Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, яку обґрунтував наступними обставинами. 11 липня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Індустріально-експортний Банк», правонаступником якого, в свою чергу є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу було надано кредит 68730 дол. США, строком з 11 липня 2008 року до 10 липня 2028 року включно, зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом. 24 вересня 2013 року позивач, з метою досудового врегулювання спору, надіслав відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості, у зв'язку із невиконанням останнім умов договору. Внаслідок невиконання умов договору у відповідача перед позивачем станом на 24 вересня 2013 року виникла загальна заборгованість у розмірі 644214,22 грн. Представник позивача - ЮнякінР.Ю., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак доказів поважності своєї неявки до суду не надала. Разом із тим відповідач надала до суду заяву, згідно якої просила суд перенести судове засідання у зв'зяку із тим, що її представник на час судового засідання буде у відрядженні, а вона не може приїхати з м. Києва через складу політично обстановку. Разом із тим, суд визнав її неявку неповажною та ухвалив розглянути справу в її відсутність. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові пояснення відповідачів, матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного кодексу України встановлено що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 267/9-Дон, згідно якого відповідачу було надано кредит 68730 дол. США, строком з 11 липня 2008 року до 10 липня 2028 року включно, зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом, про що свідчить копія відповідного договору, яка долучена до матеріалів справи. Із долученої до матеріалів справи копії валютного меморіального ордеру № 267/8-Дон від 11 липня 2008 року, судом вбачається, що відповідачем були отримані кошти згідно кредитного договору. Відповідачем, всупереч п. 1.1., п.п. 3.3.2., 3.3.5., 3.3.7. - не повертається позивачу кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені кредитним договором. Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених в п. 2.4. договору, а також прострочених строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.7.3, 3.2.3, 3.2.5, 6.4 договору, Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України на дату сплати). Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії витягу з статуту ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 14 лютого 2011 року, зареєстрованого 21 березня 2011 року, позивач є правонаступником ПАТ «Індустріально-експортний Банк». Із долученого до матеріалів справи розрахунку позивача судом вбачається, що заборгованість відповідача станом на 24 вересня 2013 року складає 644214,22 грн. (за курсом НБУ 1 дол. США дорівнює 7,9930 грн.), що складається з: строкової заборгованості 64522,28 дол. США - 515726,58 грн.; простроченої строкової заборгованості 714,96 дол. США - 5714,68 грн.; нарахованих відсотків 644,67 дол. США - 5152,85 грн.; прострочених процентів (при реструктурізації) 9387,64 дол. США - 75035,41 грн.; прострочених відсотків 5117,36 дол. США - 40903,06 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди 210,39 дол. США - 1681,64 грн. Судом також було встановлено, що позивач звертався до відповідача із вимогою № 13206 від 24 вересня 2013 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Аналіз фактично встановлених обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідач не виконали свої грошові зобов'язання перед банком, позивач надав суду безспірні докази щодо наявності непогашеної відповідачами заборгованості за кредитним договором. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved