Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми компенсації втрати частини доходів внаслідок затримки розрахунку при звільненні, визначивши її у розмірі 211 924, 07 грн. - заборгованість по заробітній платі, що складається з 107 905, 92 грн. - обсяг симикомпенсації втрати доходів в наслідок затримки розрахунків при звільнені з порушенням державних стандартів, 33 376, 76 грн. - розрахунковий обсяг індексації суми заборгованості по зарплаті відповідно до зростання індексу цін на споживчі товари ча тарифи на послуги, 70 641, 36 грн. - підвищена на 50% заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції. Обгрунтовує вимоги тим, що з січня 1993 року по 30.12.2015 року він працював на ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» на посаді горно робочого підземного з повним робочим днем під землею. За період його роботи з червня 2014 року по грудень 2015 року заробітна плата у розмірі 78 023,19 грн. йому не виплачена, а тому просить її сягнути з відповідача в судовому порядку разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. У судове засідання представник позивач позов підтримує. ДП «Луганськвугілля» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про день та час слухання справи повідомлялося належним чином, клопотання про розгляд справи у відсутність представника ДП «Луганськвугілля» до суду не надходило. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності та співставленні, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з січня 1993 року по 30.12.2015 року працювавв шахті «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» на посаді горно робочого підземного з повним робочим днем під землею та звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відомостями трудової книжки та копією наказу про звільнення за № 646-к від 30.12.2015 року (а.с.8,12). Згідно довідки № 10р-20 від 01.02.2016 року заборгованість відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» за період з червня 2014 року по січень 2015 року перед позивачем складає 78 023,19 грн. (а.с.6). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗПП України передбачено, що у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору щодо їх розміру підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 78 023,19 грн., наявність якої не заперечується відповідачем у виданій позивачу довідці, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Позивач зазначає про своє право на отримання компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні, проте фактично просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач не сплатив позивачу в строки заробітну плату останній має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок середньго заробітку, оскільки даний розрахунок не відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1995р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме здійснений позивачем з урахуванням кількості календарних, а не робочих днів. Розрахунок буде мати наступний вигляд: червня 2014 року по січень 2015 року - 121 робочий день* 183 грн. 93 коп. (середньоденна заробітна плата позивача) = 22 255 грн. 53 коп. Отже, з огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за період з червня 2014 року по січень 2016 року у розмірі 33376,76 грн., а також середній заробіток за затримку виплати заробітної плати у розмірі 107905,92 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

Outcome: partial