Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вольт Постач» про витребування трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та видачі трудової книжки. Посилався на те, що 10.09.2019 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Вольт Постач» на посаду менеджера з продажу та передав трудову книжку відповідачу. Відповідач постійно виплачувало заробітну плату з затримками та не виплачувало заробітну плату у розмірі, який був обумовлений при прийнятті на роботу, а потім взагалі припинило виплачувати кошти. Посилався на те,що директор ТОВ «Вольт Постач» не надав пояснень чому він припинив виплату заробітної плати, а у подальшому 18.11.2020 року він дізнався з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, що він був звільнений 16.08.2020 року. Зазначив, що відповідач жодних повідомлень із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки не отримував, а коли дізнався про звільнення, то неодноразово звертався до директора ТОВ «Вольт Постач» з проханням провести із ним остаточного розрахунку по заробітній платі та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, видати на руки трудову книжку та наказ про його звільнення, але його звернення залишились без відповідей. На момент його звільнення борг відповідача по його заробітній платі становив 43159,61 грн. згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків. Крім того, йому не було проведено розрахунок за невикористану відпустку за 22 дні. Посилався на те, що відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні та видачі трудової книжки, що є підставою для виплати йому середнього заробітку за весь час затримки. Просив суд зобов`язати ТОВ «Вольт Постач» видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 43159,61 грн. та невикористану відпустку за 22 дні у розмірі 4828,34 грн.. Стягнути з ТОВ «Вольт Постач» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки та остаточного розрахунку, починаючи з 17 серпня 2020 по день вирішення справи в суді, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 406,98 грн.. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.. Ухвалою від 30.12.2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21.01.2021 року до суду від відповідача ТОВ «Вольт Постач» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що 17.08.2020 року позивачеві в безготівковій формі на картковий рахунок було виплачено заробітку плату та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 6720,33 грн.. Зокрема позивачеві нараховано всього 8348,23 грн., в тому числі: 2750 грн. заробітна плата за серпень 2020 року; 519 грн. доплати; 5079,17 грн. компенсації за невикористану відпустку, із даних нарахувань утримані податки та збори у розмірі 1627,90 грн., після чого належні позивачеві 6720,33 грн. перераховано йому на рахунок. Також посилався на те, що позивач не вірно обраховував розмір середнього заробітку, оскільки його було прийнято на роботу з окладом згідно штатного розпису, оклад менеджера з продажу становив 4200 грн.. Наказом №30/12-к від 30.12.2019 затверджено зміни до штатного розпису, відповідно до яких оклад менеджера з продажу становив 5000 грн., більший розмір заробітної плати виплачувався працівникам, в тому числі позивачу, за результати роботи у випадках збільшення обсягів продажу, залучення нових клієнтів тощо. Зазначив, що надані позивачем роздруківки про розбіжності в даних щодо нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати виникли через збій в роботі програмного забезпечення на сайті фіскального органу, через який станом на серпень 2020 року подавалася звітність відповідача. 15.12.2020 року відповідачем здійснене корегування звітності за ІІ та ІІІ квартали 2020 року. Посилався на те, що позивачеві відомо, що трудова книжка зберігається в офісі відповідача у м. Києві. У день звільнення позивач був відсутній в даному офісі, а тому йому було направлено поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Жодної відповіді від позивача не отримано, а тому трудова книжка зберігається у відповідача. Після надходження позовної заяви позивачу було повторно повідомлено про необхідність отримання трудової книжки. Відповідач не заперечує проти того, щоб видати позивачу трудової книжки, але з метою дотримання встановленого інструкцією порядку, йому необхідно прибути до офісу відповідача, або надати належним чином складену та власноруч підписану згоду на пересилання трудової книжки тощо. Зазначив, що відсутні вина відповідача в тому, що позивач своєчасно не отримав трудову книжку, відсутні порушення трудового законодавства з боку відповідача. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. 22.02.2021 року до суду від відповідача ТОВ «Вольт Постач» надійшли пояснення, відповідно до яких зазначив, що 09.02.2021 року позивач прибув до офісу відповідача в м. Києві та особисто отримав належну йому трудову книжку, що власноручно засвідчив розпискою. Зазначене підтверджує відсутність предмету спору щодо вимоги позивача про повернення трудової книжки, адже відповідач не заперечував проти того, щоб видати позивачеві трудової книжки, та зробив це з дотриманням порядку встановленого інструкцією. Зазначив, що відсутня вина відповідача в тому, що позивач своєчасно не отримав трудову книжку. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, \~дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з продажу ТОВ «Вольт Постач» з 10 вересня 2019 року за основним місцем роботи з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наказом №5 від 09.09.2019 року./а.с.32/ Згідно штатного розпису на 10 вересня 2019 року посадовий оклад менеджера з продажу становив 4200 грн../а.с.36/ 16.08.2020 року [PERSON] було звільнено з посади менеджера з продажу ТОВ «Вольт Постач» за власним бажанням, підстава заява на звільнення [PERSON] /а.с.33/ Позивачеві в день звільнення в безготівковій формі на картковий рахунок було виплачено заробітку плату та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 6720,33 грн.. Зокрема позивачеві нараховано всього 8348,23 грн., в тому числі: 2750 грн. заробітна плата за серпень 2020 року; 519 грн. доплати; 5079,17 грн. компенсації за невикористану відпустку, із даних нарахувань утримані податки та збори у розмірі 1627,90 грн., після чого належні позивачеві 6720,33 грн. перераховано йому на рахунок. Ці обставини підтверджуються довідкою про заробітну плату № 08/20-20 від 17.08.2020 року,/а.с.29/, розрахунком компенсації невикористаної відпустки /а.с.34/, а також доказом зарахування коштів на рахунок позивача є платіжне доручення № 289 від 17.08.2020 /а.с.56/ та відомість перерахування заробітної плати. /а.с.57/ Заборгованість по заробітній платі за попередні періоди також відсутня, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів на виплату заробітної плати та відомостями про перерахування заробітної плати. /а.с.58-99/ Позивач вказував, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб\~платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків на запит в електронному вигляді від 18.11.2020 йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 43159,61 грн../а.с.11/ Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву дану обставину пояснив тим, що надані позивачем роздруківки про розбіжності в даних щодо нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати виникли через збій в роботі програмного забезпечення на сайті фіскального органу, через який станом на серпень 2020 року подавалася звітність відповідача. Дізнавшись про таке, 15.12.2020 відповідачем здійснене корегування звітності за ІІ та ІІІ квартали 2020 року, копії Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ), а також копії квитанцій про їх прийняття ГУ ДПС у м. Києві (Печерський р-н м. Києва) наявні матеріалах справи. /а.с.52-55/ З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а також вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно з\~ст. 48 КЗпП України, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України). Пунктом 3\~постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників»\~встановлено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства (п. 4 зазначеної постанови КМУ). Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідно до п. 4.2. Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно з п. 6.2. Інструкції, трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Позивачеві відомо, що трудова книжка зберігається в офісі Відповідача у м. Києві. У день звільнення позивач був відсутнім в офісі відповідача, у зв`язку з чим, на виконання п. 4.2. Інструкції, йому було відправлене поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, що підтверджується копією листа № 08/20-25 від 18.08.2020 /а.с.40/ Жодної відповіді від позивача не отримано, тож, на виконання ч. 2 п. 4.2. Інструкції, враховуючи, що відповідальність за збереження трудової книжки покладена на керівника підприємства (п. 4\~постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників»), трудова книжка зберігалася у відповідача. Також судом встановлено, що відповідачем було повторно повідомлено позивача про необхідність отримання трудової книжки, що підтверджується копією листа № 20/01-03 від 05.01.2021 року/а.с.38/ та копією списку поштових відправлень. /а.с.39/ [PERSON] 09.02.2021 року прибув до офісу відповідача та отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою позивача від 09.02.2021 року./а.с.117/ У постанові від 05.02.2020 у справі № 761/29172/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Наявність зазначених умов має бути підтверджена належними, достовірними та достатніми доказами. Оскільки позивач трудову книжку отримав, а у діях відповідача відсутня вина у тому, що позивач не отримав трудову книжку одразу після звільнення, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то і позовні вимоги в частині стягнення 5000 грн. витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed