Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 27 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 428. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі з березня 2014 року не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю [PERSON] Спір щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини відсутній. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано 27 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 428, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 27 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 5). В період шлюбу у сторін у справі народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 03 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6). Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. З березня 2014 року сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та інтересам їх малолітнього сина, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved