Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У грудні 2016 року до Словянського міськрайонного суду звернулась з заявою [PERSON], за участю заінтересованої особи: Управління соціального захисту населення Словянської міської ради Донецької області про визнання особи безвісно відсутньою, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2007 року є власником житлового будинку № 4 по вул. Привольна в м. Словянську. В зазначеному будинку, як члени її сімї, також проживали: її донька [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], та її онука [PERSON], [INFO]. В квітні 2014 року її донька [PERSON] повідомила їй, що вона виїжджає з м. Словянська, буде підшукувати роботу і після працевлаштування, вирішення питання з житлом, приїде та забере свою доньку [PERSON] до себе. Однак, до теперішнього часу її донька не повідомила їй про своє місце перебування, не забрала свою доньку [PERSON]. Утриманням та вихованням онуки займається вона, батька у [PERSON] немає. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою їй необхідно для вирішення питання про призначення державної допомоги на утримання онуки. У звязку з чим просить суд визнати [PERSON], [INFO] - безвісно відсутньою з 01 травня 2014 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги, навела доводи аналогічні доводам викладеним в заяві та просила їх задовольнити. Представник заявника адвокат [PERSON], яка діє відповідно до витягу з договору на представництво інтересів від 21.12.2016 року (а.с.1), в судове засідання неявилась. Суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності представника заявника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Словянської міської ради, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у суді (а.с.52), не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованої особи, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що згідно до [PERSON] № 506 від 23.11.2016 року, наданого керівником комітету мікрорайону Северний, донька [PERSON] [PERSON], дійсно фактично не проживає за адресою: [INFO], з 2014 року по теперішній час, що підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON] з 2014 року не проживає за адресою своєї реєстрації: м. Словянськ, пров. Виноградний, 5/33, що підтверджується актом не проживання від 12.12.2016 року, наданим головою ОСББ СОКОЛ [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 338565, матірю [PERSON], [INFO], є донька заявниці [PERSON]. (а.с.9) Однак, з жовтня 2014 року у вихованні дитини [PERSON] мати [PERSON] участь не приймала, дитиною опікувалась бабуся [PERSON], що підтверджується довідкою від 14.12.2016 року, наданою завідувачем КЗ ДНЗ № 11 Струмок [PERSON] (а.с.14) Також, за час навчання [PERSON] в Словянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 12 з 01.09.2016 року, її мати не цікавилася життям доньки, жодного разу не зявлялася в школі, участі у навчанні та вихованні дитини не приймала, матеріальної підтримки не надавала. Вихованням і навчанням дитини займається бабуся [PERSON], яка приділяє велику увагу вихованню дівчинки. Викладене підтверджується довідкою від 05.12.2016 року, наданою класним керівником [PERSON] та директором школи [PERSON] (а.с.13). Свідок [PERSON], що була допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою заявниці та [PERSON], остання під час бойових дій евакуювалася разом з донькою з м. Словянська, пізніше повернулась та залишила доньку [PERSON] з бабусею. В останнє свідок бачила [PERSON] у 2014 році. З заявницею, спілкується дуже часто, оскільки їх онуки ходять в один клас, вихованням та розвитком дитини займається заявниця та її чоловік. Також додала, що акт №506 від 23.11.2016 року, наданий керівником комітету мікрорайону Северний м. Словянська, відповідає дійсності та нею підписаний. Крім того, відповідно до інформації наданої з Управління державної міграційної служби України у Луганській області №12/4-1439 від 19.01.2017 року (а.с.45), Управління державної міграційної служби України в Харківській області №03/1-1632 від 25.01.2017 року (а.с.48) та Управління державної міграційної служби України у Донецькій області №2.3-133 від 03.02.2017 року (а.с.50) вбачається, що за наявними обліками ГУ ДМС України у зазначених областях відомості щодо факту документування паспортом, зареєстрованою (знятою) з реєстрації місця проживання (перебування) [PERSON], [INFO] не значиться. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України від 17.02.2017 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстрованої (знятою) з реєстрації - не значиться (а.с.61). У відповідність до ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про визнання її доньки [PERSON] безвісно відсутньою саме з 01.01.2015 року, оскільки судом не було встановлено місяця, коли були одержані останні відомості про місце перебування [PERSON] Вирішуючи питання про склад суду згідно зі статтею 234 ЦПК України, суд виходить з наступного. 2 червня 2016 року Верховна Рада України прийняла закони України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (№ 1401-VIII) та «Про судоустрій і статус суддів» (№ 1402-VIII), які набрали чинності з 30 вересня 2016 року. Положення вказаних законів містять низку новел для українського законодавства у сфері судоустрою, зокрема, в них не передбачено інституту народних засідателів, а закріплено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, колегією суддів, а також за участю присяжних (частина перша статті 15 згаданого Закону № 1402-VIII). Згідно з пунктом 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції України. Це саме стосується і набуття чинності законом про внесення змін до Конституції України. Таким чином, положення частини другої статті 18 та частини четвертої статті 234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом № 1401-VIII як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції, тому справа розглядається судом одноособово. На підставі викладеного та

Outcome: approved