Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У грудні 2013 року позивач акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління » ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за мировою угодою у сумі 24 990 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 256,06 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 09 червня 2009 року затверджено мирову угоду, укладену між ВАТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], [PERSON]. Згідно з умовами мирової угоди відповідачі визнали суму боргу за кредитним договором № 40-07/07-ШД від 26 лютого 2007 року у розмірі 21 020 грн. 00 коп., а також зобов'язались протягом дії мирової угоди відшкодувати судові витрати. Мировою угодою також встановлено графік погашення заборгованості, згідно якого відповідачі зобов'язались протягом 24 місяців з моменту укладення цієї мирової угоди погасити визнану заборгованість за кредитним договором. Однак, боржники порушували умови мирової угоди. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 26 лютого 2007 року між відкритим акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №40-07/07-ШД за яким банк надав відкрив позичальнику кредит у сумі 15 000 грн. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконував, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 09 червня 2012 року затверджено мирову угоду між АТ ««Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] та [PERSON], який є поручителем згідно договору поруки від 26.07. 2007 року За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною, друга сторона, має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. В результаті неналежного виконання умов мирової угоди за відповідачами залишається заборгованість в сумі 25 605 грн. 78коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема, трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не представлено суду. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення з відповідачів заборгованості . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 612, 1054 ч. 2; 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: approved