Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 1984 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з травня 1996 року, у звязку із чим подальше життя з відповідачкою та збереження сім`ї не можливе. Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначене судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, на примирення не згодний. Згоди на розгляд справи судом в заочному порядку суду не надав. Відповідачка двічі у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч. ч. 5, 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, як за зареєстрпованим місцем проживання, так і шляхом розміщення оголошення про її виклик у судові засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала. У відповідності з вимогами ст.ст. 178, 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 1984 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 26.05.2016 року). З травня 1996 року подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач заперечує можливість примирення з відповідачем, вважає, що спільне життя з відповідачкою і збереження сім`ї не можливе. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом ( ч. ч. 3, 4 ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням тривалості роздільного проживання сторін, небажання перебування в шлюбі позивача, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно\~ ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Outcome: approved