Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до Бердянського міськрайоного суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договорами позики в сумі 25300,00 грн., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 244,69 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 255,45 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 17.01.2013 року він позичив [PERSON] гроші в сумі 16000,00 грн. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав йому розписку, згідно якої сума позики та проценти за користування позикою щомісяця в сумі 800,00 грн. відповідач повинен повернути через півроку, згідно заяви про помилку в позові, до 17.07.2013 року. 30 травня 2013 року він позичив [PERSON] кошти в сумі 4000,00 грн., а останній зобов'язався повернути позику 02.06.2013 року в сумі 4500,00 грн., власноручно написавши розписку. У встановлені договорами позики строки відповідач борг не повернув, на неодноразові вимоги повернути кошти не реагує, уникаючи будь-яких контактів, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідно до ст.ст.1046-1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у строк та в порядку, що встановлені договором, а позикодавець має право на отримання процентів від суми позики, встановлених договором. Якщо позичальник не повернув суму позики, то зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України. Тому сума боргу з урахуванням процентів, яку повинен сплатити відповідач на його користь, становить 25300,00 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 244,69 грн., а всього 25544,69 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов із зазначених у ньому підстав, просив задовольнити, подавши додатково заяву про те, що в позові помилково зазначена дата повернення коштів 17.06.2013 року замість дати 17.07.2013 року, оскільки [PERSON] у січні 2013 року брав в борг кошти на півроку. Відповідач повідомлявся про день, час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст..ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 січня 2013 року відповідач [PERSON] видав [PERSON] розписку про те, що отримав від нього в борг суму коштів в розмірі 16000,00 грн. з оплатою щомісячно 17 числа 5% (800 грн.) від загальної суми та зобов'язався повернути борг через шість місяців. Отже строк повернення коштів за договором позики від 17.01.2013 року настав 17.07.2013 року, проте свої зобов'язання відповідач не виконав до теперішнього часу, що підтверджується наявністю у позивача боргової розписки. Крім цього встановлено, що 30 травня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача ще 4000,00 грн. та зобов'язався повернути 02 червня 2013 року 4500,00 грн., однак свої зобов'язання також не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок повернути позивачу позику. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Отже, суд, дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047,1048 ЦК України, та сума боргу з урахуванням процентів за договором позики від 17.01.2013 року, яка складає 20800,00 грн. (16000,00 + 800 х 6), а також сума боргу в розмірі 4500,00 грн. за договором позики від 30.05.2013 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем суми коштів у борг від [PERSON], а також із того, що сума боргу не була повернута позичальником, приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог і наявності підстав для часткового задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми. Проте позивачем розрахунок 3% річних виконаний з помилкою, оскільки початок нарахування виконаний з 18 червня 2013 року замість дати 18 липня 2013 року, враховуючи, що в позові допущена помилка в зазначенні дати повернення позики. Суд наводить наступний розрахунок 3% річних: За період з 03.06.2013 року по 17.07.2013 року з суми 4500,00 грн.: 4500 х 3% річних : 365 х 45 днів (строк прострочення суми позики з процентами) = 16,64 грн. За період з 18.07.2013 року по 15.10.2013 року з суми боргу 25300,00грн. (20800+4500): 25300 х 3% річних : 365 днів у році х 90 днів (строк прострочення боргу) = 187,15 грн., а всього 3% річних становлять суму 203,79 грн. (16,64 + 187,15). Проте позивачем заявлені вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 244,69 грн., тому позов в цій частині належить задовольнити частково, на суму 203,79 грн. Інфляційні втрати позивачем не заявлялися. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 255,03 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial