Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У грудні 2017 року Служба безпеки України звернулася до Оболонського районного суду з заявою в порядку окремого провадження та просила ухвалити рішення про визнання їх колишнього співробітника [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви вказували, що [PERSON] полковник ГУ «К» СБ України проходив військову службу в Службі безпеки України з 25.04.1994 року по 09.02.2008 року. 19.10.2014 року [PERSON] перетнув адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією у напрямку АР Крим через пункт пропуску «Новоолексіївка» і на даний час відомості про його повернення відсутні. При цьому, [PERSON] залишився бути зареєстрованим у кімнаті [ADDRESS] що тягне за собою збільшення заборгованості нарахованих комунальних платежів на особу, яка реально не користується житлом та унеможливлює надання ліжко-місця іншим співробітникам служби безпеки, які потребують такого забезпечення. Таким чином, вказуючи метою даної заяви зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, просили про визнання останнього безвісно відсутнім з 20.10.2014 року. Представник заявника підтримав подану заяву, при цьому не зміг пояснити суду мету визнання особи безвісно відсутньою для вирішення питання про зняття цієї особи з реєстрації за можливості розгляду заяви про втрату особою права користування ліжкомісцем в гуртожитку. Заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи та зібрані в ході розгляду справи докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], (паспорт серії [NUMBER], виданий Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в АР Крим 06.06.2005 року, ідентифікаційний [NUMBER]) уродженець м. Сімферополь АР Крим, є полковником ГУ «К» СБ України проходив військову службу в Службі безпеки України з 25.04.1994 року по 09.02.2008 року. Ст. 43 ЦК України дає можливість визнати фізичну особу безвісно відсутньою за рішенням суду, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. За особливостями ст. 43 ЦК України, якщо особа не має постійного місця проживання в Україні, не може вирішуватися і питання про визнання її безвісно відсутньою. Для вирішення такого питання обов'язковим є не просто фактична відсутність особи у місці її постійного проживання, обов'язковою підставою є відсутність відомостей про її місце перебування. З огляду на зазначене не може вирішуватися питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, якщо особа хоч і відсутня, але є інформація про місце її перебування. За твердженням заявника, згідно з листом Департаменту контрозвідки СБУ (копія якого не долучена до матеріалів справи) [PERSON] 19.10.2014 року перетнув адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією у напрямку АР Крим через пункт пропуску Новоолексіївка пасажирським потягом №27 «Київ-Севастополь» і на даний час інформація про його повернення відсутня. Ст. 43 ЦК України містить бланкетне посилання на цивільне процесуальне законодавство, щодо підстав процесуального порядку при розгляді цього питання. Цей порядок регулюється Главою 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК України. Так, відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. При цьому, заява Служби безпеки України не містить даних про обставини, що свідчать про загрози життю їх працівника, обставини, що дають підставу припускати загибель [PERSON], а мета заяви зводиться, начебто, до звільнення ліжкомісця [PERSON] у відомчому гуртожитку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не пропав безвісти, а добровільно перетнув адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією у напрямку АР Крим, уродженцем якого є, на території якого проживав з родиною і з 25.04.1994 року по 30.06.2004 року працював в СБУ. Хоча матеріали справи містять відомості про близьких родичів [PERSON], які проживають в АР Крим та м. Москва Російської Федерації, заявником не ініційовано питання перед судом та не з'ясовано самостійно, з огляду на власні можливості, відомостей про місце перебування та подальшої долі полковника СБУ, який добровільно перетнув адміністративний кордон та не повернувся з тимчасово окупованої території України. На думку суду, заявник безпідставно здійснює підміну понять «відсутність відомостей про повернення» із «відсутністю відомостей про місце перебування», при цьому достовірно володіючи інформацією про місце знаходження особи. За таких обставин, з огляду на зазначене та можливі правові наслідки, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про визнання [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім.

Outcome: dismissed