Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У грудні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявник вказав, що з 15 квітня 1994 р. по 09 квітня 2013 р. сторони перебували у шлюбі, котрий був зареєстрований у встановленому законом порядку. За час подружнього життя вони з дружиною збудували житловий будинок з господарськопобутовими будівлями по вул. Рози Люксембург, № 3 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області, котрі належать їм на праві спільної сумісної власності. 19 грудня 2006 року відповідач отримала в Новомиргородській міській раді Кіровоградської області Свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок. Власником будинку в даному свідоцтві було зазначено дружину, тобто відповідача. Як стверджує позивач, згоди про добровільний поділ майна між подружжям не досягнуто, відповідач наполягає, що будинок є її особистою індивідуальною власністю. Оскільки вказане домоволодіння зареєстроване на відповідача [PERSON], з яким позивач розірвав шлюб, виникла необхідність визначити частку домоволодіння, яка належить йому. Після розірвання шлюбу сторони неспроможні поділити спільне майно подружжя у добровільному порядку. Тому на підставі ст. ст. 60, 68-70, 89, 104-105, 110 СК України, ст. ст. 355, 368-369, 372 ЦК України заявник просить суд поділити спільно придбане майно порівну, визнавши за позивачем право приватної власності на ? частину спірного домоволодіння без визначення частки у натурі на загальну суму 100.00 грн. За ухвалою районного суду від 23.02.2015 р. було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали власні позовні вимоги повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач і представник третьої особи у судове засідання жодного разу не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача і представника третьої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Тому 15.05.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких підстав. Згідно вимогам чинного законодавства: СК України: ч. 1 ст. 69 Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. ч. 1 ст. 70 У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ЦК України: ч. 3 ст. 368 майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 1 ст. 370 співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; ч. 2 ст. 372 у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як витікає із пояснень позивача, його представника та наданих документів, з 15 квітня 1994 р. по 09 квітня 2013 р. сторони перебували у шлюбі, що був спочатку зареєстрований, а потім розірваний у встановленому законом порядку. За час подружнього життя сторони збудували житловий будинок з господарськопобутовими будівлями по вул. Рози Люксембург, 3 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради народних депутатів від 27.04.1994 р. № 457 про надання дозволу [PERSON] проводити будівництво нового житлового будинку та господарських споруд на власній присадибній ділянці. Вказане домоволодіння було збудоване на спільні кошти та спільними зусиллями подружжя. 19 грудня 2006 року відповідач отримала в Новомиргородській міській раді Кіровоградської області Свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок. Власником будинку в даному свідоцтві було зазначено лише дружину, тобто відповідача [PERSON] Тому виникла потреба визнати за заявником право приватної власності на частину спільного майна подружжя. За правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України, ч. 1 ст. 70 СК України суд прийшов до висновку, що у даному випадку частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними. Окрім пояснень позивача та його представника, вище згадані обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу, рішенням суду про розірвання шлюбу, свідоцтвом про право власності, технічним паспортом на житловий будинок, та іншими матеріалами справи. Тому позов підлягає незаперечному задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного, ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 57-63, 68-71, 73 СК України,

Outcome: approved