Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

У грудні 2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , 3 особа-Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , в якому просила надати дозвіл на зняття дитини [PERSON] , 2009 року народження з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] та на одночасну реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька у [ADDRESS] , в будинку, частина якого належить її матері [PERSON] на праві власності. Позовну заяву мотивовано тим, що з позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народився син [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідач з сім`ю ніколи не проживав, є громадянином Росії, сином не цікавиться, участі у вихованні не приймає і його місце перебування [PERSON] невідомо. У червні 2019 , мати позивача [PERSON] запропонувала переїхати проживати до належного їй будинку, оскільки через складні відносини з батьком позивач наймала квартири та за місцем реєстрації не проживала, незважаючи на те, що частина квартири належить їй та батькам на праві власності. У листопаді 2019 позивач звернулася до Південноміської ради Харківського району Харківської області з приводу реєстрації малолітнього сина, але отримала відмову.З урахуванням вищевикладеного, позивач просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.03.2020 третя особа-Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради замінена на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, з урахуванням рішення 1 сесії Харківської міської ради УП скликання від 20.11.2015 № 7/15 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради» та делегування повноважень, в тому числі при розгляді судами справ щодо захисту та реалізації прав дітей, безпосередньо Департаменту служб у справах дітей. Представник 3 особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справу повідомлявся завчасно. Представник Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав письмові пояснення, в яких зазначено про недоцільність складання висновку, оскільки спору в даній справі не існує, батько дитини не приймає участі в житті сина, провести бесіду з ним та встановити його місце проживання не виявилось можливим. Суд, вислухавши пояснення позивача, 3 особи- [PERSON] , яка залучена до справи за клопотанням позивача і підтримала позовні вимоги, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази приходить до наступного. Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , громадянин Російської Федерації, і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. Місце проживання позивача [PERSON] і дитини [PERSON] , 2009 року народження зареєстроване за адресою : [ADDRESS] . За цією адресою проживає та зареєстрований [PERSON] -батько позивача. Зазначена квартира складається з трьох кімнат житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею-66 кв.м. і належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] -батькам позивача, [PERSON] -сестрі та [PERSON] -позивачу, по ј частині кожному. За інформацією Харківської спеціалізованої школи № 50 Харківської міської ради Харківської області від 14.01.2020 № 06-03/18, [PERSON] навчається у 4 класі, перебігом шкільного життя, взаємодією з класним керівником, розвитком, навчанням і вихованням вина опікувалась виключно мати [PERSON] . Згідно довідки КНП « Міська дитяча поліклініка № 2» за адресою: [ADDRESS] , з січня 2014 по грудень 2018 діти [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2014 року народження проживали разом з матір`ю та бабусею і перебувають під наглядом фахівців поліклініки № 2. З січня 2019 діти з матір`ю мешкають у [ADDRESS] .Відповідно до інформації лікаря-педіатра, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги [PERSON] , догляд за дитиною, проведення профілактичних щеплень та лікування, виконання рекомендацій щодо медичних оглядів, здійснюють мати та бабуся. 11.11.2019 до Південноміської ради Харківського району Харківської області надійшла заява [PERSON] -матері позивача щодо реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] без згоди батька в будинку [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді від 27.11.2019 № 1066, Південноміська рада не має заперечень щодо реєстрації дитини разом з матір`ю [PERSON] на площі, що належить на праві власності [PERSON] , але лише за умови дозволу суду про реєстрацію дитини без згоди батька. Судом встановлено, що в [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , яка в судовому засіданні підтвердила, що фактично вона проживає в [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] [PERSON] -матері позивача належить 1/3 частина будинку загальною площею 46,40 кв.м., житловою-24,70 кв.м. у м.Південне на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданим 15.01.2006 державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Даних про власників іншої 2/3 частини будинку суду не надано. Згідно листа ССД по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, 14.02.2020 складено службою у справах дітей Харківської районної державної адміністрації акт обстеження умов проживання, яким встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] має дві жилі кімнати, кухню, санвузол, передпокій. На момент обстеження електропостачання відсутнє. На даний час житло використовується для тимчасового проживання, стан утримання приміщень задовільний, є можливість виділення для дитини окремої житлової кімнати. Для можливого проживання неповнолітньої дитини, необхідно привести житло у придатний для цього стан шляхом проведення ремонту всіх приміщень, підключення будинку до електромережі, належного облаштування місця для відпочинку, навчальних занять дитини, прийняття їжі. В подальшому, депутатом Південноміської ради Лидо М.А. , за участю сусідів [PERSON] , складено акт від 13.03.2020 про наявність в будинку води, світла, каналізації, газу та задовільність умов проживання сім`ї. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно положень частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом установлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини із матір`ю і доказів наявності спору з відповідачем, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, [PERSON] не надано. За положеннями частини першої статті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття із реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Отже, виходячи з вищезазначених норм закону, згода другого з батьків на реєстрацію місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, є обов`язковою. Згідно з пунктом 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації. Звертаючись до суду, позивач вказувала, що за відсутності згоди відповідача позбавлена можливості зняти малолітнього сина [PERSON] з реєстрації та зареєструвати місце проживання за іншою адресою. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач намагалася сповістити батька дитини про свій намір змінити місце реєстрації та отримати на це його згоду. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦПК України. З урахуванням положень зазначених норм, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді надання дозволу на зняття малолітньої дитини з реєстрації та одночасною реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю, без письмової згоди батька, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів позивача. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що зняття дитини з реєстрації за адресою знаходження трикімнатної квартири, ј частина якої належить матері дитини , з одночасною реєстрацією у передмісті у двокімнатному будинку, власником 1/3 якого є мати позивача , з урахуванням даних служби у справах дітей про використання будинку для тимчасового проживання та його непридатність на даний час для проживання неповнолітньої дитини, суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України,позбавить законного права користування житлом, що належить матері. З урахуванням встановлених обставин справи, визначеного порядку реєстрації місця проживання дітей до 14 років, відсутність доказів на підтвердження наявності відмови батька від надання згоди на зняття дитини з реєстрації місця проживання, з реєстрацією за іншою адресою, зважаючи на те, що у разі наявності такої відмови батька надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини виникає підстава для визначення місця проживання дитини, виходячи з пріоритету інтересів дитини, її найкращого забезпечення, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed