Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У грудні 2016 року до суду звернулося ПАТ «Альфа-Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 19568,91 грн. Позивач зазначав, що 14 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 14100 грн. строком на два роки зі сплатою 21 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконує. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09 листопада 2016 року становить 19568,91 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, з позовом погодився частково, не заперечував, що отримав кредит в розмірі 14100 грн., розмір ліміту не збільшувався. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. У ст. 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Судом достовірно встановлено, що 14 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 14100 грн. строком на два роки зі сплатою 21 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом з визначенням їх розмірів у встановлені строки та графік погашення кредиту у порядку, визначеного договором. У вказаному договорі сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строки дії договору, права, обовязки та відповідальність сторін. Відповідач [PERSON] перестав сплачувати своєчасно та у повному обсязі кошти у погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту. Станом на 09 листопада 2016 року позивачем обчислена загальна сума заборгованості за кредитом, яка становить 19568,91 грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 11044,44 грн.; - просрочка по тілу кредиту 6932,76 грн.; - відсотки за кредитом 196,25 грн.; - неустойка у вигляді пені 1395,46 грн. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Між сторонами у справі наявний спір щодо обчислення розміру боргу, зокрема щодо тіла кредиту. Як постає з матеріалів справи ліміт кредиту було встановлено в 14100 грн., цей розмір ліміту не збільшувався за домовленістю між сторонами. Позивач не подав належні і допустимі докази про збільшення ліміту до 17977,20 грн. (11044,44 + 6932,76). Відповідач [PERSON] не подав до суду належні, допустимі, безспірні і достовірні докази на спростування позову в цілому і встановлених судом обставин, у тому числі: на підтвердження фактів визнання недійсними кредитного договору, як в цілому, так і щодо неотримання кредитних коштів. Однак, розрахунок наданий позивачем заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Зокрема, позивач не вказав з яких підстав ним загальна заборгованість по тілу кредиту на суму 17977,20 грн. складається з двох наведених розмірів (11044,44 + 6932,76) та видів, оскільки кредитна лінія та кошти були відкриті і надані відповідачеві у розмірі 14100 грн. В іншій частині розміри нарахувань відповідають умовам договору. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 14 серпня 2013 року станом на 09 листопада 2016 року на загальну суму 15691,71 грн., з них: - заборгованість по тілу кредиту 14100 грн.; - відсотки за кредитом 196,25 грн.; - неустойка у вигляді пені 1395,46 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial