Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування та просила стягнути: з ПАТ «СК «Україна» на її користь страхового відшкодування у сумі 29 972 грн. 10 коп., пеню у сумі 4543 грн. 76 коп., витрати на проведення експерного дослідження в сумі 600 грн. 00 коп. та судові витрати у сумі 351 грн. 16 коп.; з [PERSON] майнову шкоду у сумі 41 780 грн. 81 коп. та судовий збір у сумі 417 грн. 81 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що з вини [PERSON] 26.03.2015 року відбулась ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була частково застрахована в ПАТ «СК «Україна», про що свідчив поліс серії [NUMBER]. Позивач у встановленні законом строки звернулась до ПАТ «СК «Україна» із відповідною заявою та документами, необхідними для виплати страхового відшкодування. Через деякий час, не дочекавшись від відповідача жодних повідомлень, позивач була змушена за власний кошт замовляти та проводити незалежний експертний огляд і оцінку пошкоджень завданих автомобілю «Фольксваген Пассат» д.н.з. [NUMBER]. Разом з тим, з моменту вчинення ДТП та по теперішніго часу відповідачі жодним чином не намагались відшкодувати позивачеві завдану їй метеріальну шкоду, у зв'язку з чим, позивач змушена була звернутись до суду з позовною заявою. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак її представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 26.03.2015 року о 12 год. 40 хв. в м.Києві по вул. Межигірська, керуючи автомобілем «Фольксваген » д.н.з. [NUMBER], не витримала безпечну дистанцію та безпечну швидкість, чим порушила п.13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м.Києва від 10.04.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляду штрафу (а.с.7-8). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого УДАІ в м.Києві 19.11.2008 року, серії [NUMBER], автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER]належить позивачу [PERSON] (а.с.41). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген » д.н.з. [NUMBER]була застраховано у ПАТ «СК «Україна» відповідно до полісу серії [NUMBER], який укладено із власником транспортного засобу. Строк дії полісу охоплює дату вчинення ДТП 26.03.2015 року (а.с.10). Відповідно до Звіту №11372 про визначення вартості матеріального збитку від 03.04.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER]склала 71 752 грн. 91 коп., а з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 29 972 грн. 10 коп. (а.с.14-23). Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, з викладеного вбачається, що із відповідача ПАТ «СК «Україна», як страховика за полісом [NUMBER], слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування у сумі 29 972 грн. 10 коп. Згідно ч.1 ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик, згідно із ч.3 ст.988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст.992 ЦК України). Загальний розмір штрафних санкцій у вигляді пені , який підлягає стагненню з ПАТ «СК «Україна» на користь [PERSON] за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 14.08.2015 року по 08.12.2015 року становить 4543 грн. 76 коп. (29972,10 (сума заборгованості) х 0,16 (подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення) х 14 (кількість днів прострочення) :100) + (29972,10 (сума заборгованості) х 0,14 (подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення) х 28 (кількість днів прострочення) :100) + (29972,10 (сума заборгованості) х 0,12 (подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення) х 75 (кількість днів прострочення) :100). Згідно із ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Доведення розміру матеріальної шкоди є необхідним для розгляду справ цієї категорії, а тому суд вважає, що витрати понесені позивачем на оплату замовленого звіту №11372 про визначення вартості матеріального збитку від 03.04.2015 року є судовими витратами і підлягають розподілу за правилами ст.88 ЦПК України, як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру від 30.03.2015 року №11372 витрати за згадані послуги складають 600 грн. (а.с.40). Разом з тим , ст.1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, зважаючи, що реальний розмір матеріальних збитків позивача, згідно звіту №11372 від 03.04.2015 року становить 71 752 грн. 91 коп., а з вдповідача-1 підлягає до сплати сума страхового відшкодування у розмірі 29 972 грн. 10 коп., тому з відповідача-2 підлягає стягненню різниця матеріального збитку у сумі 41 780 грн. 81 коп. (71752,91 (загальна сума збитків) - 29972,10 (сума збитків, яка підлягає стягненню з відповідача-1). Вказана позиція підтверджується, зокрема Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року у справі №6-735св15, в якій чітко зазначено, що страховик відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а різницю між вартістю відновлювального ремонту, визначеною спеціалістом за звітом та страховою виплатою зобов»язаний сплатити безпосередній завдавач шкоди. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно також задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved