Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулась до Заводського районного суду м.Миколаєва, з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року позовну заяву було направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області, за підсудністю. 27 листопада 2020 року матеріали зазначеної справи надійшли до суду. Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 березня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №103. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що спору щодо спільного майна не має. В судове засідання позивачка не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, також надав суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 березня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між сторонами укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №103. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved