Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

У грудні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошової суми за розпискою в розмірі 10 000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 18.08.2016 вона передала [PERSON], що діяв за дорученням [PERSON], грошові кошти у розмірі 400 дол. США, що еквівалентно 10 000 грн., в якості авансу за придбання квартири [ADDRESS]. Згідно домовленості відповідач зобов'язався надати документи та оформити попередній договір купівлі-продажу квартири у строк до 05.09.2016. Натомість на електрону адресу позивача надійшов проект договору купівлі-продажу майнових прав на приміщення громадського призначення, яке навіть не введене в експлуатацію. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем їх проживання, проте в судове засідання вони не з'явилися, про причини неявки не повідомили, письмових заперечень на позов не подали. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 18.08.2016 р. [PERSON] передала [PERSON], що діяв від імені [PERSON], грошові кошти в сумі 10000 грн., що становить еквівалент 400 дол. США. Зазначена обставина підтверджуються розпискою, підписаною позивачем та відповідачем [PERSON] Згідно з умовами, визначеними у розписці, отримані грошові кошти є попередньою оплатою (авансом), при цьому відповідач [PERSON] бере на себе зобов'язання у строк до 05.09.2016 укласти попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] запропонувала сину позивача укласти договір купівлі-продажу майнових прав на приміщення громадського призначення № 29, розташоване в об'єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS], але від укладення цього договору сторона позивача відмовилась. 14.09.2016 позивач направила відповідачам вимогу про повернення авансу, проте кошти повернуті не були. Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попередній договір являє собою угоду сторін та повинен укладатися у формі, встановленій для основного договору. Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 657 ЦК України). Враховуючи, що розписка не посвідчена нотаріально і у ній не зафіксоване волевиявлення сторін щодо надання їй сили попереднього договору, ця розписка не являється попереднім договором, а є лише доказом наміру сторін укласти попередній договір в майбутньому (ч. 4 ст. 635 ЦК України). Зі змісту ч. 1 ст. 570 ЦК України вбачається, що внесення завдатку може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами (в даному випадку - попереднього договору купівлі-продажу квартири). Ч. 2 ст. 570 ЦК України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, зазначена норма закону встановлює презумпцію авансу, який на відміну від завдатку є лише способом платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, а тому підлягає поверненню в розмірі сплаченої суми незалежно від того, за чиєю ініціативою не було укладено відповідний договір. Згідно з приписом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відтак зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов'язання з безпідставного придбання майна. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набула грошові кошти в розмірі 10000 грн. за рахунок позивача [PERSON], а оскільки у визначений строк договір не був укладений, підстава, на якій вона набула грошові кошти, відпала. Враховуючи, що відповідач [PERSON] безпідставно збагатилася за рахунок позивача [PERSON], порушені права останньої підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення грошової суми. Підстав для стягнення коштів з відповідача [PERSON] суд не вбачає, оскільки він виконував посередницьку функцію і отримував грошові кошти для передачі їх [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved