Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії- Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом, вказавши, що 22.08.2007 року між Великомихайлівським філією-відділенням № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON]\~\~було укладено кредитний договір № 1138, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 5000 грн. терміном до 23 серпня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних. 22 серпня 2007 року між Великомихайлівським філією-відділенням № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON]\~\~було укладено договір поруки № 1138, відповідно до якого вона відповідає по всіх зобовязаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON]М Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Великомихайлівським філією-відділенням № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON] 23.08.2007 року був укладений договір застави майна № 1138, відповідно до якого заставодавець передав у заставу деяке рухоме майно. Однак, встановлені кредитним договором терміни повернення даного кредиту (основної суми) та терміни сплати процентів за кредит Позичальником не дотримуються. 29 вересня 2011 року Великомихайлівським районним судом Одеської області ухвалено рішення по цивільній справі № 2-516/2011 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10015/0357 філії- Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно заборгованість в загальному розмірі 8944,84 грн. 30.06.2015 року другим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої заборгованість по виконавчому листу № 2-516/11 від 28.11.2011 року щодо стягнення заборгованості у сумі 8944,84 грн. сплачено в повному обсязі. Оскільки заборгованість за кредитним договором, зокрема, за основним боргом, стягнута за рішенням суду, погашено лише 02.06.2014 року Банком були донараховані проценти та штрафні санкції. У звязку з зазначеним загальний розмір заборгованості боргу станом на 18.11.2015 року становить -5347,92 грн., з яких прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2010 р. по 02.06.2014 р, - 2453,25 грн.; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту-47,00 грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту- 851,07 грн. ; пеня за прострочені проценти за користування кредитом- 1963,73 грн.; пеня з прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту- 32,57 грн. Тому позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути на користь банку солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитом на загальну суму 5347,92 грн та понесені судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Представником АТ « Ощадбанк» надана заява якою просив розглядати справу за її відсутності на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала заяву в якій вказала на розгляд справи за її відсутності, позов не визнала, надані заперечення підтримала, просила застосувати строки позовної давності. Крім того, в своїй заяві зазначила, що особисто жодного платежу після винесення у 2011 році рішення суду вона не вносила. Відповідач [PERSON] надала заяву в якій вказала на розгляд справи за її відсутності, позов не визнала, просила застосувати строки позовної давності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статей\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/,\~\~то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобовязання, згідно\~ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК, інших актів законодавства. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючої Великомихайлівським філією-відділенням № 3170 та фізичною особою [PERSON]\~\~було укладено кредитний договір № 1138, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 5000 грн. терміном до 23 серпня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних . 22 серпня 2007 року між Банком, позичальником та [PERSON] був укладений договір поруки . 22 серпня 2007 року між Банком та позичальником був укладений договір застави майна. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник виконувала не належним чином, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 18.11.2015 року у розмірі 5347,92 грн. Дія договору кредиту закінчилася 23 серпня 2010 року. 29 вересня 2011 року Великомихайлівським районним судом Одеської області ухвалено рішення по цивільній справі № 2-516/2011, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10015/0357 філії- Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» були задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 8944,84 грн., на підставі якого виданий виконавчий лист. 30.06.2015 року другим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої заборгованість по виконавчому листу № 2-516/11 від 28.11.2011 року щодо стягнення заборгованості у сумі 8944,84 грн. сплачено в повному обсязі. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5\~\~зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599 - 601,\~604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК.Така сама позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, справа № 6-1206цс15. Відповідно до\~\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється в три роки. Згідно із ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 7.7 кредитного договору № 1138 від 22 серпня 2007 року сторонами встановлено строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю 3 років. Із зазначеним позовом Банк звернувся до суду 09.12.2015 року. На підставі ч. 2 і. ч. 3\~ст. 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного чи кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Разом з тим, враховуючи, що строк дії кредитного договору закінчився 23 серпня 2010 року, а у вересні 2011 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 31.08.2011 року, слід вважати, що пред'явленням даного позову відбулось переривання строку позовної давності і почався перебіг нового строку, який закінчився у вересні 2014 року. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що і було зроблено відповідачами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч. 4 ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановивши, що переривання строку позовної давності відбулося восени 2011 року, тобто із зазначеної дати починається перебіг строку позовної давності, і жодних дій, які б свідчили про визнання позичальником свого боргу з зазначеної дати, останнім не вчинено, додаткових угод щодо зміни терміну виконання позичальником своїх зобов'язань не укладалося, суд вважає, що пред'явлені у грудні 2015 року Банком позовні вимоги задоволенню не підлягають як такі, що заявлені після спливу строку позовної давності, про застосування наслідків якого в ході розгляду справи було заявлено відповідачами Ізбаш.А.М., [PERSON]. Суд не приймає до уваги заяву Банку про поновлення строку позовної давності, оскільки встановлено, що погашення грошових коштів здійснювалось виконавчою службою по виконанню рішення суду від 2011 року, а не боржником, як зазначає банк. Таким чином бездіяльність боржника не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Встановивши, що [PERSON], [PERSON] дійсно мають заборгованість за кредитним договором № 1138 від 22.08.2007 року, однак банком пропущено строк позовної давності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову банку з підстав спливу позовної давності.

Outcome: dismissed