overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що 01 січня 1998 року померла його мати [PERSON] Після смерті останньої в управління спадковим майном вступила її дочка [PERSON] 10 жовтня 2004 року [PERSON] померла, не оформивши своїх спадкових прав. Після її смерті відкрилась спадщина на земельні частки (паї), проте позивач не звернувся у нотаріальну контору у встановлений термін у звязку з тим, що йому не було відомо про наявність спадкового майна. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] померла 01 січня 1998 року. Після смерті останньої спадщину прийняла її дочка [PERSON], оскільки постійно проживала разом з нею у с. Борисів по вул. Комсомольській, 21 Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], довідкою Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року № 629. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 10 жовтня 2004 року, не оформивши своїх спадкових прав після смерті матері. За змістом повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 30 грудня 2015 року № 2674/01-16, після смерті [PERSON] спадкової справи не заводилось. Таким чином, позивач являється спадкоємцем за законом другої черги [PERSON] Інші спадкоємці спадщину не приймали. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ст.ст. 1265, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що 08 липня 2014 року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, проте позивач не звернувся у нотаріальну контору у встановлений термін у звязку з проживанням в іншому регіоні та проходженням військової служби у Збройних силах України по мобілізації. Просить визначити йому додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] в судове засідання не зявився, у поданій до суду письмовій заяві просив справу розглянути за його відсутності, вказавши, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Борисівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 09 липня 2014 року, встановлено, що [PERSON] померла 08 липня 2014 року. З свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] є його матірю. Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 30 грудня 2015 року № 2672/01-16, після смерті [PERSON] спадкової справи не заводилось. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Хуел Україна», в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість в сумі 401916 грн. посилаючись на те, що за договором поставки ФОП [PERSON] поставила відповідачу спортивні товари, за які останній не сплатив грошові кошти внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. В подальшому між ФОП [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за вказаним договором поставки. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання юридична особа була належним чином повідомлена, до суду подала заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить справу розглядати за її відсутності. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 26.01.2011 між ФОП [PERSON] та ТОВ «Хуел Україна» укладено договір поставки № 17-01/11, за яким продавець зобов'язався поставити відповідачу товар, а покупець в свою чергу протягом 30 днів з моменту підписання договору сплатити грошові кошти в сумі 219996 грн. 04.11.2014 було укладено аналогічний договір поставки, за яким ФОП [PERSON] поставив відповідачу спортивні товари на суму 181920 грн., проте грошові кошти за них сплачені не були. 15.07.2015 між ФОП [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги за договором поставки від 26.01.2011 № 17-01/11 на суму 219996 грн. 16.07.2015 між ФОП [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги за договором поставки від 04.11.2014 № 04-11/14 на суму 181920 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача по оплаті фактично наданих відповідно до умов договору послуг складає 401916 грн., при цьому відповідачем вказана обставина також визнається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в розмірі 4020 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що 19.04.2014 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON]. Сімейні стосунки між ними припинені. Вона з дитиною мешкає окремо. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, через що виникали сварки. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю не мають. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливими. Просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в ньому обставини. Додатково суду пояснив, що після смерті брата він почав зловживати спиртними напоями, через що з дружиною почали виникати сварки. Вже близько року мешкають окремо. Вважає, що їх шлюб зберегти неможливо. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач зловживає спиртними напоями, траплялися випадки коли він не приходив до дому. Вони не знаходять порозуміння з приводу виховання дитини. Він зовсім не приділяє доньці увагу. Також вважає, що їх з позивачем шлюб зберегти неможливо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 19.04.2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується світлокопією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.4). Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство не ведеться. Мають спір про поділ майна, що є їх спільною власністю, який буде вирішено в позасудовому порядку. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач позовні вимоги визнала. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі зазначеного, враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає подальше його збереження таким, що суперечить інтересам подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на життя та втрату почуття любові один до одного. Не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені вимоги підтримали, просили шлюб розірвати. Пояснили суду, що сторони проживають окремо з 19 листопада 2015 року, з цього часу не ведуть спільне господарство. Фастівським міськрайонним судом Київської області 04 лютого 2016 року, було затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 липня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 13). У судовому засіданні сторони зазначили, що сторони проживають окремо з 19 листопада 2015 року, з цього часу не ведуть спільне господарство та не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Зазначили, що примирення між сторонами неможливе. Фастівським міськрайонним судом Київської області 04 лютого 2016 року, було затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом позивач зазначила, що не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище позивача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 11). Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутності (а.с. 12). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. Позивач подала заяву, в якій просить не змінювати своє прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище позивача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутності (а.с. 22). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 травня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. Позивач подала заяву, в якій просить не змінювати своє прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінити прізвище позивача на дошлюбне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 30 серпня 2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки подружжя має різні погляди на життя. Останнім часом проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб фактично розпався, подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим. Примирення між ними не можливе. В судове засідання позивач надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2003 року міським відділом РАГС Каховського райуправління юстиції Херсонської області, про що складено відповідний актовий запис за № 151. В підтвердження до матеріалів справи долучено свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, що вбачається з свідоцтв про їх народження (а.с.5, 6) Враховуючи той факт, що позивачка категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу та повідомила про те, що подружжя окремо проживають, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 487 гривень 20 коп. (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що 05.02.1977 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу, та за рахунок спільних коштів нею і відповідачем був побудований жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності на цей будинок в установленому законом порядку оформлено на ім'я відповідача, який відмовляється визнати її право власності на ? частину цього майна. З наведених підстав позивач просила припинити її та відповідача право спільної сумісної власності на жилий будинок та визнати за нею право власності на ? частину жилого будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов не визнав, посилаючись, що не бажає визнання права власності позивачки на ? частину жилого будинку. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до положень ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 05.02.1977 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу. (а.с. 5) Рішенням виконавчого комітету Овідіопольської районної ради від 28.03.1991 р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами по провулку Отрадний в смт Овідіополі. (а.с. 13) Розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 15.02.1999 р. №104 затверджено акт введення в експлуатацію жилого будинку [PERSON] по [ADDRESS] після чого відповідачу видано свідоцтво про право власності на цей будинок. (а.с. 16-17) Рішенням виконкому Овідіопольської селищної ради від 25.03.2004 р. №98 спірному жилому будинку присвоєна адреса: [ADDRESS] Таким чином, нерухоме майно у виді жилого будинку було набуте сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору 487 грн. 20 коп. (а.с. 1)

Outcome: approved