Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі ТДВ «Глобус») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 16 січня 2013 року о 11 годині 00 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAEWOO NUBIRA, д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля ВАЗ-11183, д/н [NUMBER], яким керував позивач [PERSON], в наслідок якого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на загальну суму в розмірі 40018, 54 гривень. Остаточна вартість автомобіля, до зіткнення складала 35582,92 гривень. Оскільки ТДВ «Глобус», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], та який є власником автомобіля DAEWOO NUBIRA, д/н [NUMBER], виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 19 003,47 гривень, просив стягнути з СК «Глобус» недоплачену різницю між вартістю автомобіля до та після пошкодження у сумі 7504,92 гривень; витрати, пов`язані з авто товарознавчим дослідженням у сумі 550 гривень; стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром спричиненої шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 9074, 53 гривень; судовий збір в розмірі 229,41 гривень. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 05 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені: стягнуто з ТДВ «Глобус» на користь [PERSON] недоплачену різницю між вартістю автомобіля до та після пошкодження у розмірі 7504,92 гривень; витрати, пов`язані з автотоварознавчим дослідженням у розмірі 550 гривень та судовий збір в розмірі 114, 70 гривень; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром спричиненої шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 9074,53 гривень та судовий збір в сумі 114,70 гривень. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього відповідних сум скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач [PERSON] зазначав, що його цивільна відповідальність була застрахована полісом № АВ/3498528 від 18 травня 2012 року ТДВ «Глобус», заподіяна ним матеріальна шкода частково була відшкодована [PERSON] зазначеною страховою компанією, межі ліміту страхової відповідальності перевищені не були, а тому страхова компанія в межах такого ліміту повинна відшкодувати [PERSON] і решту спричиненої матеріальної шкоди. Також вказує, що Звіт про оцінку майна № 010/13-А від 21 січня 2013 року не є належним доказом по справі, оскільки, на думку відповідача, висновки цього звіту суперечать п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншим нормам чинного законодавства. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] проти задоволення апеляційної скарги не заперечував. В судове засідання представник ТДВ «Глобус» не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2013 року об 11годині 00 хвилин на перехресті вул. Герцена та бул. Шахтобудівників у Калінінському районі м. Донецька, з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Також, судом першої інстанції встановлено, що постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 18 квітня 2013 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Цією ж постановою суд визнав [PERSON] винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 7). Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля DAEWOO NUBIRA, д/н [NUMBER], [PERSON] застраховано ТДВ «Глобус», що підтверджується страховим полісом №АВ/3498528 від 19 травня 2012 року. Дія зазначеного полісу до 18 травня 2013 року. Страхова компанія встановила, що можлива вартість пошкодженого автомобіля у після аварійному стані становить 9074,53 гривень. Також встановлено, що відповідно до Звіту про оцінку майна № 010/13-А від 21 січня 2013 року вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 40018,54 гривень, в той же час остаточна вартість автомобіля до зіткнення складала 35582,92 гривень. Згідно з платіжним дорученням № 4521 від 27 червня 2013 року ТДВ «Глобус» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 19003,47 гривень. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції керувався ст.ст. 1166, 979, 1187, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановами Пленуму Верховного Суду України та виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 січня 2013 року, майну [PERSON] з вини [PERSON], була завдана матеріальна шкода, яка складається з: різниці між вартістю автомобіля до та після пошкодження та витрат, пов`язаних з автотоварознавчим дослідженням, які в загальному розмірі складають 8054,92 гривень, та які підлягають стягненню з СК «Глобус», а також різницю між фактичним розміром понесених збитків та отриманим від страхової компанії відшкодуванням, яка становить 9074,53 гривень та підлягає стягненню з [PERSON] Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначив норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, проте, дійшов помилкового висновку про стягнення суми матеріального відшкодування саме з [PERSON], за наступних підстав. Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тому обґрунтованими є доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] про те, що в разі настання страхового випадку відповідальність в межах лімітів відповідальності несе страховик. Згідно частини 1 статті 1194 Цивільного кодексу України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди особа, яка застрахувала свою відповідальність зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 полісу №АВ/3498528 (а.с. 59) ліміт відповідальності страховика за майнову шкоду на одного потерпілого складає 50000 гривень. Вказані умови кореспондуються з приписами пункту 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статей 999, 1194 ЦК України, статей 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачу в межах лімітів лежить на ТДВ «Глобус», якщо різниця є більшою, то різниця між розміром фактично заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням - сплачується відповідачем [PERSON] Згідно з пунктами 4, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач не перевищує ліміту страхового відшкодування, встановленої полісом №АВ/3498528, тому така шкода підлягає стягненню саме зі страхової компанії, з урахуванням вже сплаченої суми страхового відшкодування. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] не можна визнати законним й обґрунтованим. Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Outcome: dismissed