Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що він здійснив будівництво автомобільних гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані в [ADDRESS]. Оскільки під час будівництва даних гаражів він не мав право користування земельною ділянкою на якій він їх збудував, тому фактично він здійснив самочинно будівництво. Проте в подальшому між ним та Маріупольської міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки від 16.06.2013 року, за яким йому надано у користування земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастрові номери: 14123363000:01:016:0367, 14123363000:01:016:0368, 14123363000:01:016:0369). Також він звертався до Маріупольського бюро технічної інвентаризації, яким після здійснення огляду були видані технічні паспорти на об'єкти нерухомого майна. Позивач вважає, що набув право власності на збудовані ним гаражі, оскільки земельна ділянка була надана йому у право користування вже під збудоване нерухоме майно, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER], розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні позивні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягали на їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та заперечував на його задоволенні, надавши суду письмові заперечення, в яких зауважує на те, що доказів про порушення права позивача та його не визнання не надано, не надано документів, якими би підтверджувалось, що саме він здійснив самовільне будівництво, що спірне нерухоме майно знаходиться у межах земельної ділянки, яка була надана у користування. Надана суду технічна документація датована 2009 роком, що не підтверджує факт існування спірного нерухомого майна на час звернення до суду. Також не надано доказів, що самовільно побудовані гаражі відповідають будівельно-технічним нормам. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Так судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.10.2009 року [PERSON] МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» були видані технічні паспорти на гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER], розташовані за адресою: [ADDRESS], в автокооперативі «Сигнал-плюс». Відповідно до довідок МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 16.10.2009 року №:682,683,684, виданих до «нарсуду Жовтневого району» [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були самовільно зведені гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER]. 18.06.2013 року між [PERSON] та Маріупольською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] приймає в платне користування строком на 5 років земельні ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] площею 0,0031 га, кадастровий номер 14123363000:01:016:0367, площею 0,0046 га, кадастровий номер 14123363000:01:016:0368, площею 0,0029 га, кадастровий номер 14123363000:01:016:0369, при цьому на земельній ділянці знаходяться гаражі. Надання вказаних земельних ділянок у користування позивачу саме для експлуатації та обслуговування капітальних гаражів підтверджується наявними в матеріалах справи актами встановлення та узгодження меж землекористування від 21.07.2011 року, укладеними між [PERSON] та представником КП «Міське архітектурне бюро». Крім того позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог надано суду висновок будівельно-технічного експертного дослідження №28/3-1 від 28.03.2011 року, відповідно до якого при самовільном будівництві гаража [NUMBER] в автокооперативі «Сигнал-плюс», розташованому за адресою: [ADDRESS] були дотримані будівельні норми та правила встановлені законодавством. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1,ч.5 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.4,6 постанова Пленуму верховного суду України №6 від 30.03.2012 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У відповідності до п.14. вищевказаної постанови Пленуму на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Згідно п.9. вищевказаної постанови Пленуму при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII «Про регулювання містобудівної діяльності» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У відповідності до п.12 вищевказаної постанови Пленуму вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації. Пунктами 21,23 постанови Пленуму, передбачено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27,29-31 Закону № 3038-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону № 687-XIV, стаття 31 Закону № 3038-VI). Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 3 статті 10, ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та конкретні обставини справи, вбачається що в ході судового розгляду дійсно був підтверджений факт того, що на гаражі [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER], розташовані за адресою: [ADDRESS], в автокооперативі «Сигнал-плюс» були зведені позивачем самовільно. Проте позивачем не було надано суду доказів того, що останній звертався до компетентного органу виконавчої влади з метою прийняття зведених гаражів до експлуатації, рішенням якого йому було відмовлено, що б в свою чергу підтверджувало наявність відповідного спору та порушення права позивача. Крім того не надано суду підтверджуючих документів, які б надавали право позивачу виконувати будівельні роботи зі зведення гаражів. Пунктом 16 постанови Пленуму верховного суду України №6 від 30.03.2012 передбачено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). В той час як позивачем надано суду на підтвердження не порушення будівельних норм та правил встановлених законодавством при зведенні лише одного гаражу за [NUMBER] в автокооперативі «Сигнал-плюс», коли в позивних вимогах останнім заявлено проханням визнання за ним право власності на три гаража за [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER]. Проте враховуючи відсутність доказів про наявність самого спору судом не береться до уваги та не враховується при вирішення позову по суті наданий висновок будівельно-технічного експертного дослідження №28/3-1 від 28.03.2011 року. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи докази по справі щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права власності на самовільно зведене нерухоме майно, а отже позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані, та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed