Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за угодою від 20 травня 2005 року, відповідно до якої відповідач передала у власність позивача частину сараю літ. «В» по [ADDRESS], а позивач сплатила їй суму коштів у розмірі 5000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 2011 році при розгляді іншої цивільної справи між тими ж сторонами позивачу стало відомо, що відповідач у 2007 році цю ж частину сараю за розпискою продала [PERSON], тобто одне і те ж саме майно відповідач двічі продала різним особам. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 5000 грн. на підставі ст.ст. 1212,1213 ЦК України. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що про існування розписки, відповідно до якої відповідач продала частину сараю літ. «В» [PERSON] позивач дізналась лише у 2011 році, тобто саме з того часу вона дізналась про порушення свого права. Просили задовольнити позов та стягнути з відповідача 5000 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що між сторонами вже неодноразово вирішувалися спори, у тому числі і з приводу користування спірною частиною сараю літ. «В» по [ADDRESS]. Так, у 2007 році позивач зверталась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні сараєм, у 2009 році - з позовом про переведення прав і обов'язків покупця, у 2010 році - про визнання договору купівлі-продажу частки домоволодіння недійсним. Тобто про порушення свого права з приводу користування спірним сараєм їй було відомо ще в 2007 році, а з даним позовом вона звернулась до суду лише у 2013 році, тобто після спливу строку позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позову на підставі пропуску позивачем строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 2-637/2008, № 2547/2010, № 2-793/2011, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно «Угоди про порядок користування сараєм літ. «В» та перехід права власності» від 20 травня 2005 року [PERSON] передала у власність та у користування [PERSON] частину сараю літ. «В», отримавши від [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 5000 грн. (а.с.14). 01.07.2007 року за розпискою [PERSON] продає частину житлового будинку по [ADDRESS] (куди входить і сарай літ. «В») [PERSON] (а.с.15). У вересні 2007 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], в якому посилалась на ту обставину, що вона має намір узаконити вказану «Угоду» через суд, тому просила визнати за нею право власності на весь сарай літ. «В» по [ADDRESS] (а.с.54). Ухвалою суду від 24.03.2008 року провадження по вказаній справі було закрито у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання (а.с.48). У 2009 році [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про переведення прав і обов'язків покупця, рішенням суду від 21 вересня 2009 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с.57). У 2010 році [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу 13/100 часток житлового будинку недійсним (а.с.55-56), рішенням суду від 13 грудня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с.52-53). При цьому в апеляційній скарзі на вказане рішення позивач зазначає, що їй відомо про існування розписки від 01.07.2007 року і що згідно вказаної розписки частина спірного сараю була продана [PERSON] [PERSON] (справа № 2-2547, а.с.88-96). Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З даним позовом позивач звернулась до суду у жовтні 2013 року, тобто за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Представник відповідача неодноразово наголошував на тому, що позивач пропустив строк позовної давності і просив суд застосувати такий строк. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказана позивачем обставина пропуску строку позовної давності, а саме те, що про існування розписки від 01.07.2007 року їй стало відомо лише у 2011 році при розгляді іншої справи, спростовуються матеріалами оглянутих судом цивільних справ. Будь-яких інших підстав та доказів, які б свідчили про поважність причини пропуску строку позовної давності, позивачем не зазначено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed