Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON], яким, з урахуванням уточнення від 06.02.2015 року, просили суд виділити належні їм дві третини частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, згідно другого варіанту виділу за експертним висновком, припинити право спільної часткової власності, визначити порядок користування земельною ділянкою, стягнути матеріальну компенсацію в сумі 2 555 грн. кожному з позивачів, а також стягнути половину витрат на проведення експертизи в сумі 4 000 грн., та звіту з кадастрової зйомки земельної ділянки 750 грн. В судовому засіданні позивачі уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, справу просив розглядати у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки позивачів, вивчивши доводи заперечень відповідача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступного: Сторони є співвласниками жилого будинку загальною площею 73,4 кв.м. за адресою [ADDRESS], який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «В», «Г», погрібу літ. «пд./В», літньої кухні літ. «Д», вбиральні літ. «Е», що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 серпня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2007 року. Частка в спільній власності позивачів та відповідача становить одній третій кожного співвласника. Сторони є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,21 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5122783900:02:001:0905, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 701738, виданого [PERSON] 04.02.2009 р. на підставі рішення Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 02.11.2007 року № 198-ІV. Частка в спільній власності кожного з співвласників становить по одній третій. Сторони не дійшли згоди щодо порядку виділу у натурі своїх часток у добровільному договірному порядку, визначеному ст. 367 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи експерта ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень» [PERSON], зі спірного житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], технічно можливо виділити дві третіх частин позивачам, та однієї третьої частини відповідачу, з відступленням від ідеальних часток, з забезпеченням самостійного входу (виходу), з дотриманням технічних та протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту житлових будинків. Крім того, експертом запропоновано два варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки у вищевказаних частках з відступленням від ідеальних часток. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Позивачі не довели суду належними та допустимим доказами про можливість виділу в натурі часток співвласників (по одній третій кожному з них), як того вимагає положення ч. 1 ст. 364 ЦК України, тобто відокремленої частини будинку з самостійним виходом, та відповідною часткою земельної ділянки. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не є доведеними, і не можуть бути задоволені. Не можуть бути задоволені і вимоги в частині припинення права спільної часткової власності. Посилаючись на ч. 3 ст. 358 ЦК України позивачі просять суд стягнути з відповідача компенсацію за самовільне користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, стверджуючи при цьому, що позивач не пускає їх до будинку. Суд вважає, що посилання позивачів на вказану норму матеріального права є помилковим, оскільки цією нормою врегульовані інші правовідносини, зокрема, кожен з співвласників у разі неможливості надання йому у володіння та користування в натурі тієї частини, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, має право вимагати від інших співвласників відповідної компенсації. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння визначений ст. 391 ЦК України, зокрема, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, позовних вимог про усунення порушень у користуванні власністю позивачі не ставили, виходячи з приписів ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявленого предмету спору, і не вправі виходити за його межі. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення витрат на проведення експертизи та виготовлення технічного звіту з кадастрової зйомки земельної ділянки. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed