Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з таким позовом в якому вказували, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], зареєстровані та мешкають за цією адресою. В той же час в будинку зареєстрована донька позивачки [PERSON] - відповідачка по справі, яка з 2005 року в будинку без поважних причин не проживає, проте не знялася з реєстраційного обліку, внаслідок чого власникам житла створюються перешкоди в розпорядженні своєю власністю. В зв'язку з цим [PERSON], [PERSON] просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їм житловим приміщенням. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явилися, проте від останнього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачів в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], зареєстровані та мешкають за цією адресою. В той же час в будинку зареєстрована донька [PERSON] - [PERSON] Однак, як вбачається з довідки квартального комітету №54 від 14 січня 2019 року, відповідачка за місцем реєстрації з 2005 року не проживає, проте не знялася з реєстрації, внаслідок чого власникам житла створюються перешкоди в розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідачка за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин її не проживання в будинку, зокрема створення їй будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved