Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON], у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення страхової суми за договором страхування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2011 року її чоловік [PERSON] від шлюбу з яким вона має дитину [PERSON], уклав з ПАТ «Ерсте Банк» кредитний договір №014\\035064\\5\\1, за умовами якого отримав кредит в сумі 238 000, 00 грн. для придбання транспортного засобу «TOYOTA RAV 4». 10.11.2011 року [PERSON] відповідно до п.п. 5.1.3.1 Кредитного договору уклав з відповідачем ТДВ СТДВ «Глобус» договір добровільного страхування від нещасних випадків позичальника, серії НВП-10 №0002542, в якому вигодонабувачем зазначено ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк». 26 жовтня 2012 року в наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув. 15 листопада 2012 року слідчим відділом з розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівській області кримінальну справу №14/6465 за фактом ДТП, в ході якої загинув [PERSON], закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України. В постанові про закриття справи зазначено, що встановити технічний стан транспортного засобу на момент ДТП не можливо, що в свою чергу не дає можливості об'єктивно встановити технічну можливість водія [PERSON] уникнути наїзду на перешкоду. 16 січня 2013 року відомості про ДТП була внесена до ЄРДР за №12013260190000029. 06.03.2013 року слідчим СВ Новгород - Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що встановити слідчим шляхом механізм розвитку та причини, які передували наслідкам - настанні вищевказаної дорожньої пригоди - не можливо за відсутністю будь - яких об'єктивних доказів, які вказували б на причинно - наслідковий зв'язок настання наслідків дорожньо - транспортної пригоди при невиконанні вимог чинних ПДР України водієм [PERSON], а припущення не можуть бути покладені в основу доказування вини водія у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Згідно з висновком судово - медичної експертизи трупа [PERSON], при дослідженні крові, жовчі та нирок не виявлені етанол в крові, морфін та кодеїн в жовчі, нирці, похідні 1,4 - бензодиазепіну в нирці. Крім того, відповідач ухиляється від здійснення страхової виплати, посилаючись на те, що страхова подія - ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] п.2.3 .б , 12.1 Правил дорожнього руху, а у відповідності з п.14.4 та 14.4.14 договором страхування, страховими випадками не визнаються події, якщо вони сталися із Страхувальником внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. Вигодонабувач ПАТ «ФІДОКОМБАНК», протягом року не заявило про свої вимоги до відповідача з приводу стягнення страхової виплати за договором страхування. Посилаючись на те, що спадкоємцем 11/12 майна померлого [PERSON] є [PERSON], а 1/12 - [PERSON], позивачка просить стягнути з відповідача ТзДВ «Глобус» на свою користь - 204 503,55 грн. страхового відшкодування та на користь [PERSON] - 18 591,23 грн. страхового відшкодування. 14.11.2013 року представником третьої особи ПАТ «ФІДОБАНК» в судовому засіданні було подано позовну до ТзДВ «СТДВ «Глобус», треті особи [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про стягнення страхової суми за договором страхування, яка була прийнята судом до спільного розгляду із позовною заявою позивачів. В обґрунтування позову третя особа ПАТ «ФІДОБАНК» зазначає, що 10.11.2011 року [PERSON] отримав в ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК») згідно договору кредиту №014/035064/5/1 кредит в сумі 238 000, 00 грн. на придбання автотранспортного засобу. Відповідно до п.5.1.3.1 вищезазначеного кредитного договору обов'язковою умовою надання кредиту є, зокрема, страхування позичальника від ризику смерті внаслідок нещасного випадку. 10.11.2011 року [PERSON] уклав з ТзДВ «СТДВ «Глобус» договір добровільного страхування від нещасних випадків серії НВП - 10 №0002542, в п. 3 якого вигодонабувачем зазначено ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК»). [INFO] року [PERSON] помер внаслідок ДТП. Дружина померлого - [PERSON], у встановлені строки повідомила ТзДВ СТДВ «Глобус» про настання страхового випадку, подавши документи, необхідні для виплати страхової суми. Пунктом 16.3 договору страхування зазначено, що підставою для виплати страхового відшкодування є заява Страхувальника, спадкоємців застрахованої особи про страхову виплату та інші документи, що підтверджують наявність страхового випадку. Страховий випадок мав місце, відповідна заява була подана, вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК». Посилаючись на вищезазначені обставини, третя особа просить стягнути з відповідача ТзДВ СТДВ «Глобус» на їх користь 223 094,78 грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків позичальника серії НВП -10 №0002542. У судовому засіданні представник позивачів та третіх осіб пред'явлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти задоволення позову третьої особи не заперечував. Представник третьої особи ПАТ «Фідобанк» пред'явлені позовні вимоги підтримав, проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.11.2011 року [PERSON] уклав з ПАТ «Ерсте Банк» кредитний договір №014\\035064\\5\\1, за умовами якого отримав кредит в сумі 238 000, 00 грн. призначені для придбання транспортного засобу «TOYOTA RAV 4». 10.11.2011 року [PERSON] відповідно до п.п. 5.1.3.1 Кредитного договору уклав з відповідачем ТДВ СТДВ «Глобус» договір добровільного страхування від нещасних випадків позичальника, серії НВП-10 №0002542, в якому вигодонабувачем зазначено ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк». Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору страхування, страхова сума за договором складає 238 000,00 грн., з лімітом відповідальності Страховика у розмірі залишку. 26 жовтня 2012 року в наслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув. Згідно свідоцтв про право на спадщину, спадкоємцями померлого [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON] (а.с.8,9). 20.11.2012 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про вирішення питання про виплату суми страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку. 22.11.2012 року позивачка отримала лист відповідача №4133-ВРСВ від 15.11.2012 р., про відмову у виплаті страхового відшкодування за результатом розгляду матеріалів страхової справи №НВП-10/4665 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася [INFO] року, так як дана подія не була визнана страховим випадком, у зв'язку з порушенням [PERSON] п.п.2.3.б., 12.1 Правил дорожнього руху (а.с.37). Відповідач приймаючи рішення про відмову у виплаті суми страхового відшкодування мотивував його наявністю довідки №9096942 від 30.10.2012 року складеною УДАІ УМВС України в Чернігівській обл. та постановою від [INFO] про порушення кримінальної справи № 14/6465 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинили загибель кількох осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Позивачка в своєму листі від 22.11.2012 року просила відповідача переглянути рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідачем не враховано постанову про закриття кримінального провадження № 14/6465 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинили загибель кількох осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Листом від 11.12.2012 року позивачці було повідомлено, що її заяву відповідачем було розглянуто, та прийнято рішення про відмову у перегляді раніше прийнятого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Суд вважає, що підстави відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на вимогах закону, виходячи з наступного. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст. 985 ЦК України Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Згідно п.п. 5.1.3.1 Кредитного договору №014/035064/5/1 - Позичальник зобов'язується до отримання кредитних коштів укласти/забезпечити укладення майновими поручителями майновими поручителями на весь строк дії цього Договору - на користь Кредитора як вигодонабувача договір страхування Позичальника від ризику смерті внаслідок нещасного випадку. Відповідно до договору добровільного страхування НВП-10 №0002542 від 10.11.2011 року укладеного між [PERSON] та ТДВ «СТДВ «Глобус», вигодонабувачем в разі настання страхового випадку зазначено ПАТ «Ерсте Банк». Підпункт 16.1 зазначеного договору зазначено, що страхова виплата проводиться після встановлення страхового випадку, який стався внаслідок нещасного випадку, визнання цього факту компетентними органами (установами, організаціями) і визначення розміру збитків, підтверджених відповідними документами. Крім того, підпунктом 16.5 визначено що у разі смерті Страхувальника, внаслідок нещасного випадку, Вигодонабувачу здійснюється страхова виплата в розмірі 100 процентів ліміту відповідальності Страховика. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, посилається на довідку №9096942 в якій зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил маневрування [PERSON], у зв'язку з чим відповідно до п.п. 14.4.14 п.14.4 Договору страхування не визнає події зазначені в п. 6.1 цього договору страховим випадком, оскільки вони сталися із [PERSON] внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. Постановою начальника СВ Новгород - Сіверського РВ УМВС України Юрась С.А. від [INFO], порушено кримінальну справу №14/6465 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинили загибель кількох осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 29.10.2012 року УДАІ УМВС України в Чернігівській обл. складено довідку №9096942 в якій зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил маневрування [PERSON] Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач посилається саме на цю довідку, як на підставу прийнятого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, проте суд з такою позицією відповідача погодитись не може оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася [INFO] року, зазначена довідка складена 29.10.2012 року на підставі оціночних та поверхневих даних без детального дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, технічного стану транспортного засобу та висновків експертів. Крім того, в постанові про закриття кримінальної справи №14/6445 від 15 листопада 2015 року, з якою був обізнаний відповідач, досудовим слідством було досліджено обставини дорожньо-транспортної пригоди, за результатом якого було прийнято рішення про закриття кримінальної справи, в якому зазначено, що встановити технічний стан транспортного засобу на момент дорожньо- транспортної пригоди не можливо, що в свою чергу не дає можливості об'єктивно встановити технічну спроможнісьть водія [PERSON] уникнути наїзду на перешкоду. Згідно висновку судово - медичної експертизи №93 про судово - токсилогічному дослідженні трупа [PERSON], при дослідженні крові, жовчі та нирок не виявлені етанол в крові, морфін та кодеїн в жовчі, нирці, похідні 1,4-бензодиазепіну в нирці. Зазначене також підтверджується постановою про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12013260190000029 від 16 січня 2013 року, з якої вбачається, що слідством було проведено ряд експертиз, детально досліджено слідову картину та зроблено висновок про те, що згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 жовтня 2012 року, схеми та фото таблиці до нього, встановлено, що слідова інформація, яка б свідчила про можливі причини виникнення, розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди, відсутня. Встановити слідчим шляхом механізм розвитку та причини, які передували наслідкам настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, неможливо за відсутності будь-яких об'єктивних доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв'язок настання наслідків дорожньо-транспортної пригоди при невиконанні вимог чинних ПДР України водієм [PERSON], а припущення не можуть бути покладені в основу доказування вини водія у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З огляду на вищезазначене суд вважає посилання відповідача на п.п. 14.4.14 п.14.4 Договору страхування, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, необґрунтованими, оскільки вина [PERSON] в порушенні правил дорожнього руху не встановлена, а застосування зазначених положень договору можлива лише при встановленні вини страхувальника. Відповідач посилається, що винесенні постанови про закриття кримінального провадження не мають преюдиціального характеру і не брались до уваги відповідачем, в той час як відповідач при відмові у виплаті страхового відшкодування виходив зі змісту довідки №9096942, яка була складена через три дні після дорожньо-транспортної пригоди на підставі оціночних та поверхневих даних без детального дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, технічного стану транспортного засобу та висновків експертів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страхових зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У відповідності із п.3 ч. 1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта, який складається самим страховиком. Пунктом 16.3 Договору страхування зазначено, що підставою для виплати страхового відшкодування є заява Страхувальника, спадкоємців застрахованої особи про страхову виплату та інші документи, що підтверджують наявність страхового випадку. Згідно п.п. 3, 3.1 Договору страхування єдиним Вигодонабувачем за цим договором у розмірі заборгованості Страхувальника за Кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку є ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК». Страховий випадок мав місце, відповідна заява була подана спадкоємцем застрахованої особи, вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», який звернувся до суду з позовом про стягнення коштів зі страхової компанії на його користь. Безпосередньо позивачі можуть мати право вимоги до страхової компанії лише у випадку уповноваження їх належним чином вигодонабувачем (банком). З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню, а позовні вимоги третьої особи ПАТ «Фідобанк» слід задовольнити частково. Згідно п.п.19.1 Договору страхування, для отримання страхової виплати, Страхувальник, його спадкоємець або Вигодонабувач (за наявності заборгованості Страхувальника за Кредитним договором) зобов'язаний не пізніше 5 робочих днів після дати встановлення інвалідності або не пізніше 15 днів після дати смерті Страхувальника, надати Заяву на страхову виплату. Посилання відповідача на п.п. 19.1 як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки пропущено 15 денний термін звернення з такою заявою, також не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з того, що вирішення питання про виплату страхового відшкодування здійснювалось без заяви про страхову виплату, про що свідчить лист відповідача від 15.11.2012 року направлений на адресу [PERSON] та вигодонабувача АТ «Ерсте Банк» (Том №1 арк. 37). Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 Договору страхування, страхова сума за договором складає 238 000,00 грн., з лімітом відповідальності Страховика у розмірі залишку непогашеного кредиту (без врахування сум штрафів, пені, різниці у курсах валют та інших непрямих витрат Страхувальника). Задовольняючи частково позовні вимоги третьої особи ПУАТ «ФІДОБАНК», суд виходив з того, що відповідно до умов договору страхування НВП-10 №0002542 п.п. 16.1 страхова виплата проводиться після встановлення факту страхового випадку, який стався внаслідок нещасного випадку, визнання цього факту компетентними органами (установами, організаціями) і визнання розміру збитків, підтверджених відповідними документами. Згідно з розрахунку ПАТ «Фідобанк» заборгованість [PERSON] перед АТ «Ерсте Банк» по кредитному договору №014/035064/5/1 від 10.11.2011 року станом на момент смерті [PERSON] [INFO]. становить 221 832,77 гривень, з яких 220 720,64 гривень залишок по кредиту та 1 112,13 гривень прострочені нараховані відсотки. (Том справи №1 арк. 186). Таким чином, враховуючи умови договору страхування та розрахунку заборгованості за кредитним договором, з відповідача на користь третьої особи ПАТ «Фідобанк» як вигодонабувача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 221 832,77 гривень. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені ПУАТ «ФІДОБАНК» у вигляді судового збору, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто з відповідача ТзДВ «СТДВ «Глобус» на користь ПУАТ «ФІДОБАНК» підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 218, 33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial