Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 16.05.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №007-25001-160511, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюти та випустив платіжну картку та таким чином надав [PERSON] шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2900 грн. При цьому, відповідач в свою чергу зобов'язувався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитом та/або овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Разом з тим, унаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором у нього утворилась заборгованість, яка станом на 09.10.2014 рок становить 3760,81 грн. та складається з 2306,87 грн. - тіло кредиту, 460 грн. - прострочене тіло кредиту, 993,94 грн. - заборгованість по комісіям. На підставі наведеного, посилаючись на норми права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 3760,81 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що останній просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі та аналогічна заява надійшла від представника позивача через канцелярію суду. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. Крім того, в порядку ч. 3,4 ст. 76 ЦПК України судова повістка для вручення відповідачу направлялась в КЖРЕП №12, проте врученою так і не була. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частинами ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як убачається з матеріалів справи, 16 травня 2011 року між сторонами укладено договір №007-25001-160511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, таким чином відповідач прийняв пропозицію банку та уклав вказаний кредитний договір на умовах передбачених Правилами надання при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (а/с 3). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100000 грн. та на день укладення цього договору встановлює кредитний ліміт 2900 грн. Ліміт лініє розраховується банком самостійно. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору держатель картки, тобто відповідач, зобов'язаний щомісяця, в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафом за попередній звітний місць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Судом встановлено, що відповідач належним чином умов договору не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 09.10.2014 рок становить 3760,81 грн. та складається з 2306,87 грн. - тіло кредиту, 460 грн. - прострочене тіло кредиту, 993,94 грн. - заборгованість по комісіям, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved