Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом про стягнення на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та Центрального районного суду міста Миколаєва. Як на підставу позовних вимог вказано, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 31.08.2017 за клопотанням прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] в рамках кримінального провадження № 120171500200002867 від 29.06.2017 про вчинення посадовими особами ТОВ «Роскосметика» кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України. Обшук в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] було проведено 05.09.2017. 22.09.2017 ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування в арешті майна вилученого у позивача при проведенні обшуку 05.09.2017, а вилучене майно повернуто позивачу. 07.11.2017 вказане кримінальне провадження закрито за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. В подальшому було закрито вказане кримінальне провадження з правовою кваліфікацією з 07.11.2019 за частиною другою статті 212 КК України та за частиною четвертою статті 368 КК України. Так як в кримінальному провадженні № 20171500200002867 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратурою та судом, а саме обшуком у позивача та вилученням належного їй на праві власності майна, було завдано шкоду, посилаючись на положення частини шостої, сьомої статті 1176 ЦК України, положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтю 56 Конституції України позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку в рахунок компенсації моральної шкоди 50000,00 грн. та 7000,00 грн. матеріальної шкоди, яка полягає у витратах понесених на правничу допомогу в кримінальному провадженні, надану адвокатом Беліком В.Г. Представник Державної казначейської служби України у наданому 25.01.2021 відзиві на позов в задоволенні позовних вимог просив відмовити. У відзиві вказано, що аналіз позовної заяви та доданих до неї доказів свідчить, що обшук у житлі позивача безперечно становив втручання у її право на повагу до житла, а тому необхідно визначити, чи було це втручання здійснено відповідно до закону та чи переслідувало законну мету. Позивачем визначено, що обшук було проведено 05.09.2017 з дозволу, наданого ухвалою слідчого судді від 31.08.2017 і в межах, визначених слідчим суддею. При цьому, відповідно до статті 234 КПК України, метою обшуку є виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення об`єктів, які можуть мати суттєве значення для кримінального провадження та в подальшому можуть бути визнані доказами вчинення кримінального правопорушення. Посилаючись на рішення ЄСПЛ від 02.10.2010 у справі «Ратушна проти України» (заява № 17318/06) представник Державної казначейської служби вважає, що обшук який був проведений у відповідності до ухвали слідчого судді є законним і проведеним з метою перевірки даних при здійсненні кримінального провадження. Інших, на думку позивача, незаконних дій, які були вчинені органами досудового розслідування не визначено. Також Миколаївська місцева прокуратура № 1 не є самостійною юридичною особою, тож не може бути окремим учасником справи, так як не має цивільної правоздатності та дієздатності. Щодо розміру моральної шкоди то позивач не надала доказів на підтвердженням її спричинення, не заначено яку саме моральну шкоду завдано, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями органу, що на думку позивача завдав шкоду, не обґрунтовано характер моральних страждань та не надано розрахунку суми моральної шкоди. Витрати сплачені адвокату Беліку В.Г. за надання правової допомоги у кримінальному провадженні є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляд певної справи в суді. Такі процесуальні витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, які відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна вважати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства та вони не можуть бути стягнуті за позовною заявою в іншому провадженні. Щодо стягнення шкоди з Державної казначейської служби України то кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16). Наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів. Миколаївська місцева прокуратура № 1 у наданому до суду 25.01.2021 відзиві просила в задоволені позовних вимог відмовити. У відзиві вказано, що Миколаївська місцева прокуратура № 1 не є юридичною особою, а тому не має необхідного обсягу цивільної/господарських процесуальної правоздатності та дієздатності і не може бути відповідачем у справі. Крім того, як на правову підставу для відшкодування завданої моральної шкоди позивач посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з цим, в даному випадку заначений Закон не може бути застосований, оскільки статтею 2 цього Закону визначено випадки, за яких виникає право на відшкодування шкоди. Щодо доводів позивача про завдання моральної шкоди то позивачем не вказано обґрунтування характеру моральних страждань та розрахунок суми моральної шкоди. У відповіді на відзив Державної казначейської служби України та Миколаївської місцевої прокуратури № 1 позивач вказала на безпідставність доводів відповідачів. Право на відшкодування шкоди в неї виникло в зв`язку із закриттям кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Щодо відсутності статусу юридичної особи в Миколаївської місцевої прокуратури № 1 то відповідачем у даній справі є держава, а відповідачі місцева прокуратур та відділ поліції, а також Центральний районний суд міста Миколаєва є органами державної влади, незаконні рішення, дії та бездіяльність яких, завдали позивачу майнової та моральної шкоди та надали право на відшкодування шкоди за рахунок держави. Доводи відповідачів відносно недоведеності розміру моральної шкоди не узгоджуються з вимогами статті 56 Конституції України, частиною третьою статті 23, частиною першою статті 1166 ЦК України та висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.10.2019 у справі № 757/53996/17 та постанові Верховного суду України в ід 14.06.2017. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.10.2020 справу за підсудністю передано до Ленінського районного суду міста Миколаєва. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.02.2021 заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог повернуто, у зв`язку із недотриманням вимог частини п`ятої статті 49 ЦПК України. Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином. Центральний відділ поліції ГУНП в Миколаївській області правом надання відзиву не скористався. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено та не оспорюється сторонами, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 31.08.2017 за клопотанням прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , яка займає посаду головного бухгалтера ТОВ «Роскосметика», в рамках кримінального провадження № 120171500200002867 від 29.06.2017 про вчинення посадовими особами ТОВ «Роскосметика» кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України. Обшук в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] було проведено 05.09.2017. Ухвалою слідчого судді від 22.09.2017 було відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування в арешті майна вилученого у позивача при проведенні обшуку 05.09.2017, а вилучене майно повернуто позивачу. Із змісту листа Прокуратури Миколаївської області від 22.07.2020 № 15/1-4721-19 вбачається, що кримінальне провадження № 12017150020002867 закрито 11.03.2020 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Згідно викладеного у листі Головного слідчого управління Національної поліції України від 26.04.2020 № 12393/24/3/2-2020 слідує, що Новоодеським відділом ГУНП в Миколаївській області проводилося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12017150020002867, яке розпочато 29.06.2017 за частиною четвертою статі 358 КК України. За результатами розслідування кримінального провадження прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи). На сьогодні рішення про закриття кримінального провадження органами прокуратури та суду не скасовано. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пункту 2 частини першої статті 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. За правилами статті 3 цього ж Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. У статті 23 ЦК передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За змістом статей 3, 4, 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» майнова і моральна шкода, завдана в наведених в статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються громадянину за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин та в межах, встановлених цивільним законодавством. Отже, враховуючи встановлені обставини та наведені норми закону, а також те, що проведення обшуку в житлі позивача та вилучення її майна, з подальшою відмовою слідчого судді в арешті такого майна та закриття цього кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 284 КК України), призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягала у порушенні її нормальних життєвих зв`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок держави шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд враховує обставини справи, глибину моральних і душевних страждань позивача, характер моральних страждань і їх негативні наслідки для позивача, а також вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Тому, достатнім розміром для відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає компенсацію в 3000,00 грн. Крім моральної шкоди, позивач просить відшкодувати матеріальну шкоду у вигляді витрат, понесених на правову допомогу наданих адвокатом Бєліком В.Г. в кримінальному проваджені, які становлять 7000,00 грн. На підтвердження несення таких витрат позивач надала Договір про надання правої допомоги від 08.09.2017, укладений між нею та адвокатом. Відповідно до пункту 1 наведеного договору Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Замовнику в кримінальному провадженні № 12017150020002867 від 29.06.2017 про обвинувачення [PERSON] в причетності до кримінальної групи по незаконному відшкодуванню ПДВ та нанесення матеріальної та моральної шкоди [PERSON] правоохоронними органами, а саме (безпідставне проведення обшуку за місцем її мешкання, викрадення майна правоохоронцями, порушення її права на вільне володіння майном протягом тривалого часу). За умовами пункту 3.1 договору за правову допомогу, передбачену в пунктах 1, 2 договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі 7000,00 грн. Актом від 19.08.2019 [PERSON] і адвокат Бєлік В.Г. засвідчили надання клієнту юридичних послуг за період з 08.09.2017 по 19.08.2019 на підставі договору від 08.09.2017 за які остання погоджується сплатити 7000,00 грн. За квитанцією № 536875 [PERSON] сплатила адвокату Бєліку В.Г. 7000,00 грн. за юридичні послуги надані згідно договору від 08.09.2017 . Як судом вказано вище, згідно пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Враховуючи доведеність позивачем несення в кримінальному провадженні витрат на правову допомогу за договором від 08.09.2017 в розмірі 7000,00 грн., відповідно вказана майнова шкода підлягає стягненню на її користь з Державного бюджету України Щодо зазначення в позові відповідачами Миколаївської місцевої прокуратури № 1 та Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, які не мають статусу юридичної особи та відповідно до положень статті 48 ЦПК України не можуть бути стороною у справі, вказане в даному випадку не може бути підставою для відмови в відшкодуванні шкоди позивачу, завданої неправомірними рішеннями вказаних державних органів, так як законом відповідальність покладено на державу. Крім того, позивач не просить стягнути шкоду з вказаних державних органів. Не є підставою для відмови в задоволенні позову помилкове зазначення позивачем про відшкодування шкоди шляхом стягнення з Державної казначейської служби України, оскільки відповідальною у цьому спорі, як вказано вище, на підставі статті 1176 ЦК України, статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є держава та присуджені кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України, на також вказує і позивач в позові. При цьому слід враховувати, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). З доводами Державної казначейської служби України про правомірність проведеного в позивача обшуку, що виключає право позивача на отримання відшкодування завданої шкоди суд вважає помилковими, оскільки вказане право у позивача виникло на підставі наведених вище законів. Так як відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється, відповідно відсутні підстави для його стягнення.

Outcome: partial