Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сорочан В.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування позову вказав, що 22.05.2018 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений простою борговою розпискою, а суму 16000 доларів США, які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 01.01.2019 р. Посилаючись на те, що відповідачем в обумовлений у договорі позики строк боргові кошти не повернуто, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 471509,68 грн., з яких 445857,60 грн - сума основного боргу, еквівалентна за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2020 р. (27,8661 грн. за 1 долар США) 16000 доларам США, позичених у борг, 25652,08 грн. - 3 % річних за період користування грошима в період з 01.01.2019 р. по 16.12.2020 р. Позивач та його представник у судове засідання 20.04.2021 р. не з`явилися. Відпозивача та його представника позивача - адвоката Сорочана В.В. до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання втретє не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, правом подання відзиву не скористалася. Представник відповідача - адвокат Плотніков С.О., будучи ознайомленим з матеріалами цивільної справи за його заявою 06.04.2021 р. та повідомленим про дату, час та місце розгляду судом справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Вивчивши доводи позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , як фізичними особами, було укладено договір індивідуальної позики, оформлений у простій письмовій формі - розпискою від 22.05.2018 р. на суму 16000 доларів США, яку відповідач зобов`язалася повернути позивачу в строк до 01.01.2019 р. Оригінал розписки [PERSON] про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 16000 доларів США з погодженим сторонами строком їх повернення до 01.01.2019 р. досліджений в судовому засіданні. Факт укладання сторонами договору позики у простій письмовій формі та передачу грошових коштів [PERSON] суд вважає встановленим. Строк користування грошовими коштами, погоджений сторонами договору позики, сплинув 01.01.2019 року. Грошові кошти на момент розгляду справи судом за вказаними договорами позики відповідачем позивачу не повернуто, що підтверджується відсутністю будь-яких відміток про повернення боргу на оригіналі розписки. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до вимог ст.ст.203, 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень, передбачених законом. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Письмова форма договору позики, окрім факту укладення договору є також і доказом факту передачі певної грошової суми позичальнику. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 1049 ЦК України визначено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. При цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення грошових коштів у строки, в розмірі та в тій валюті, яка визначена договором позики. Позивач, звернувшись до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, просив про стягнення з відповідача не грошових коштів у валюті, яка визначена договором позики, а їх гривневому еквіваленті на момент звернення до суду із позовом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом лише у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). З урахуванням наведеного, вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у гривневому еквіваленті є правом позивача. Судом встановлено, що до цього часу запозичені у позивача кошти відповідачем не повернуті, про що свідчить оригінал розписки, яка зберігається у позивача та надана ним вимогу суду для дослідження у судовому засіданні. Ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, за положеннями якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, при цьому за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов`язання. Відповідно до ч.1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Зважаючи на те, що чинним законодавством визначено процентний розмір від простроченої суми боргу в розмірі 3%, борговою розпискою від 22.05.2018 р. на суму 16000 доларів США не передбачено іншого розміру процентів, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 471509,68 грн., з яких 445857,60 грн - сума основного боргу, еквівалентна за офіційним курсом НБУ станом на 15.12.2020 р. (27,8661 грн. за 1 долар США) 16000 доларам США, позичених у борг, 25652,08 грн. - 3 % річних за період користування грошима в період з 01.01.2019 р. по 16.12.2020 р., наведених позивачем у розрахунку, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду пропорційно задоволених позовних вимог (100%).

Outcome: approved