Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з позивачем вони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. 16 серпня 2013 року між ними укладено шлюбний договір, відповідно до якого сторони домовились, що у разі проживання подружжя окремо один від одного, незалежно від збереження шлюбу або його розірвання, за умови проживання неповнолітньої дитини разом з дружиною, чоловік зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у наступному порядку: у перший місяць проживання подружжя окремо один від одного, чоловік сплачує дружині аліменти на утримання дитини 4 000 000 гривень; у кожному наступному місяці проживання подружжя окремо один від одного, чоловік сплачує аліменти дружині на утримання дитини 500 000 гривень. З січня 2013 року подружжя проживає окремо один від одного. Малолітній син проживає разом з позивачкою. Проте відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. Тому просить, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у сумі 8 500 000 гривень. Стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій сумі в розмірі 500 000 гривень, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, викладене підтвердив, повідомивши, що як йому відомо відповідач має постійне місце роботи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 17 березня 2014 року на підставі ст.174 ЦПК України, відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні [PERSON], що визнається відповідачем та не потребує доказуванню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Враховуючи, що суду не надано доказів, отримання відповідачем нерегулярного, мінливого доходу, отримання частини доходу в натурі, суд вважає, що підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі немає, а тому відповідно до ст.183 СК України з відповідача на користь позивачки на утримання сина необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, щомісячно, з 20 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством передбачено єдиний випадок можливості стягнення заборгованості за аліментами, які особа сплачувала без рішення суду, якщо вони стягувались відповідно до ст.187 СК України (ч.3 ст.194 СК України). В даному випадку доказів відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника суду не надано, а тому підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial