Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

у грудні 2018 р. позивачі звернулися до суду із зазначеними позовними вимогами, просять суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,6 кв.м, 12.7 кв.м та 10,6 кв.м, що максимально відповідає їхній частці в праві власності на квартиру; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 16, 8кв.м; в загальному користуванні залишити кухню 7,6 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м, ванну кімнату 2,6 кв.м, коридор 13,7 кв.м та стягнути з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками 2/3 частин квартири [ADDRESS] , що належить останнім на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 04.09.2000 Ленінградською районною радою депутатів м. Києва, а 1/3 частина квартири належить на праві власності відповідачу, кімнати у квартир ізольовані , однак сторони не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, внаслідок чого просять встановити порядок користування квартирою. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2018 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 14). 05.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження (а.с. 21). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 19). Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.09.2000 виданого Ленінградськю районною радою народних депутатів м. Києва сторонам по справі належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до наданої копії технічного паспорту квартира складається з 4-х житлових кімнат площею 16,8 кв.м, 12,6 кв.м, 12,7 кв.м, 10.6 кв.м, а також кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору (а.с. 7, 8). Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У матеріалах справи відсутня інформація, щодо кола осіб, які зареєстровані у спірній квартирі, а також хто проживє за вказаною адресою. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 386, 391 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із поданих до суду доказів не встановлено, що хто у спірній квартирі зареєстрований та скільки осіб у ній проживає, внаслідок чого позивачем не доведено належним чином позовні вимоги. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок відшкодувати позивачеві суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed