Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві загальної спільної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право\~ власності на житло від 25.01.1995 року, видане Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик». У квартирі зареєстрованими значаться відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які з 2014\~ року і по теперішній час не проживають, не сплачують комунальних послуг та не приймають участі в її утриманні. Виїхавши з квартири відповідача забрали всі свої особисті речі. Просив визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили\~ право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач, який діє також в інтересах [PERSON] , [PERSON] на підставі довіреності,\~ надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право\~ власності на житло від 25.01.1995 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик», позивачам на праві загальної спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Палацу урочистих обрядів відділу РАЦС м. Таганрога, 11.05.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до інформації № 057-13.07-03292, виданої 31.07.2019 року центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту №18 про фактичне проживання, складеного 10.09.2019 року головою КСН МКР «232-й квартал», за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають з серпня 2014 року, про що також маються пояснення свідків. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є членами родини позивачів, в квартирі [ADDRESS] не проживають, не мали перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по її утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживали понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідачів такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved