Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

У грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєння злочину, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.05.2013 року. Цього дня близько 13.30 години водій [PERSON] керував пасажирським автобусом «Богдан А09202» державний номер [NUMBER] та здійснював рух по маршруту №108 з боку пр. Металургів по проїзній частині пр. Іл-ліча у напрямку вул. Макара Мазая в м. Маріуполі. Підїжджаючи до перехрестя пр. Ілліча з вул. Ливарною, відповідач в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, будучи неуважним, не врахову-ючи і не достатньо стежачи за дорожньою обстановкою, не контролюючи рух транспортного засобу і небезпечно керуючи ним, не вибрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію керованого транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з перебуваючим на перехресті в попутному з ним напрямку, автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП пасажиру автобусу «Богдан А09202» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого трьохлодижкового перелому кісток правої гомілки зі зміщенням та підвивихом стопи к заду і к зовні, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоровя та що вимагають для свого лікування строк понад 21 день. Вона була визнана потерпілою у кримінальному провадженні. Внаслідок вказаного ДТП їй була спричинена моральна шкода, розмір якої вона оцінює в 13500 грн. Так, отримана нею травма порушила звичний спосіб життя, була тяжко перенесена та спричинила серйозну шкоду здоровю. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у по-зові. Пояснила, що внаслідок отриманої у ДТП травми вона пережила сильний травматичний шок, два тижні не могла спати, переживала післяопераційні болі, в неї порушилась пам'ять, існував ризик отримання наркотичної залежності через постійне введення препаратів, що містять на-ркотики, та обезболюючих, в неї порушилась опорно-рухова активність через тривалий час застосування костилів та палки, зявилась фобія при поїздках у автомобільному транспорті, 6 місяців з моменту травми вона була непрацездатною, у звязку із чим перебувала у скрутному матеріальному становищі, влітку у спеку ходила з гіпсом, у звязку із чим відчувала страждання. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь 13500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої була травмована пасажир автобусу [PERSON] Відповідач, повністю визнаючи свою вину, відшкодував позивачці матеріальну шкоду в сумі 5000 грн. Між сторонами була досягнута домо-вленість про те, що розмір моральної шкоди, спричиненої позивачці, яку має сплатити відповідач, складає 6000 грн. З цієї суми ним було сплачено 3300 грн. Вважають, що розмір моральної шкоди позивачкою не обґрунтований та не підтверджений жодними доказами. Відповідач є єдиним годувальником у родині, на його утриманні знаходяться непрацююча дружина та малолітня дитина. Розмір його заробітної плати складає близько 1400 грн. на місяць. Просили відмовити у позові в повному обсязі, а у разі задоволення вимог позивачки врахувати сплачені в рахунок моральної шкоди суми. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2013 року близько 13.30 години водій [PERSON] керував пасажирським автобусом «Богдан А09202» державний номер [NUMBER] та здійснював на ньому рух по маршруту №108 з боку пр. Металургів по проїзній частині пр. Ілліча у напрямку вул. Макара Мазая в м. Маріуполі. Підїжджаючи до перехрестя пр. Ілліча з вул. Ливарною, во-дій, діючи необережно, в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, будучи неуважним, не врахову-ючи і не достатньо стежачи за дорожньою обстановкою, не контролюючи рух транспортного за-собу і небезпечно керуючи ним, не вибрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію керованого транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення автобусу «Богдан А09202» з перебуваючим на перехресті в попутному з ним напрямку, автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП пасажиру автобусу «Богдан А09202» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого трьохлодижкового перелому кісток правої гомілки зі зміщенням та підвивихом стопи к заду і к зовні, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоровя та що вимагають для свого лікування строк понад 21 день. Вищезазначені обставини не оспорюють ся сторонами та викладені в ухвалі Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 17.08.2015 року, якою відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито (а.с. 6). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Крім того, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, суд вважає доведеним і таким, що не підлягає доказуванню в межах вирішення даної справи, винуватість водія [PERSON] у настанні ДТП і спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості позивачеві, встановлену судовим рішенням, яке набрало законної сили. З приводу отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась, тілесних ушкоджень, позивачка [PERSON] проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, на лікарняному листі знаходилась з 31.05.2015 року по 24.11.2015 року, що вбачається з наданих виписок з медичної карти (а.с. 8,9). Відповідач надавав [PERSON] матеріальну допомогу на загальну суму 5000 грн. (а.с. 20-22). Крім того, з наданої позивачкою розписки вбачається, що в рахунок відшкодування мора-льної шкоди відповідач сплатив на її користь 3300 грн. за період з 17.08.2015 року по 22.12.2015 року (а.с. 23). У вказаній розписці зазначено, що [PERSON] отримала в якості моральної шкоди 6000 грн., між тим, як пояснили сторони, вказана сума була оговорена ними як загальна сума моральної шкоди, з якої фактично сплачено було лише 3300 грн. Відповідно до п.1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі не-правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за на-явності її вини. Якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 тра-вня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шко-ди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини спричинення моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, враховує також характер і тривалість страждань, стан здоровя позивача, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також враховує вимоги розумності та спра-ведливості. Аналізуючи надані докази, суд дійшов переконання, що позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, перенесла фізичний біль, тривалий час знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, перенесла дві операції, внаслідок травмування змінився її життєвий уклад, оскільки вона перший час потребувала сторонньої допомоги, протягом 4 місяців вимушена була користуватися милицями, що значно обмежувало їй можливість пересування, був зірваний звичний стан життя позивача та змінилися її життєві плани. Все це призвело до порушення нормальних життєвих звязків та вона вимушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує часткове відшкодування відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 3300 грн. Враховуючи вищевикладене та застосовуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає достатньою та такою, що в повній мірі відшкодовує спричинену моральну шкоду, суму в розмірі 7000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду не сплачувалися судові витрати, вони, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у дохід держави за вимоги немайнового характеру у розмірі 265,06 грн. (при зверненні до суду позивачка мала сплатити 551,20 грн., позов задоволено на суму 7000 грн., що складає 51,85% від суми позову, а отже 51,85% від 551,20 грн. складає 265,06 грн.). На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95р. з подальшими змінами,

Outcome: partial