Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтувала тим, що наказом за №73-к від 11 березня 2014 року по державному підприємству водних шляхів «Устьдунайводшлях» позивач була звільнена з посади економіста з фінансової роботи планово-економічного відділу з 31 березня 2014 року за скороченням штату по п.1. ст..40 КЗпП України. При звільненні вона отримала трудову книжку, але повний розрахунок по заробітній платі з нею проведений не був. На день звільнення заборгованість відповідача по заробітній платі складала 8\~512,19 грн. При звільнені відповідач своєчасно не провів з нею повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Відповідач здійснив позивачу повний розрахунок тільки 07.11.2016 року. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, середній заробіток перед звільненням складав 116 грн.99 копійок. Затримка виплати заробітної плати за період з 01 квітня 2014 року по 07 листопада 2016 року склало 631 робочих днів (2014р.,-190 робочих днів, 2015 року-250 робочих днів, 2016р.-191 робочих днів). Таким чином заборгованість підприємства становить 73\~820, 69 грн. (116,99 грн. х 631 робочий день = 73\~820, 69 грн.). Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73 820, 69 грн. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий до суду відзив згідно якого заперечив проти задоволення позовних вимог. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 07.11.2011 року по 31.03.2014 року знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді економіста з фінансової роботи планово-економічного відділу, була звільнена за скороченням штату по п.1. ст. 40 КЗпП України (а.с.7-8). Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача становить 116, 99 грн. (а.с. 12). Згідно довідки відповідача заборгованість по заробітній платні на 01.04.2014 року складає 8\~512,19 грн. (а.с.9). Повний розрахунок з позивачем по заробітній платі було сплачено лише 07.11.2016 року. (а.с. 10-11). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-144цс13ВСУ від 29.01.2014 року не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до абз. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, враховуючи що відповідачем повний розрахунок з позивачем було проведено 07.11.2016 року, тому за період з 01.04.2014 року по 07.11.2016 року позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73\~820,69 грн., виходячи з розрахунку 116,99 грн. х 631 робочий днів за період з 01.04.2014 року по 07.11.2016 року. За таких обставин суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1\~600,00 грн. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved