Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У\~ грудні 2014 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування негативної інформації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачами була розповсюджена неправдива інформація відносно їх сина, брата та чоловіка [PERSON] . Так, позивачі вказують, що вони являються відповідно батьком, рідним братом та дружиною [PERSON] , який загинув [INFO] в м. Слов`янськ Донецької області, під час проходження ним військової служби за контрактом у складі внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. Про загибель [PERSON] позивачі дізналися 04.08.2014 року, після довгих його пошуків через різні державні органи, оскільки втратили з ним зв`язок ще 09.05.2014 року. 29.08.2014 року, під час транспортування тіла загиблого [PERSON] для здійснення його поховання в с. Новостріївка Деражнянського району Хмельницької області, на території Згароцької сільської ради, позивачам стало відомо про те, що сільський голова Згароцької сільської ради Манастирський В.А., в приміщенні Деражнянського РВ УМВСУ Хмельницької області, в присутності начальника вказаного відділу та його заступників, повідомив про те, що жителі с. Новостріївка протестують проти поховання [PERSON] у цьому селі, звинувачуючи його в участі в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських військових сил АТО. 29.08.2014 року зазначені відомості було перевірено головою Деражнянської районної державної адміністрації Переймою А.А., який виїздив в с. Новостріївка на зустріч з мешканцями села і в ході такої перевірки сільський голова [PERSON] заявив, що про сепаратизм [PERSON] \~ йому стало відомо від [PERSON] , який також є військовослужбовцем за контрактом та\~проходив службу в зоні проведення АТО.\~Останній, будучи присутнім, на вказаній зустрічі, підтвердив, що в кінці травня 2014 року він особисто бачив\~ [PERSON] на території Луганської області, поблизу м. Красний Лиман, який під час нападу військових бойовиків на колону військовослужбовців\~ сил АТО вів бойові дії на стороні військових бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України. Позивачі стверджують, що такі висловлювання [PERSON] та поширення їх [PERSON] є неправдивими, а тому, із урахуванням уточнених позовних вимог, вони просять визнати їх такими, що порочать їх честь, гідність та професійну репутацію та зобов`язати відповідачів спростувати поширені ними неправдиві відомості шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» відповідної статті. \~\~ Крім того, позивачі вказують, що у зв`язку із поширенням неправдивих відомостей відповідачами вони перенесли сильні душевні хвилювання, що вплинуло на стан їх здоров`я та відносини із рідними та оточуючими людьми, а також професійну репутацію позивача [PERSON] , котрий працює у правоохоронних органах, а тому вони просять стягнути з кожного із відповідачів на користь кожного позивача по 8333,33 грн. моральної шкоди, а також\~стягнути з них понесені позивачами судові витрати. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх\~представник підтримали позовні вимоги та просять задовольнити їх у повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту заяви, крім того, вбачається, що позову він не визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.\~ З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 14.03.2014 року між [PERSON] та державою Україна, від імені якої виступив командир військової частини [NUMBER] в особі полковника [PERSON] , було укладено контракт про проходження служби у військовому резерві терміном на 3 роки. Згідно із наказом командира військової частини [NUMBER] внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №7о/с від 14.03.2014 року [PERSON] було призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 32 стрілецької роти 10 стрілецького батальйону. [INFO] [PERSON] помер в м. Слов`янськ Донецької області, внаслідок вогнепального поранення грудної клітки та живота, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть №402 від 12.05.2014 року та довідкою про причину смерті. Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач [PERSON] є батьком померлого [PERSON] , позивач [PERSON] рідним братом померлого, а позивач [PERSON] дружиною померлого [PERSON] . В обґрунтування позову позивачі стверджують, що 29.08.2014 року, під час транспортування тіла [PERSON] для здійснення його поховання в с. Новостріївка Деражнянського району Хмельницької області, їм стало відомо, що жителі села Новостріївка протестують проти поховання загиблого, оскільки [PERSON] та [PERSON] була розповсюджена інформація стосовно [PERSON] про те, що він вів бойові дії на стороні бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України.\~ Судом приймаються до уваги такі доводи позивачів, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а Факт поширення інформації відносно [PERSON] відповідачами [PERSON] та [PERSON] не оспорюється. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали про те, що поширена [PERSON] інформація стосується їх сина, брата та чоловіка [PERSON] та є неправдивою і такою, що принижує їхню честь та гідність. З`ясовуючи обґрунтованість таких доводів позивачів та вирішуючи питання про визнання недостовірною інформації відносно загиблого [PERSON] , яка була розповсюджена відповідачем [PERSON] та поширена відповідачем [PERSON] , суд, визначаючи характер такої інформації та з`ясовуючи, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, виходить із наступного. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.\~\~ Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно з п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте та сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Отже, у законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. В силу частин 1, 2, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як об`єктивно встановлено судом, [PERSON] загинув в м. Слов`янськ Донецької області 11.05.2014 року. Відповідно до письмової заяви [PERSON] , командира зводу, до якого входив [PERSON] , останній з 12.03.2014 року перебував на полігоні у військово-навчальному центрі в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області на базі військової частини [NUMBER] . З 15.04.2014 року [PERSON] у складі 1-го резервного батальйону Національної гвардії України був відряджений до військової частини [NUMBER] в м. Павлоград, для участі в проведенні АТО. З 25.04.2014 року він перебував у відпустці, а під час повернення [PERSON] на початку травня 2014 року на службу він повідомив командиру по телефону, що перебуває в м. Краматорськ Донецької області. При цьому, під час телефонної розмови були чутні звуки пострілів. Також на початку травня 2014 року [PERSON] спілкувався по телефону з іншими особами, після чого зв`язок із ним був втрачений. У вказаній заяві [PERSON] вказує, що [PERSON] сепаратистом не був, на боці ворожих сил не перебував, з військової служби не звільнявся, дезертирство не вчиняв.\~\~\~\~\~\~ Разом із цим, наявними в матеріалах справи довідкою військової частини [NUMBER] №176 від 26.01.2015 року та довідкою військової частини (польова пошта [NUMBER] ) №770 від 22.04.2015 року підтверджується, що [PERSON] проходив військову службу за контрактом з 26.03.2013 року та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей в період з 30.05.2014 року по 25.06.2014 року, з 01.07.2014 року по 08.09.2014 року, з 30.09.2014 року по 26.10.2014 року, з 14.02.2015 року по 23.02.2015 року.\~\~\~\~\~\~ Будь-яких доказів щодо перебування відповідача [PERSON] в зоні проведення АТО на території України в інші періоди часу, в тому числі, в період перебування там [PERSON] , ним не подано. Не здобуто таких доказів і судом. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що висловлювання відповідача [PERSON] про те, що в кінці травня 2014 року він особисто бачив\~ [PERSON] на території Луганської області, поблизу м. Красний Лиман, який під час нападу військових бойовиків на колону військовослужбовців\~сил АТО вів бойові дії на стороні військових бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України, є недостовірною інформацією, тобто такою, яка не відповідає дійсності, оскільки відповідач [PERSON] фізично не міг бачити в кінці травня 2014 року [PERSON] , який помер ще на початку травня того ж року, і така інформація є фактичним твердженням. Крім цього, є доведеним і факт поширення зазначеної інформації відповідачем [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що розповсюджена відповідачем [PERSON] та поширена відповідачем [PERSON] інформація про участь [PERSON] , який загинув [INFO] , в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських сил АТО, що здійснюється на території Донецької та Луганської областей України, є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та професійну репутацію позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , порушує їхні особисті немайнові права як батька, рідного брата та дружини померлого [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягаючими задоволенню. При цьому, приймаючи до уваги заявлені позивачами вимоги, суспільний резонанс даної справи, а також те, що обставини справи неодноразово опубліковувалися в засобах масової інформації, суд вважає вірним зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] спростувати вказані неправдиві відомості шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» відповідної статті. Суд також вважає, що поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та професійну репутацію позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , їм заподіяна моральна шкода. Відповідно до ч. 2\~ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~ Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~заподіяних\~\~фізичній\~\~чи\~\~юридичній\~\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На думку суду, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] достатньо обґрунтували свої моральні страждання, спричинені смертю сина, брата та чоловіка. Вони пережили та продовжують переживати сильний душевний біль, моральні страждання та переживання внаслідок смерті своєї рідної та близької людини. Ця трагічна подія назавжди змінила їх життя, втрата є непоправною, отримана ними душевна травма потребує додаткових зусиль для організації їх подальшого життя, а тому позовні вимоги в цій частини є доведеними та обґрунтованими. Разом із цим, в ході судового розгляду встановлено, що спір між позивачами та Згароцькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області відсутній і фактично жодних позовних вимог до вказаного відповідача позивачами не заявлено, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.\~\~\~ На підставі викладеного, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: partial