Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком на [ADDRESS] та стягнути понесені ним судові витрати. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що він являється співвласником житлового будинку на [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] . В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з 16.09.2016, однак не проживає в ньому фактично з листопада 2017 року, не користується даним житлом. Відповідач являється чоловіком дочки позивача, але рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.09.2019 шлюб розірвано. Добровільно відповідач зніматись з реєстрації за вищевказаною адресою не бажає, чим порушує права позивача, чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин викладених в позовній заяві, просив його задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи, однак судові повістки повернуті з відміткою «не проживає», «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат не проживає» (а.с.63, 76-79). Відзиву на адресу суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що житловий будинок на [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.09.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6, 7). Згідно з копією домової книги №92, у вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 16.09.2016 (а.с.13-15). Відповідач був зятем позивача, проте шлюб між його дочкою та відповідачем розірвано 19.09.2019 рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області (справа №147/1323/18) (а.с.16,17). З довідки №989 від 14.11.2019, виданої виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, вбачається, що [PERSON] , 1995 року народження, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак не проживає з 2017 року (а.с.19). Також даний факт підтверджується довідками №217 від 17.08.2020, №276 від 22.09.2020, виданими виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.66, 80). Відповідно до акту перевірки від 15.11.2019, складеного депутатом Оляницької сільської ради округ №1 [PERSON] встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з листопада 2017 року по даний час (а.с.20). Доказом відсутності за місцем реєстрації (проживання) відповідача [PERSON] також є відповідь Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області за запит суду (адресна довідка) від 26.11.2019 №243 (а.с.31). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] був чоловіком її дочки, спочатку вони жили разом з ними на [ADDRESS] до листопада 2017 року. Потім між дітьми почались суперечки, вони пішли жити окремо, більше [PERSON] не проживав в даному будинку. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що [PERSON] дійсно з листопада 2017 року в житловому будинку на [ADDRESS] не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. Вона дійсно з ним проживала в будинку батьків за адресою [ADDRESS] , однак коли дитині виповнилось три місяці, переїхали проживати окремо від батьків. Потім взагалі розлучились, коли дитині виповнився рік. З того часу, коли перейшли жити окремо, [PERSON] більше не приходив до вказаного будинку, не проживав в ньому та не допомагав по господарству. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає у жилому будинку з листопада 2017 року без поважних причин, окрім того cудом не встановлено, що йому чиняться перешкоди у користуванні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з квитанцією № 0.0.1525993499.1 від 18.11.2019 позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с.1). З огляду на викладене, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн. Також у позовній заяві [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано квитанцію від 20.11.2019, згідно з якою адвокат Дудін Л.В. отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 1500 грн. за підготовку позовної заяви та консультацію щодо вирішення даної справи в суді, крім того, надано договір про надання професійної правничої допомоги від 20.11.2019 та копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю та розрахунок суми гонорару. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Outcome: approved