Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 21 лютого 2012 року між ним та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна») укладено договір про фінансовий лізинг № 00004387, за умовами якого він одержав обєкт лізингу транспортний засіб типу VW Passat B7 1,8 І TSI (номер шасі: WVWZZZ3CZCP047473) 2011 року випуску, на умовах лізингу: вартість обєкту лізингу еквівалент 43\~052 доларів США; авансовий платіж еквівалент 10\~763 доларів США; обсяг фінансування еквівалент 32\~289 доларів США; залишкова вартість еквівалент 00 доларів США; кількість платежів 60; строк лізингу 60 місяців; лізинговий платіж еквівалент 907 доларів 11 центів США; адміністративний платіж еквівалент 645 доларів 78 центів США. Ним здійснено авансовий та адміністративний платежі у розмірі 94\~784 грн. 64 коп. й 27 лютого 2012 року автомобіль йому передано. У подальшому ним було сплачено відповідачу 327\~284 грн. 64 коп. Останній платіж сплачено 30 грудня 2014 року. З того часу на його адресу перестали надходити рахунки на сплату, а також повідомлення, у звязку із чим він позбавлений виконувати взяті на себе зобовязання відповідно до умов правочину. Його намагання зясувати спірні питання із ТОВ «Порше Лізинг Україна» залишилися марними у звязку із відсутністю відповідача за зареєстрованим місцем знаходження, його запити залишені без відповіді. На думку позивача [PERSON] спірний правочин повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки його умови суперечать вимогам чинного законодавства України, а саме: - лізинговий платіж визначено в іноземній валюті без чіткого визначення обмінного курсу валют на день платежу; - щомісячні лізингові платежі не визначені у гривнях під час підписання договору; - повна вартість транспортного засобу не відповідає вимогам статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та є завищеною; - змінна процентна ставка й обмінний курс у валютному еквіваленті є несправедливою умовою правочину; - відповідач не є фінансовою установою й не має права на одержання винагороди (процентів); - правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідачем не здійснено його нотаріальне посвідчення; - сторони не досягли основної істотної умови договору, а саме щодо повної вартості обєкту лізингу; - порушено вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» істотним дисбалансом договірних прав та обовязків та їх несправедливістю; - у договорі обмежені права лізингоодержувача до вчинення дій на захист при неналежному виконанні умов правочину лізингодавцем й звуженні обовязків останнього; - відповідач не мав права здійснювати діяльність, повязану із фінансовим лізингом без одержання відповідної ліцензії. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує й просить його задовольнити. У судове засідання відповідач ТОВ «Порше Лізинг Україна» представника не направив. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини ненаправлення відповідачем представника у судове засідання судом визнані неповажними. Перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані по ній докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 лютого 2012 року між позивачем [PERSON] й ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір про фінансовий лізинг № 00004387. За умовами правочину [PERSON] від ТОВ «Порше Лізинг Україна» одержав обєкт лізингу транспортний засіб типу VW Passat B7 1,8 І TSI (номер шасі: WVWZZZ3CZCP047473) 2011 року випуску, на умовах лізингу: вартість обєкту лізингу еквівалент 43\~052 доларів США; авансовий платіж еквівалент 10\~763 доларів США; обсяг фінансування еквівалент 32\~289 доларів США; залишкова вартість еквівалент 00 доларів США; кількість платежів 60; строк лізингу 60 місяців; лізинговий платіж еквівалент 907 доларів 11 центів США; адміністративний платіж еквівалент 645 доларів 78 центів США. Умовами договору передбачено, що усі платежі, які підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3. та 2) до пункту 6.4.2. (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Проценти та інші платежі здійснюються відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодувань). За графіком внесення лізингових платежів строк внесення останнього лізингового платежу 15 лютого 2017 року. Процентну ставку за договором сторони визначили змінною відповідно до пункту 6.4.2. Умов лізингу, яким передбачено, що План відшкодування розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США (відповідно до умов контракту (договору)), а саме, якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки обєкта лізингу більше ніж на 0,25 процентного пункту, робиться аналогічне абсолютне коригування процента на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу. У випадку зміни процентної ставки згідно із п. 6.4.2. Умов лізингу сторони передбачали необхідність письмового повідомлення про це лізингоодержувача, узгодження нового Плану відшкодування тощо (п. 6.4.3.). Згідно з пунктом 6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, сторони погодились, що лізингові платежі та інші платежі, які підлягають виплаті за цим контрактом на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання цим товариством очікуваної, станом на дату виконання контракту, суми на основі діючого курсу обміну долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку), який буде обрано за рішенням ТОВ «Порше Лізинг Україна», станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, страхові премії, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний та про який було повідомлено ТОВ «Порше Лізинг Україна», збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Лізингоодержувачем. Лізингові платежі будуть розраховуватися для цілих місяців. У часткову зміну зазначених вище положень цього пункту, ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право вимагати, щоб лізингові платежі та усі інші платежі за цим Контрактом були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (Національного Банку України, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погодилися, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд ТОВ «Порше Лізинг Україна» й без обмежень щодо кількості таких вимог на протязі дії Контракту, і для цього не вимагається згода Лізингоодержувача. ТОВ «Порше Лізинг Україна» повинна повідомити Лізингоодержувача про свій намір щодо зміни обмінного курсу за 10 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений Лізингоодержувачем. Новий обмінний курс, про який повідомить ТОВ «Порше Лізинг Україна» у подальшому буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем до того моменту, коли це товариство повідомить про інше у такому ж порядку. У випадку зміни обмінного курсу згідно з цим пунктом, усі інші умови пункту (включаючи, окрім іншого, наслідки збільшення нового обмінного курсу більше ніж на 2%) повинні у рівній мірі застосовуватись до нового обмінного курсу. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем за цим Контрактом. У разі несплати Лізингоодержувачем лізингових та інших платежів за обмінним курсом ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право припинити дію цього Контракту відповідно до пункту 12.6.8 договору. У випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються визначені п. 8.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, санкції: 8.2.1. пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; 8.2.2. штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ «Порше Лізинг Україна» (пункт 8.3.1 цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вирішить надіслати таку третю вимогу); 8.2.3. компенсація будь-яких витрат, понесених ТОВ «Порше Лізинг Україна» та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. ТОВ «Порше Лізинг Україна» надає Лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають виплаті Лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги компанією ТОВ «Порше Лізинг Україна», не зважаючи на можливе розірвання Контракту компанією Порше Лізинг Україна. Якщо Лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 (десять) робочих днів, ТОВ «Порше Лізинг Україна», згідно п. 8.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, має право: 8.3.1. надіслати Лізингоодержувачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання першої вимоги, ТОВ «Порше Лізинг Україна» надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, Контракт підлягає розірванню за пунктом 12.6.1. Сторони погодились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що Лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Контрактом; 8.3.2. Якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг»), ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право розірвати Контракт і витребувати Об'єкт лізингу від Лізингоодержувача у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Згідно п. 12.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право в односторонньому порядку припинити дію цього Контракту у випадку, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий внесок у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів. Відповідно до п.12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у разі якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагає повернення обєкту лізингу відповідно до інших положень контракту лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана ТОВ «Порше Лізинг Україна», впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує ТОВ «Порше Лізинг Україна» будь-яку різницю між вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг Україна» та має бути відшкодована лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту. Згідно з п. 13.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо Лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, Лізингодавець має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди Лізингоодержувача. Згідно п. 13.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу вилучення об'єкта лізингу здійснюється в усіх випадках дострокового припинення дії Контракту. Пунктом 13.7. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, якщо компанія Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення, як передбачено у цьому пункті, вона матиме право конфіскувати об'єкт лізингу у Лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса. З акту прийому передачі вбачається, що 27 лютого 2012 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало [PERSON] транспортний засіб типу VW Passat B7 1,8 І TSI (номер шасі: WVWZZZ3CZCP047473) 2011 року випуску, вартість обєкту лізингу склала 345 707 грн. 56 коп., авансовий платіж 86426 грн. 89 коп., обсяг фінансування 259 280 грн. 67 коп., залишкова вартість 0 грн., щомісячний платіж 7284 грн. 09 коп., адміністративні витрати 0 грн. Акт приймання-передачі підписаний ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Атлант М Лепсе» та [PERSON] У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 361/3677/15-ц (провадження № 2/361/76/16) за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року (яке набрало законної сили) позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» за договором лізингу від 21 лютого 2012 року № 00004387 433\~252 грн. 97 коп., на відшкодування судових витрат 6\~475 грн. 50 коп., а всього 439\~728 грн. 47 коп. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Така ж вимога визначена і у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5. Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до частини пятої пункту 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону. Так, лізинговий кредит - це кредитні відносини між юридичними особами, які виникають у разі оренди майна і супроводжуються укладанням лізингової угоди. Лізинг є специфічною формою майнового, тобто товарного кредиту. Його специфіка полягає у тісному взаємозвязку і переплетенні кредитних, фінансових та орендних відносин. З точки зору змісту кредитних відносин, лізинг можна розглядати як різновид довгострокового кредиту, який надається в натуральній формі і погашається позичальником у розстрочку. Отже, лізинг є комерційною угодою, що заснована на оренді товарів тривалого користування виробничого призначення. Це одна з форм інвестицій в основний капітал за посередництвом лізингової компанії (лізингодавця), який купує для товаровиробника (лізингоодержувача) майно і надає йому в оренду з метою виробничого використання. Таким чином, лізингодавець фактично кредитує лізингоодержувача. Положеннями статті 8 Цивільного кодексу України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Виходячи із зазначеного, за аналогією до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа № 1-26/2011), у якому Конституційний Суд України зазначає, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (п. 3.2. Рішення). Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивачу, як споживачу, на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Згідно з пунктом 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Отже, суд приходить до висновку, що при складенні оспорюваного правочину та формулюванні його умов відповідачем ТОВ «Порше Лізинг Україна» не були в повній мірі дотримані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підпунктом 6.3 Загальних комерційних умов внутришнього фінансового лізингу, якими визначенго, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна», відображають справедливу вартість обєкта лізингу та забезпечують отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» суми, очікуваної станом на дату виконання контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком) або Національним банком України, (надалі «обмінний курс»), як буде обрано за рішенням «Порше Лізинг Україна», станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. У разі часткової зміни вищевикладених положень цього пункту, ТОВ «Порше Лізинг Україна» матиме право вимагати, щоб лізингові платежі та усі інші платежі за цим контрактом були розраховані за обмінним курсом іншого банку (Національного банку України, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути висунена на власний розсуд ТОВ «Порше Лізинг Україна» та без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії контракту, і для цього не вимагається згода лізингоодержувача. Зазначена формула визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля та лізингових платежів в доларах США є такою, що вводить в оману, оскільки у такий спосіб позбавляє споживача можливості знати, через комерційну таємницю, «обмінний курс безготівкових операцій» комерційного банку ПАТ «КІБ Креді Агріколь. Коли та при яких обставинах визначення грошового еквіваленту ціни автомобіля в доларах США мало відбуватися відповідно до пункту 6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у договорі та в додатках до нього взагалі не визначено. Положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавця зобовязано не включати у договори із споживачами умов, які є несправедливими. Як зазначено у п.п.3,4 ч. 3 цієї норми Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: - встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.3); - надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.5.6.); - надання можливості продавцю збільшувати або зменшувати лізингові платежі або інші платежі в одностороньому порядку (п.6.13.). Натомість як договором, так і Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу не перебдачено повернення платежів, сплачених на викуп автомобіля. У договорі про це зазначено при викладі п 6, 12. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, де дострокове розірвання договору за ініціативою споживача розглядається виключно у ракурсі «дострокового викупу», який дозволяється відповідачем лише після виконання низки платежів та умов. Розглядуваним договором покупця - споживача фінансових послуг фактично позбавлено права дострокового розірвання Договору навіть у випадку порушення його права шляхом виставлення необгрутованого рахунку, оскільки у випадку не оплати одного платежу навіть частково протягом 30-ти днів лізингодавець може розірвати договір і витребувати обєкт лізингу (п.п. 8.3.2., 12.6 Загальних комерційних умов). Фінансовий лізинг є непрямим лізингом з точки зору цивільного права і майно, що передається лізингодавцем у користування лізингоодержувача за таким договором, лізингодавець має придбати у відповідного постачальника (продавця) відповідно до умов та специфікацій, встановлених лізингоодержувачем. У такий спосіб законодавець захищає право споживача фінансових послуг на вільний вибір предмета лізингу, його ціни та обрання контрагента. Юридична природа договору фінансового лізингу та можливість викупу предмета лізингу, дає підстави для висновку, що укладаючи такий договір, споживач послуг має право знати обсяг фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. Відповідно до положень статті 655 ЦК України суд вважає, що погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору. Дослідивши умови правочину щодо прав та обовязків лізингодавця та лізингоодержувача, суд приходить до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої статті 18 вказаного вище Закону України, зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», - діяльність з надання будь-яких фінансових послуг що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно із частиною першою статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Для відносин, повязаних з лізингом, застосовуються положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15. За змістом статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими й доведеними зібраними по справі доказами, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved