Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У грудні 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № СL - 150280 від 04.12.2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариство «Кредобанк» та [PERSON] , у розмірі 114990,4 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 04.12.2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого, на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.06.2019 року, є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», було укладено Кредитний договір № СL - 150280, у відповідності до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10000 грн. (сто тисяч гривень) строком до 01 грудня 2023 року, зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає в себе заборгованість по кредиту, а також сплату процентів за користування кредитом у розмірі 47,69; річних. Зазначений договір є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягненням всіх істотних умов договору. Позивач зазначає, що зі своєї сторони банк виконав умови підписаного договору, надав відповідачеві кредитні кошти шляхом їх безготівкового зарахування на картковий рахунок позичальника. Проте, Позичальник не повернув суму позики, тим самим порушив умови Договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, в результаті чого, станом на 02.12.2020 року виникла заборгованість у розмірі 114990,40 грн., яка складається з простроченої основної заборгованості у розмірі 100000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 14990,40 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.21). Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, причина неявки суду не відома. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 грудня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL - 150280, у відповідності до якого банк надав у власність позичальника грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти у розмірі 100000 гривень, а [PERSON] зобов`язався повернути отримані кошти у строк до 01 грудня 2023 року. Відповідно до п.4.1 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 47,69% (а.с. 4-6). 20.06.2019 року мід АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, у відповідності до якого фактор, тобто позивач по справі набув права кредитору у кредитному договорі № СL - 150280 (а.с. 9-12). . Позивач наполягає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 02.12.2020 року виникла заборгованість у розмірі 114990,4 грн., яка складається основної заборгованості у розмірі 100000 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 14990,40 грн. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права. Так у відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, доказів протилежного суду не подано. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч.2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. В судовому засіданні встановлено, що АТ «Кредобанк» відступило свої права вимоги за кредитним договором № СL - 150280 від 04.12.2018 року, укладеним між Публічним акціонерним товариство «Кредобанк» та [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підлягає до стягнення заборгованість за договором позики № СL - 150280 в сумі у розмірі 114990,40 грн. (сто чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень, 40 коп.), яка складається із: 100000 грн. - заборгованості за кредитом (сума одержаної позики); 14990 грн. - процентів за користування кредитом. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 20102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved