overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 2079,96 грн. заборгованості за кредитним договором № 002-26025-310711 від 31.07.2011 р., з яких - 2079,89 грн. заборгованість за сумою кредиту; - 0,07 грн. заборгованість за відсотками, посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у сумі 5248,46 грн., з розрахунку зі ставки 0,01% в рік до 30.07.2013 р.. Представник позивача просить суд про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи, зазначивши це в тексті позову. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 37 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Це є підставою для постановлення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 31.07.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-26025-310711. Згідно вказаного договору було надано кредит у сумі 5248,46 грн., з розрахунку зі ставки 0,01% в рік до 30.07.2013 р.. (а.с. 5-8) Порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем на суму 2079,96 грн., яка складається з: - 2079,89 грн. заборгованість за сумою кредиту; - 0,07 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У випадку прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати сплати процентів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 229, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 6744,07 грн. заборгованості за кредитним договором № 004-26988-071107 від 07.11.2007 р., посилаючись на те, що відповідачу [PERSON], згідно вказаного договору було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні та надана платіжна картка, а також ПІН -код до картки. Відповідач станом на 22.10.2013 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 6744,07 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи, зазначивши про це в тексті позову. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 07.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 004-26988-071107, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні та надав платіжну картку, а також ПІН -код. (а.с. 5-6) Порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем на суму 6744,07 грн., яка складається з: - 0,00 грн. - тіла кредиту; - 6744,07 грн. заборгованості за прострочене тіло кредиту; - 0,00 грн. заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. заборгованості за комісіями. Відповідно до ст.ст. 525,526,530,629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У випадку прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати сплати процентів. У випадку прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 229, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У грудні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 2317,32грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у березні 2008р. за договором банк надав відповідачу 1500грн кредиту шляхом відкриття карткового рахунку, терміном до 26.03.2009р. під 29,90% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні позивач був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №002-14974-260308 від 26.03.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 1500грн шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії зі сплатою за користування 29,90% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 26.03.2009р., що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 17.10.2013р. становить 2317,32грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30.10.2010 р. відділом РАГСу Оболонського РУЮ м. Києва було укладено шлюб з відповідачем, а/з № 1772. Від шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Із грудня 2012 р. сторони не проживають разом, не ведуть окреме господарство, не підтримують шлюбних стосунків. Посилаючись на зазначене, позивач просив розірвати шлюб із відповідачем [PERSON] Також позивач вказала, що так як вони не мешкають разом, просить суд стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. до досягнення дитиною 3 років. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Відповідач у судове засіданні з'явився та надав суду письмові пояснення в яких визнав позов частково в частині аліментів на суму 516 грн., а в іншому просить суд задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 30.10.2010 р. відділом РАГСу Оболонського РУЮ м. Києва, а/з № 1772. Від шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Як з'ясував суд, із грудня 2012 р. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу та зміни прізвище позивача після розірвання шлюбу. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження дитини: [PERSON] [INFO] (а.с. 8) з якого вбачається‚ що батьками є відповідач та позивачка. Як було з'ясовано у судовому засіданні, відповідач із січня 2013 р. не займається вихованням спільної дитини, але інколи купує речі та іграшки, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь у сумі 1000 грн. до досягнення дитиною 3 -річного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд на підставі викладеного ураховує: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення згідно ст. 200 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача на місяць прийнятним. Таким чином‚ позовні вимоги позивача в судовому засіданні щодо стягнення аліментів також знайшли своє часткове підтвердження. Суд також вважає зо доцільне стягнути із позивача додатково 128,90 грн. судового збору на користь держави, а із відповідача стягнути на користь позивача суму судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 11.01.1997 р. уклав шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина, [INFO] Їхнє одруження виявилося невдалим, через несумісність характерів, виникали сварки, через деякий час вони втратили повагу один до одного. З січня 2013 року сторони припинили шлюбні стосунки, ведення спільного господарства, почали проживати окремо один від одного, внаслідок чого їхнє спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення, надавши пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 11.01.1997 року у відділі державної реєстрації служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 09, що підтверджується наявним у матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). З січня 2013 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, оскільки сторони проти цього заперечують. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище відповідачу після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що зареєстрував шлюб з відповідачем 24.06.2000 р., від шлюбу мають доньку 2000 року народження. Спільне життя з відповідачем не склалось, одразу після укладення шлюбу, стосунки різко погіршилися. Відповідач на протязі всього спільного життя намагався зберегти родину. Вони мають різні характери та погляди на життя, тому почалися сварки. Шлюбні стосунки припинилися декілька років тому. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у останньому судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 31.01.2014 р. за клопотанням відповідача надавався строк на примирення. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 24.06.2000 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 187, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, сторонам надавався строк на примирення, однак примирення не відбулося. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивачу після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування вимог зазначав, що 22.06.2012 р. уклав шлюбу із відповідачем. Від шлюбу мають сина, [INFO] Зазначає, що його шлюб із відповідачем тривав 2 місяці і 2 тижні. 15.09.2012 р. його дружина заблукала і фактично з цього дня припинила їхні шлюбні відносини, та сумісне проживання. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Майнових спорів між ними не має. Шлюб розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суду пояснила, що 15.09.2012 р. посварилася із чоловіком бо вони із братом та подругою поїхали з дому відпочити, у телефонній розмові чоловік лаяв її і вона поїхала до батьків. Коли повернулася через два дні додому, замки у квартирі, де вони жили були змінені. Позивач через деякий час віддав їй речі і вони проживають окремо. З пологового будинку він її не зустрічав, дитину жодного разу не бачив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 22.06.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 582, що підтверджується наявним у матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). З 15.09.2012 р. подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально (доказів іншого суду не надано). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, оскільки сторони проти цього категорично заперечують. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, повернути відповідачу дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У грудні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2013р. до повноліття дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина, [PERSON],[INFO], на утримання якого відповідач - батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що свої зобов'язання щодо утримання дитини виконує в добровільному порядку, у зв'язку з тим, що постійного доходу не має, просить стягнути з нього 25% від мінімальної заробітної плати. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, той із них, з ким проживають діти, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дітей, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий, працює. Оскільки доходи у відповідача нерегулярні, мінливі, то розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 650грн. щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У грудні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 400грн. на кожну дитину щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 грудня 2013р. до повноліття дітей, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], відповідач - батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, посилався на тяжке матеріальне становище, та на ту обставину, що в теперішній час не працює, інших доходів немає. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]. Батьки дітей проживають окремо, діти проживають разом з матір'ю. Угоди щодо їх утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, той із них, з ким проживають діти, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дітей, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи дані про відповідача (відсутність інших утриманців, відсутність постійного заробітку), суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. на кожну дитину щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved