Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

у грудні 2017 р. позивач зеврнувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та стягнути судовий збір по справі у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач із дня народження зареєстрований та проживає у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] в якій крім нього теж зареєстровані його племінник [PERSON] , [INFO] , який народився від недовготривалого шлюбу його покійного брата із [PERSON] , у 09.02.2011 нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій зазначено, що подружні відносини між ними припинені з грудня 2008 р., тому фактично вони і не проживали разом, внаслідок чого відповідач та його мати у спірну квартиру не вселялися, комунальні послуги не сплачували, таким чином позивач вважає, що відповідач більше як шість місяців в даній квартирі не проживає, нею не цікавиться, ніколи там не проживав, перешкод у користуванні нею ніхто не чинив, а тому він втратив право користування нею. А також, дитина в чиїх інтересах діє відповідач успадкувала на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] від свого покійного батька і мого брата. Ні я ні мої близьки родичі не заперечували щодо отримання спадку, оскільки це дитина свого батька і повинна бути забезпечена житлом. Ухвалою судді від 09.01.2018 відкрито провадження по справі (а.с. 31). 16.02.2018 відповідачем, яка діє в інтересах неповнолітнього сина по справі подано відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що відсутні підстави для визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки батьки дитини погодили, що місцем його проживання буде квартира [ADDRESS] і це місце проживання не може бути зміненим до досягнення ним повноліття, при цьому після смерті її колишнього чоловіка та батька [PERSON] позивач створив такі умови, у зв`язку з якими вона не змогла проживати із сином у вказаній квартирі (а.с. 41, 42). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2018 відмовлено відповідачу у забезпеченні доказів (а.с. 63). Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2018 скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27.08.2018 та ухвалено нову, якою заяву [PERSON] про забезпечення доказів задоволено (а.с. 102-104). 11.03.2019 представником позивача подано відповідь на відзив, зазначивши, що твердження відповідача не відповідають дійсності є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки відповідач разом з дитиною ніколи не заселялися у спірну квартиру та ніколи у ній не проживали, вони не набули право власності на користування квартирою, а у зв`язку зі смертю брата та відповідно припинення ним права користування житлом, відсутністю дитини без поважності причин понад 6 місяців у квартирі та не повідомлення про істотні обставини дитина також втратила право користування спірним майном, також відповідач необґрунтовано стверджує, що були наявні підстави у відповідності до яких вона разом з сином не могла проживати у квартирі, через створення таких умов позивачем, оскільки нею не надано відповідних доказів, що з боку позивача чинилися певні перешкоди, а таокж відсутні допустимі докази, що підтверджують існування таких умов та обставин, які б унеможливлювали проживання дитини у спірній квартирі (а.с. 151-156). 22.11.2019 ухвалою суду клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено (а.с. 202, 203). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, щ порушують права неповнолітньої дитини, а тому просила відмовити у задоволенні. Представники третьої особи у судовому засіданні просили ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства не порушуючи права неповнолітньої дитини. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] було видано ордер №179250 від 21.03.1972 на квартиру [ADDRESS] на сім`ю із п`яти чоловік [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). Рішенням від 14.08.1989 за №447 виконавчого комітету Ленінградської районної рад народних депутатів про зміну договору найму жилого приміщення було вирішено особовий рахунок на трикімнатну квартиру [ADDRESS] переоформити з гр. [PERSON] на гр. [PERSON] (а.с. 9). Розпорядженням Святошинської РДА у м. Києві №471 від 12.08.2010 внесено зміни у договір найму жилого приміщення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] і укласти його з [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер та [PERSON] , [INFO] померла (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , який [INFO] помер (а.с. 13). Відповідно до листа КМКЛ №5 від 11.12.2019 №061/108-2939 встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] через гостру легенево-серцеву недостатність. Туберкульоз (а.с. 219-221). Згідно свідоцтва про народження у [PERSON] та [PERSON] народився [INFO] син [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27.06.2008 у ЦВРШ м. Києва з державним ЦРС, актовий запис №1160 розірвано (а.с. 171). Як вбачається із актів від 01.08.2017, 07.10.2017 та 11.12.2017 складених та підписаних трьома особами, які проживають у будинку [ADDRESS] про те, що у квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , а [PERSON] у вказаній квартирі не проживає (а.с. 18, 19). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] , належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно довідки Форми №3 від 07.04.2010 №2010 виданої КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 135). Як вбачається із інформації наданої Святошинським УП ГУНП у м. Києві від 28.12.2017 за №348 згідно інформаційних облікових баз даних відсутні будь-які дані щодо звернень [PERSON] [INFO] та [PERSON] про вчинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с. 160). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 05.12.2019 зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 217). Крім цього у судовому засіданні в якості свідка була допитна дружина позивача [PERSON] , яка пояснила, що знайома з позивачем з 1991 р. у спірній квартирі речей дитини ніколи не бачила, батька дитини знає з 9 років та знає що йому забороняли бачитися з дитиною, помер через туберкульоз, також їй не відомо чи мати дитини і [PERSON] намагалися вселитися у спірну квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою, знає що у 2007-2008 [PERSON] з [PERSON] розписалися, та після смерті [PERSON] бувала у квартирі 1 раз на тиждень, не помічала, що [PERSON] намагалася заселитися у квартиру, також вона за час життя батька її сина не давала можливості щодо побачення дитини та батька, а дозвіл на реєстрацію дитини у спірній квартирі надав [PERSON] , після його смерті [PERSON] оформив квартиру на себе. [PERSON] вона бачила на весіллі і на день похорону, вона жодного дня не знаходилася у спірній квартирі. Свідок [PERSON] , який є сусідом та живе на 6 поверсі у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] не бачив з 2008 року, знає, що [PERSON] помер був на похоронах, проте не знає чи [PERSON] був у шлюбі, не відомо на що він хворів та чи притягався до кримінальної відповідальності, знає, що [PERSON] проживав у маленькій кімнаті, а [PERSON] у великій, мама у спальній. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, в яких зазначила, що вона є бабусею [PERSON] , батько дитини [PERSON] раптово почав бути агресивним та почали пропадати гроші, він був наркозалежним, оскільки у нього було передозування, коли привезли його до клініки у нього було виявлено туберкульоз, про що стало відомо зимою 2009 р. [PERSON] та [PERSON] проживали у неї, а в кінці 2009 [PERSON] переїхав да мами у 2016 р. підтримували дружні відносини. Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування належним йому житлом, позивач посилається на те, що він має намір скористатись своїи право щодо приватизації житла та у майбутньому продажу цього житла і переїзду проживати до іншої квартири яку купить з продажу цієї квартири, оскіль у зазначеній квартирі у нього спогади про померлих родичів. Однак при цьому, наявність реєстрації відповідача на цьому житлі створює дня нього перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Доводи представника відповідача щодо порушення права дитини на житло відхиляються суддею, оскільки факт проживання дитини зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в поясненнях сторін. Посилання представника відповідача на неможливість виселення дитину без відповідного дозволу органу опіки та піклування не приймаються судом, оскільки позивачем заявлено вимогу саме про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а не вимогу щодо його виселення, враховуючи той факт, що не може бути виселена з приміщення та особа, яка в ньому не проживає. Отже, жодні права дитини не порушуються. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням доказів, оцінку яким надано вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців, перешкод позивачем не було вчинено щодо проживання останнього у ній, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтвердженні належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved