано звернути стягнення з позивачки як боржника за кредитним договором від 08 серпня 2014 року № 5029/2067DCLRKPT, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» (далі - ПАТ «Платинум банк»), право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА, укладеного 14 травня 2020 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22 жовтня 2019 року по 25 травня 2020 року. Сума заборгованості складає 13 892,59 грн, із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 607,59 грн, прострочена заборгованість за процентами - 1285,00 грн. 05 серпня 2020 року виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62733807. На думку позивачки, оспорюваний виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки на той час у позивачки не існувало безспірної заборгованості перед ТОВ «ФК «Аланд». На адресу позивачки не надходило жодних письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФК «Аланд» та вона не визнає нарахованої товариством заборгованості, оскільки позбавлена будь-якої інформації з боку товариства щодо кредитних зобов`язань. Позивачку не поінформовано про наявність заборгованості, чим позбавлено можливості оспорити вимоги відповідача, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріус у свою чергу не перевірив, чи надсилалась така вимога та чи була вона отримана позивачкою, що унеможливило подання нею обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису. Також приватним нотаріусом не було перевірено, чи не пропущено строк позовної давності. Посилаючись на вказане, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. 08 липня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 22220, про стягнення з позивачки на користь відповідача ТОВ «ФК «Аланд» 13 892,59 грн заборгованості. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 14-00 год. 22 вересня 2020 року. При цьому запропоновано нотаріусу надати суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис від 08 липня 2020 року № 22220. У подальшому судові засідання відкладалися на 10-00 год. 16 жовтня 2020 року та 12-00 год. 11 листопада 2020 року. 11 листопада 2020 року у судове засідання позивачка не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Аланд» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення з розписками про вручення адресатові; відзиву на позов не подавав, клопотань про відкладення та або розгляду справи в його відсутність до суду не надходило. Треті особи у справі в судові засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, які повернулися до суду з розписками про отримання поштової кореспонденції. Зокрема, третя особа - нотаріус Хара Н. С. подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення згідно з чинним законодавством. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що виконавчим написом нотаріуса від 08 липня 2020 року № 22220 запропоновано звернути стягнення з позивачки як боржника за кредитним договором від 08 серпня 2014 року № 5029/2067DCLRKPT, укладеним з ПАТ «Платинум банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги від 14 травня 2020 року № 14/05/2020-ФА, на заборгованість за період з 22 жовтня 2019 року по 25 травня 2020 року в розмірі 13 892,59 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 607,59 грн, прострочена заборгованість за процентами - 1285,00 грн. Звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, представник ТОВ «ФК «Аланд» надав нотаріусу такі документи: оригінал кредитного договору; договори відступлення прав вимоги; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю (а. с. 64, 65). На а. с. 69 міститься письмова вимога (повідомлення) директора ТОВ «ФК «Аланд» на ім`я [PERSON] про існування кредитної заборгованості та попередження про можливість примусового її стягнення. Однак у вказаній письмовій вимозі зазначено таку адресу [PERSON] : [ADDRESS] , у той час як згідно з копією кредитного договору адреса реєстрації та фактичного місця проживання [PERSON] дещо інша, а саме: [ADDRESS] . (а. с. 66), тобто така ж сама як і в позовній заяві [PERSON] у цій справі. Докази про отримання [PERSON] вказаної письмової вимоги ТОВ «ФК «Аланд» у справі відсутні. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачка в позовній заяві зазначила, що жодних повідомлень від відповідача щодо наявності заборгованості за кредитним договором вона не отримувала, і це не спростовано відповідачем, а навпаки, підтверджується матеріалами справи. Як вже зазначалося, позивачці направлялася письмова вимога щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, але за іншою, ніж у кредитному договорі, адресою; підтвердження отримання вимоги в матеріалах справи відсутні, і такі не були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Неотримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З огляду на вказане заборгованість позивачки перед відповідачем не є безспірною, а отримавши документи від відповідача, нотаріус мав перевірити таку заборгованість на предмет безспірності та пересвідчитися, що боржник про неї поінформований. При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15-ц, та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 137, 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Зокрема, за подання позовної заяви до суду позивачка сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн (а. с. 1); за подання заяви про забезпечення позову позивачка сплатила судовий збір у сумі 420,40 грн (а. с. 14), що підтверджується відповідними квитанціями, а всього - 1261,20 грн. Крім цього, 11 листопада 2020 року позивачка подала до суду документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги від 07 серпня 2020 року, акт про виконані роботи від 10 листопада 2020 року, меморіальні ордери. Указані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки, адже суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved