Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить скасувати заборону на нерухоме майно, розташоване за адресою: Сумська область Краснопільський район смт. Краснопілля, вул. Мічуріна, буд. 2, та виключити запис про обтяження № 5768800 від 03.10.2007 року з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу при оформленні спадкових прав після померлого 28 січня 2015 року брата [PERSON] на 1/6 частин житлового будинку номер два по вул. Мічуріна у смт. Краснопілля, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень стало відомо про наявність заборони на означене нерухоме майно, обтяжував - Сумський молочний завод, дата отримання повідомлення та накладення заборони -15.08.1977 року, боржник - [PERSON], с. Краснопілля, вул. Мічуріна, буд.2. У нотаріальній конторі їй відмовлено у знятті заборони відчуження з підстав відсутності будь-яких відомостей, які б могли бути підставою для зняття вищезгаданої заборони. Позивач вважає, що такі діє порушують її право власності, оскільки вона не може вільно володіти та розпоряджатися вище вказаним майном, в зв'язку з чим звернулася з даним позовом за захистом свого порушеного права. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити, Відповідач не заперечує проти скасування заборони відсудження майна та виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна /ас. 59-60/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку статті 174 ЦПК України. За матеріалами справи судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: смт. Краснопілля, вул. Мічуріна, буд. 2 Краснопільського району Сумської області / копії ас. 12, 14/. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.11.2016 /індексний номер 73074678/ вбачається, що на підставі листа Сумського молочного заводу від 15.08.1977 б/н зареєстровано заборону на нерухоме майно житловий будинок за адресою смт. Краснопілля, вул. Мічуріна, буд. 2 Краснопільського району Сумської області, реєстраційний номер обтяження: 17454629; архівний запис № 156366 від 18.10.2001, зареєстровано 03.10.2007 о 11:22:04 за № 5768800 реєстратором Краснопільська районна державна нотаріальна контора,субєкт обтяження (особа майно/ права якої обтяжуються (власник) [PERSON] /ас. 18-20 /. У зв'язку з даними обставинами позивач [PERSON] зверталася до в. о. завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори із усною заявою про можливість зняття заборони на означений вище житловий будинок, за результатами розгляду якої їй було рекомендовано звернутися з даного питання до судової інстанції /ас. 21/. [PERSON] помер 28.05.2011 р. у смт. Краснопілля, за життя працював з 26 березня 1968 року по 13 березня 1989 року на Краснопільському маслозаводі, про те відомості про перебування [PERSON] в трудових відносинах з Сумським молочним заводом в трудовій книжці відсутні /копії ас. 11,22-24/. Як вбачається з наданої суду ухвали господарського суду Сумської області від 12 лютого 2009 року відкрите акціонерне товариство «Краснопільський маслозавод» ліквідовано як юридичну особу /копія ас. 27-28/. За інформації Краснопільської селищної ради № 67 від 14.12.2016 відомості про надання Краснопільським маслозаводом позики [PERSON] на архівне зберігання не надходили /ас. 28/. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив , що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із статтаю 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статі321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкти цих прав. Відповідно до ч.9 статті16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Відповідно до п. 30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, державна реєстрація прав може проводитися за заявою, поданою в електронній формі суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу через веб-портал Мінюсту, в разі: державної реєстрації обтяження - за заявою органу державної влади, його посадової особи, якими встановлено, змінено або припинення обтяження. Зазначені відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень свідчать про наявність не припиненого зобов'язання за листом Сумського молочного заводу, однак позивач позбавлена можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд вважає позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved