Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві сумісної власності. Співвласниками вказаного майна є відповідач та заінтересовані особи по справі. У 2014 році відповідач виїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання, саме з того часу у спірній квартирі не проживав, особисті речі у квартирі відсутні. Реєстрація відповідача у квартирі чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні майном, він змушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. Просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю [PERSON] шляхом зняття з місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.05.2020 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.03.1998 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності 14.04.1998 року зареєстроване в бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя Донецької області. Згідно інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 16.07.2019 року вбачається, що відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідок №651 від 05.12.2016 року та №198 від 22.05.2017 року, складених головою КСН МКР «Курчатово» вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою з 2008 року, оскільки виїхав на територію Російської Федерації. Згідно акту про фактичне проживання від 12 вересня 2019 року, складеного головою КСН МКР «Курчатово», за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із дружиною [PERSON] . Згідно паспорту громадянина Російської Федерації, виданого 19.10.2018 року УМВС Росії по Тверській області, [PERSON] , [INFO] з 30 жовтня 2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна копія довіреності від 08.11.2017 року, посвідчена нотаріусом м. Москва Ратіані В.Ш. , згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] бути його представником, зокрема, з питань зняття його з реєстраційного обліку (виписки) за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником вищезазначеної квартири, його право власності, в силу ст. 41 Конституції України, є непорушним, тому він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право на проживання у вказаній квартирі. Так, як право власності відповідача на частку у спільному майні, яке належить йому на праві приватної спільної власності, в квартирі не припинено, він не може бути обмежений у будь-який спосіб у користуванні власністю. Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної спільної сумісної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з місця реєстрації.

Outcome: dismissed