overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; також просила стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовували тим, відповідач зареєстрований у даному приміщенні, однак його не утримує та не здійснює оплату за комунальні послуги і тривалий час у ньому не проживає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач чи його представник в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, позивачка є власником квартири [ADDRESS] що підтверджується наявними у матеріалах справи договором дарування квартири від 15.05.2015 року і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6). Наявна у матеріалах справи довідка за формою №3 від 24.12.2015 року свідчить, що [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 7). Із наявного у матеріалах справи акту від 12.03.2016 року, що затверджений начальником Житлово-експлуатаційною дільниці вбачається, що відповідач у вказаній квартирі протягом 2015-2016 року не проживав; його речей у квартирі немає. згідно із частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відтак, беручи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном користуватися квартирою і зумовлює додаткові витрати на її утримання, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково із усуненням перешкод у користування позивачем даною квартирою, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 30 серпня 2013 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 03.06.2014 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з серпня 2015 року, спору щодо розподілу майна на даний час немає. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду заяви з проханням розірвати шлюб, справу розглядати у їх відсутності. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2014 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з серпня 2015 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 20.06.1980 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають повнолітніх дітей. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з січня 2015 року, спору щодо розподілу майна на даний час немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідач має іншу жінку, яка може забрати квартиру, тому заперечувала проти розірвання шлюбу. Просила надати строк для примирення, оскільки, в суді розглядаються також інші спори, що стосуються їх сім'ї. Судом було надано сторонами строк для примирення, проте, в наступне засідання відповідачка не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належними чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.06.1980 року. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2015 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання зміни прізвища відповідачем судом не вирішувалось у зв'язку з її неявкою в судове засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач - [PERSON], який є братом позивача та не проживає і ніколи не проживав за вказаною адресою, витрат за комунальні послуги не несе в зв'язку з чим просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи в судове засідання не з'явились. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який є братом позивача. Як вбачається з актів, складених комісією ЖЕД №303, відповідач не поживає у вказаній квартирі. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, зо втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги в підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутня за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несе. Отже відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, відповідач є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 05.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500950959. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 98187,23 грн., у строк 3 05.07.2014 року по 07.07.2019 року. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 11.11.2015 р. становить 133 072,35 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 133 072,35 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 05.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500950959. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 11.11.2015 р. становить 133 072,35 грн., яка складається з: -за кредитом - 98 187,23 грн. .; -по відсотках - 21 016,80 грн.; -по комісії - 11 468,32 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 23.11.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого у нього станом на 09.11.2015 року виникла заборгованість у розмірі 12398, 24 дол. США., яка складається з: 3000,00 дол. США заборгованість за кредитом; 8931,89 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 466, 35 заборгованість за пенею та комісією; 22,08 дол. США штраф (фіксована частина); 157,64 дол. США - штраф (процентна складова). Зважаючи на вказані обставини позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість на загальну суму 3332, 49 дол. США, що за курсом 22, 64 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.11.2015 року складає 75447, 65 грн. за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року та судові витрати у справі. У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи 23.11.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого у нього станом станом на 09.11.2015 року виникла заборгованість у розмірі 12398, 24 дол. США., яка складається з: 3000,00 дол. США заборгованість за кредитом; 8931,89 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 466, 35 заборгованість за пенею та комісією; 22,08 дол. США штраф (фіксована частина); 157,64 дол. США - штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 25.02.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 31.10.2015 р. становить 12409,58 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12409,58 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, 25.02.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 31.10.2015 р. становить 12409,58 грн., яка складається з: -1299,33 грн. заборгованість за кредитом; -7343,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. штраф (фіксована сума); - 567,12 грн. штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалась на те, що 26.06.2014 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося, з вересня 2014 року шлюбні стосунки припинені. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.06.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-КЕ № 140792. Від подружнього життя у сторін дітей немає. Сімейне життя в останніх не склалося, з вересня 2014 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. З урахуванням наведеного вище, визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 06.10.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними відсутні взаємопорозуміння та спільні інтереси, в звязку з чим подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, в даний час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06.10.2012 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 1254 (а.с.4). Від спільного життя у подружжя є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 411 від 06.03.2013 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Будь-яких заперечень щодо викладених в позовній заяві обставин відповідач не надав. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved