Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до[PERSON] , по якій просить стягнути з відповідача 15 196 грн. несвоєчасно повернутої позики за договором позики у вигляді розписки від 01.10.2019 року, включаючи 3 % річних та інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.10.2019 року позивач надав відповідачу в борг 14 400 грн., що підтверджується розпискою, кошти зобов`язався повернути у строк до 31.12.2019 року. У визначений розпискою строк [PERSON] суму позики в розмірі 14 400 грн. не повернув. За вказаного, просить стягнути з відповідача суму заборгованості із розрахунку 3% річних та індексу інфляції складає 15 196 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання /а.с. 14-15/. В судове засідання позивач, його представник не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без участі представника. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.10.2019 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 14 400 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки /а.с. 27/. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач, пред`явивши позов, посилався на те, що йому позика не повернута, наявність самого боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута повністю. Правовідносини, що склалися між сторонами є правовідносинами які виникають з договору позики і регулюються главою 71 ЦК України. Так, згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Таким чином, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по договору позики від 01.10.2019 року, кошти не повернув в повному обсязі, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу 14 400 грн. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по договору позики від 01.10.2019 року, кошти не повернув, а тому з останнього підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, в розмірі 391,75 грн. та 3% річних в розмірі 404,85 грн. Враховуючи зазначене, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 840,80 грн. внесеного судового збору.

Outcome: approved