Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Офіс Генерального прокурора, заступник Генерального прокурора - Стрижевська А.А., прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, посадової чи службової особи органу державної влади, а саме у зв`язку з порушенням виборчого права позивача під час виборів народних депутатів України 21.07.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.01.2018 року Генеральною прокуратурою України розпочато кримінальне провадження за № 42018000000000123 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України. 28.03.2019 року. На підставі ч. 3 ст. 233 КПК України прокурором групи прокурорів - прокурором відділу Генеральної прокуратури України Жураківським Г.О. було проведено невідкладний обшук приміщення та його складових частин за адресою: [ADDRESS] , яке належить та перебуває у користуванні позивача [PERSON] , за наслідками якого виявлено та вилучено наступне майно позивача: - мобільний телефон Iphone model МЕ2961/А s/n [NUMBER] ; - посвідчення працівника поліції [NUMBER] ; - папка швидкозшивач білого кольору, у які знаходяться документи всього 12 арк.; - папка чорного кольору, у якій в файлі знаходяться документи, характеризуючі [PERSON] на 8 арк.; - договір оренди на 1 арк.; - паспорт [PERSON] [NUMBER] ; - ІПН [PERSON] на 1 рак.; - паспорт для виїзду за кордон [NUMBER] ; - 80 купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 8 000 доларі США. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Бортницькою В.В. від 02.04.2019 року клопотання прокурора відділу ГПУ Жураківського Г.О. про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 42018000000000123 задоволено та надано дозвіл про проведення обшуку у приміщенні та його складових частинах за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у володінні та належить позивачу [PERSON] , з метою виявлення та вилучення перелічених речей та документів. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суд м. Києва від 12.06.2019 року у справі № 757/19395/19-к зобов`язано слідчого/прокурора в кримінальному провадженні № 42018000000000123 від 22.01.2018 року повернути [PERSON] вилучені під час проведення обшуку 28.03.2019 року в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] речі та документи, а саме: паспорт для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] , паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , атестат з випискою з НАВСУ на ім`я [PERSON] , документи щодо інвалідності громадянина [PERSON] , довідка МСЕК, оскільки воно є тимчасово вилученим майном, арешт на це майно не накладався. Позивач отримав запрошення на вибори народних депутатів України, які було призначено на 21.07.2019 року. Місцем, де міг би проголосувати [PERSON] було визначено за адресою: [ADDRESS] (школа № 221 , вестибюль). Проте, прибувши на вказану дату до виборчої дільниці позивач не зміг скористатись своїм правом голосу у зв`язку з відсутністю у нього паспорта громадянина України, у зв`язку з чим ним було викликано працівників Національної поліції та повідомлено у відмові проголосувати. Лише 23.07.2019 року Генеральною прокуратурою України, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного м. Києва від 12.06.2019 року у справі № 757/19395/19- у приміщенні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, у кабінеті № 256 [PERSON] отримав свої документи. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з Держави України на його користь у відшкодування моральної шкоди 5 000 000 грн. шляхом безспірного списання Державним Казначейством України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у зв`язку з порушенням виборчого права позивача під час виборів народних депутатів України 21.07.2019 року (неможливості взяти участь у голосуванні у виборів народних депутатів України через неповернення йому паспорта громадянина України). Ухвалами суду від 20 вересня 2019 року позивача звільнено від сплати судового збору (а.с. 38), а також відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2019 року (а.с. 39). 28 жовтня 2019 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов (а.с. 42-45), відповідно до якого Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, у зв`язку з чим Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, позивачем не доведено всіх елементів складу правопорушення: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними та вину. 11 листопада 2019 року до суду надійшли пояснення представника третіх осіб - [PERSON] (а.с. 29-54), відповідно до яких лише 01.07.2019 до Генеральної прокуратури України надійшло клопотання [PERSON] про повернення документів, вилучених у нього 28.03.2019 року під час проведення невідкладного обшуку, на що йому листом від 05.07.2019 № 17/1/4-29058-18 повідомлено про задоволення казаного клопотання. Проте, до Генеральної прокуратури України [PERSON] з`явився лише 23.07.2019 року, де йому були повернуті вилучені документи, про що останнім написано розписку. Вважає, що доводи [PERSON] про те, що він не зміг скористатись правом голосу у зв`язку з відсутністю у нього паспорта є безпідставними, оскільки з 05.07.2019 (дати повідомлення про задоволення клопотання) до 21.07.2019 (дати проведення виборів) він міг отримати вилучені документи, зокрема паспорт громадянина України, та реалізувати своє конституційне право голосу. Поважних причин, з яких [PERSON] протягом вказаного строку не міг з`явитися до слідчого Генеральної прокуратури України та отримати вилучені документи ним не зазначено. Вказане дає дійти висновку, що позивач тривалий час (до 15 днів) свідомо не отримував у слідчого вилучені документи, що призвело до неможливості реалізувати конституційне право голосу на виборах народних депутатів України. У позові відсутні посилання на обставини, які б свідчили про факт завдання позивачу шкоди та її розміру, не надано будь-якого належного доказу завдання моральної шкоди Генеральною прокуратурою України, її посадовими або службовими особами, а також причинного зв`язку між завданням шкоди та діями (бездіяльністю) Генеральної прокуратури України, її службових та посадових осіб, у зв`язку з чим представник третіх осіб просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 27 листопада 2019 року у справі проведено підготовче судове засідання та судовий розгляд справи призначено на 5 березня 2020 року. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви позивача про призначення йому представника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві відмовлено, оскільки відповідно до положень ст. 19, 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» позивач самостійно повинен звернутись до відповідного центру із заявою про надання йому правової допомоги (а.с. 83, 95-96). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, мотивуючи обставинами, викладеними у позові. Представник третіх осіб - [PERSON] позовні вимоги не визначав, мотивуючи обставинами, викладеними в письмових поясненнях. Представник відповідача до суду не з`явився, у відзиві зазначив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 42-45). Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначено ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Отже, в даному випадку фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Незаконними діяннями вважають такі, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішень, дій чи бездіяльності завдавача шкоди повинно бути доведено. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Бортницькою В.В. від 02.04.2019 року клопотання прокурора відділу ГПУ Жураківського Г.О. про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 42018000000000123 задоволено та надано дозвіл про проведення обшуку у приміщенні та його складових частинах за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у володінні та належить позивачу [PERSON] , з метою виявлення та вилучення речей та документів, а саме: - мобільний телефон Iphone model МЕ2961/А s/n [NUMBER] ; - посвідчення працівника поліції [NUMBER] ; - папка швидкозшивач білого кольору, у які знаходяться документи всього 12 арк.; - папка чорного кольору, у якій в файлі знаходяться документи, характеризуючі [PERSON] на 8 арк.; - договір оренди на 1 арк.; - паспорт [PERSON] [NUMBER] ; - ІПН [PERSON] на 1 рак.; - паспорт для виїзду за кордон [NUMBER] ; - 80 купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 8 000 доларі США (а.с. 30-31). Ухвалою слідчого судді Печерського районного суд м. Києва Остапчук Т.В. від 12.06.2019 року у справі № 757/19395/19-к зобов`язано прокурора слідчого/прокурора в кримінальному провадженні № 42018000000000123 від 22.01.2018 року повернути вилучені під час проведення обшуку 28.03.2019 року в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] речі та документи, а саме: паспорт для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] , паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , атестат з випискою з НАВСУ на ім`я [PERSON] , документи щодо інвалідності громадянина [PERSON] , довідка МСЕК, оскільки воно є тимчасово вилученим майном, арешт на це майно не накладався (а.с. 32-33). Вказаною ухвалою слідчого судді від 12.06.2019 року не визнавались незаконним чим протиправними бездіяльність слідчого або прокурора щодо неповернення позивачу вилученого під час обшуку майна. Судом також встановлено, що 25.06.2019 року до Генеральної прокуратури України надійшло клопотання [PERSON] про повернення документів, вилучених у нього 28.03.2019 року під час проведення невідкладного обшуку, яке зареєстроване в приймальній громадян Генеральної прокуратури України за № 20. У вказаному клопотанні позивачем зазначено адресу для листування а/с105 м. Києва, на яку було і відправлено лист від 05.07.2019 № 17/1/4-29058-18 про задоволення клопотання та запропоновано отримати документи у старшого слідчого і ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] , попередньо погодивши час засобами телефонного зв`язку з вказівкою номера телефону (а.с. 64). Водночас [PERSON] з`явився до Генеральної прокуратури України лише 23.07.2019 року (після проведення виборів народних депутатів) і в цей же день йому буи повернуті вилучені документи, про що останнім написано розписку (а.с. 36). Тому, доводи [PERSON] , що він не зміг скористатись правом голосу у зв`язку з відсутністю у нього паспорта, у зв`язку з чим він просить відшкодувати йому моральну шкоду, суд відхиляє, оскільки з 05.07.2019року (дати повідомлення про задоволення клопотання) до 21.07.2019 року (дати проведення виборів) позивач мав можливість отримати вилучені документи у слідчого, зокрема паспорт громадянина України, та реалізувати своє конституційне право голосу. Будь-яких доказів того, що позивач у вказаний період звертався з відповідним заявами та клопотаннями до слідчого щодо необхідності повернення документів після 5 липня 2019 року до 21.07.2019 року, відповідних даних мобільних операторів щодо цього суду не надано. У зв`язку з цим, суд розцінює таке як бездіяльність позивача, що призвела до неможливості реалізувати конституційне право голосу на виборах народних депутатів України. Враховуючи, що позивач просить стягнути 5 000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням виборчого права позивача під час виборів народних депутатів України 21.07.2019 року (неможливості взяти участь у голосуванні у виборів народних депутатів України через неповернення йому паспорта громадянина України), даних щодо порушення слідчим чи прокурором Генеральної прокуратури України його виборчих прав суду не надано, що свідчить про відсутність складу правопорушення працівниками Генеральної прокуратури України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed