overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04 вересня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації м. Маріуполя, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 177, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу дітей не мають. З 2010 року шлюбні стосунки між сторонами припинені з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно у передбаченому законом порядку, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу заочно в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимога підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1999 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони не проживають разом більше чотирьох років, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не проживають разом з 2010 року, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07 липня 1988 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у Палаці одруження міста Жданова Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2447, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає окремо. Шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач у позові просила розглядати справу за її відсутності у зв'язку з виїздом за межі міста. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимога підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.1988 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 грудня 2007 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, з травня 2014 року в сім'ї почали виникати непорозуміння щодо побудови та утримання сім'ї, з'ясувалося, що у нас протилежні погляди на життя, на сім'ю. з липня 2014 року стали проживати окремо. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 14-15). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі 21 грудня 2007 року, який зареєстрований виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 8 (а.с. 4). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з липня 2014 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 25 вересня 2010 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. 12 жовтня 2014 року відповідач пішов з сім'ї і на день подачі позову до суду проживає окремо від сім'ї та фактично припинені сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 22-23). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі 25 вересня 2010 року, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2163 (а.с. 6). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з 12 жовтня 2014 року. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7) та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що з 12.04.2013 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Проте, сімейне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та різні цілі у житті. З грудня 2013 року не проживають разом, спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивився, про час та місце повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 16, 20). Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 12 квітня 2013 року, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 109 (а.с. 4). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через через різні погляди на сімейне життя та різні цілі у житті. З грудня 2013 року не проживають разом, спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що з 18.10.2003 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Однак, шлюб дружньої родини не створив, спільне життя не склалося, погляди між подружжям різні. З червня 2011 року перестали вести спільне господарство і спільний бюджет. Шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивився, про час та місце повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 15). Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 18 жовтня 2003 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1610 (а.с. 4). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Шлюб дружньої родини не створив, спільне життя не склалося, погляди між подружжям різні. З червня 2011 року перестали вести спільне господарство і спільний бюджет. Шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що з 28.02.2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. З 01 травня 2014 року не проживають разом, оскільки виникли непорозуміння і негаразди, втратили почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого шлюбні відносини припинені. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у кожного своє життя та збереження шлюбу є не можливим. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявивився, про час та місце повідомлена належним чином (а.с. 22, 26). Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 28 лютого 2014 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 185 (а.с. 4). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через непорозуміння і негаразди, втратили почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого шлюбні відносини припинені. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у кожного своє життя та збереження шлюбу є не можливим. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 928 грн. та моральну шкоду у розмірі - 3 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 15.10.1992 р. по 04.02.2014р. 04.02.2014 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі на суму 5 928 грн. Крім цього позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона визначила у 3 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 15.10.1992 року по 04.02.2014 року. 04.02.2014 року позивач була звільнена з цього підприємства на підставі п.1 ст.40 КзпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 5 928 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан заборгованість по заробітній платі у розмірі 7 986.77 грн. та моральну шкоду у розмірі - 5 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 06.10.1981 р. по 04.02.2014р. 04.02.2014 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі на суму 7 986.77 грн. Крім цього позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона визначила у 5 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 06.10.1981 року по 04.02.2014 року. 04.02.2014 року позивач була звільнена з цього підприємства на підставі п.1 ст.40 КзпП України, у зв'язку із ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 7 986.77 грн. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі їй була спричинена моральна шкода, яка виразилась у її душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату взаємної поваги та любові, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення та про розгляд справи за її відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати за його відсутності, проти можливості примирення заперечив, не заперечуючи обставин, викладених у позові. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2011 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане ВДРАЦС Володарського РУЮ у Донецькій області 25.06.2011 р.) Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] видане ВДРАЦС Володарського РУЮ у Донецькій області 09.09.2011 р). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із залишенням після розірвання шлюбу позивачу прізвища [PERSON], яке нею під час укладення шлюбу не змінювалось.

Outcome: approved