Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У грудні 2017 року Одеський державний університет внутрішніх справ у особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просив: -стягнути із [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], виданий Доманівським РС УДМС України в Миколаївській області 17.09.2013 року ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Державного бюджету на рахунок Одеського державного університету внутрішніх справ (розрахунковий рахунок 31254233100570) Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 08571570) витрати на навчання в сумі 15 063.30 грн. (п'ятнадцять ті шістдесят три грн. 30 коп.) та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», з 11.08.2014 до 10.12.2015 навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ. У 2014 році наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 року № 109 о/с [PERSON] було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення. Наказом університету від 06.11.2015 № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів громадської безпеки [PERSON] було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «к» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 № 1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від 12.11.2017 р. № 171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ України на посади курсантів денної форми навчання Одеського державно університету внутрішніх справ по переведенню в зв'язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно чинного законодавства, з 07.11.2017 р., у тому числі, [PERSON]. Наказом же від 10.12.2015 р. №179о/с згідно рапорту [PERSON], останнього було відраховано з університету та звільнено з органів Національної поліції, за власним бажанням. Позивач зазначає, що через відсутність інформації від відповідача в справі про можливість добровільного відшкодування заборгованості після надіслання на адресу проживання останнього повідомлень про таку можливість та через невиконання взятих на себе зобов'язань з добровільного погашення зазначеної заборгованості, університет звертається до суду із зазначеною позовною заявою про відшкодування витрат за навчання колишнім курсантом університету [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно зі ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до вимог Закону України від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ «Про міліцію», з 11.08.2014 до 10.12.2015 навчався в Одеському державному університеті внутрішніх справ. У 2014 році наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 11.08.2014 № 109 о/с [PERSON] було зараховано курсантом університету та поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового забезпечення. Наказом університету від 06.11.2015 № 165 о/с, згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ курсанта факультету підготовки фахівців для підрозділів громадської безпеки [PERSON] було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «к» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Проте, після прийняття наказу МВС України від 07.11.2015 № 1392 «Про затвердження штатів установ і закладів МВС України», наказом університету від № 171 о/с призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ України на посади курсантів денної форми навчання Одеського державного університету внутрішніх справ по переведенню у зв'язку зі службовою необхідністю, поставивши на всі види утримання та забезпечення згідно чинного законодавства, з 07.11.2017, в тому числі, [PERSON]. Наказом від 10.12.2015 №179о/с згідно рапорту [PERSON] останнього було відраховано з університету та звільнено з органів Національної поліції, за власним бажанням. На виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» ( у подальшому зазначена норма кореспондується із положеннями ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію»), Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого наказом МВС України №150 від 14.05.2007, між Відповідачем - [PERSON] Позивачем, та Управлінням МВС України в Миколаївській області 08.09.2014 року укладено Договір про підготовку фахівця в Університеті, копія якого наявна в матеріалах справи. Згідно з п. 2.1. даного Договору, Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативи правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання одержання відповідної кваліфікації. Особа, яка навчається, в свою чергу, згідно з п. 2.3. даного Договору, зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічно складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС. Відповідно до п. 2.3.6 Договору Особа, що отримує освітні послуги зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 3.1, встановлено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі через небажання продовжувати навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 5 ст. 74 вищезазначеного закону передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом посилався на те, що через відсутність інформації від відповідача у справі про можливість добровільного відшкодування заборгованості після надіслання на адресу проживання останнього повідомлень про таку можливість, та через невиконання взятих на себе зобов'язань з добровільного погашення зазначеної заборгованості, університет звертається до суду із зазначеною позовною заявою про відшкодування витрат за навчання колишнім курсантом університету [PERSON] Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313 (що був чинним з моменту набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» і до моменту прийняття 12.04.2017 Кабінетом Міністрів України постанови №261 про затвердження нового Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських), передбачено обов'язковість відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Таким чином, у зв'язку з відрахуванням [PERSON] 10.12.2015 з університету на підставі власноруч написаного рапорту про звільнення, останній не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2., 2.3.6 п. 2.З., а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладів МВС Україні, у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, Наказу МВС від 15.02.2002 року № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції» від 17.11.2001 р. № 1515, Постанови Кабінету Міністрів України «Про формений одяг працівників міліції» від 14.08.2013 № 594, Постанови Кабінету Міністрів від 29.03.2002 р. № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку захисту інформації», та Наказу від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів вищих навчальних закладах», на [PERSON] за період з 11.08.2014 р. по 10.12.2015 р., МВС України через Університет фактично витрачалися бюджетні кошти. Так, з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 р. № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністр України», від 17.11.2001 №1515 «Про формений одяг осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальні моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 №4 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військові формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільно захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», Поряд розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, і курсанта [PERSON] з 11.08.2014 по 11.12.2015 фактично витрачалися бюджетні кошти в розмірі 15 063,30 грн. (п'ятнадцять ти шістдесят три грн. 30 коп.). Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про загальну структуру чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином, Університет є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ у статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.20і № 429, також зазначається, що Університет діє у складі Міністерства внутрішніх справ України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, Університет як структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК У країни, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На день розгляду справи судом з боку відповідача не надано суду доказів про виконання обов'язку щодо сплати витрат позивача за період навчання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані і досліджені судом докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивача, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обовязок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 гривень відповідно до платіжного доручення № 1248 від 25.10.2017 року. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved