Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати припиненими у звязку з належним виконанням зобовязання, що виникли на підставі договору позики. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30 червня 2017 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд ухвалюючи рішення дійшов передчасного висновку щодо належного виконання позичальниками зобовязання за договором позики. Суд в повному обсязі та належним чином не дослідив обставини спірних правовідносин, та не встановив з якої дати у позивачів почався сплив позовної давності для звернення з позовом. Вказує, що суд не врахував і не встановив всіх обставин, які впливають на правильність вирішення спору, передчасно вважав обставини встановленими тоді як вони залишились недоведеними. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду так як зобовязання за договором позики виконано. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 18 лютого 2011 року [PERSON] (далі - позикодавець) та [PERSON], [PERSON] (далі позичальники) уклали договір позики грошових коштів в сумі 18750 дол. США з кінцевим строком повернення 18.03.2011 року, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 462. [PERSON] та [PERSON] для належного та своєчасного виконання своїх боргових зобовязань по договору позики передали позикодавцю в іпотеку квартиру № 60, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рибалка, буд. 15. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] сплачувала грошові кошти готівкою та через банківські установи [PERSON] Загальна сума сплачених [PERSON] грошових коштів [PERSON] в перерахунку на дол. США по офіційному курсу НБУ на дату їх перерахунку сладає 18750 дол. США. Суд першої інстанції помилково вважав ці обставини такими, що доводять факт погашення заборгованості [PERSON]та [PERSON] перед [PERSON] за договором позики грошових коштів від18 лютого 2011 року. Не можна вважати зобов»язання виконаним , тому що зі змісту довіреності не вбачається, що [PERSON] була наділена [PERSON] повноваженнями на отримання грошових коштів. Навпаки в ній зазначено про таку заборону. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлено термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Позивачі у визначений строк зобовязання не виконали. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено у статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів виконання зобов»язання боржником перед кредитором, а саме Столєтових перед [PERSON] Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі не надали суду доказів своїх позовних вимог. Оскільки суд вважав встановленими не доведені обставини, що згідно п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed