Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У грудні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Київська міська державна адміністрація Департамент земельних ресурсів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позов обґрунтований тим, що рішенням Київської міської ради від 02.03.2017 №1209/2213 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою. На думку позивачів, підставою для скасування оспорюваного рішення слугуєте те, що спірна земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер [NUMBER] к) по [ADDRESS] є частиною земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якої є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Позивачі вказують, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2006 р. у справі № 2-109/2006 було встановлено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки рішення суду набрало законної сили, позивачі стверджують що є належними користувачами земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння, а отже прийняття відповідачем оспорюваного рішення без згоди позивачів порушує їх права на користування земельною ділянкою площею 2136 кв.м. по [ADDRESS] . Беручи до уваги зміст заявлених позовних вимог, враховуючи те, що при прийнятті рішення Київської міської ради від 02.03.2017 № 1209/2213 було порушено права співвласників домоволодіння [PERSON] та [PERSON] , гарантовані їм статтею 356 ЦК України та ст. 88 Земельного кодексу України, позивачі просять задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 14.12.2017 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання на 19.03.2018. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2018 визначено порядок розгляду справи в загальному позовному провадженні у зв`язку з набранням чинності 15.12.2017 новим ЦПК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.05.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті. 01.11.2018 справа розподілена на суддю Заставенко М.О. з причин закінчення терміну повноважень судді Комаревцевої Л.В. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 09.11.2018 прийняти позовну заяву до свого провадження та призначений дата час та місце проведення розгляду справи. 19.03.2019 представником Київської міської ради надано відзив на позов в якому вказано, що спірне рішення Київської міської ради прийняте в межах компетенції, на підставі повноважень, встановлених чинним на момент виникнення спірних відносин законодавством. Позивачі стверджують, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2006 у справі № 2-109/2006, яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вони є належними користувачами земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння, а прийняте рішення без їхнього дозволу порушує їхні права. Однак з таким твердженням відповідач не погоджується, оскільки право користування земельною ділянкою законодавець пов`язує з його оформленням у встановленому законом порядку. Позивачами не надано жодних доказів того, що ними було оформлено їхнє право власності чи користування земельною ділянкою належним чином. Крім того, відповідно до витягу з бази даних міського земельного кадастру єдиної земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не існує, така земельна ділянка не сформована. Натомість замість однієї земельної ділянки за вказаною адресою обліковується три земельних ділянки - з обліковими кодами 90:201:0012 площею 807,43 кв.м., 90:201:0009 площею 799,4 кв.м. та спірна земельна ділянка з кодом 90:201:0088 площею 523,28 кв.м., які обліковуються за різними фізичними особами, тому на зазначену ділянку не поширюється режим спільної часткової власності. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2006 року у справі № 2-109/2006 за [PERSON] (матірю [PERSON] ) було виділено в користування саме спірну земельну ділянку, що вбачається із конфігурації земельної ділянки. І саме на цю земельну ділянку за нотаріальною згодою [PERSON] від 14.04.2016 року № 671 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] Також хибним є твердження позивачів, що спірним рішенням земельна ділянка відводиться у власність, оскільки спірне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є остаточним рішенням ради про надання такої ділянки у власність. Враховуючи обставини викладені у відзиві, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. 28.09.2018 представником позивача [PERSON] до суду подано відповідь на відзив, де зазначено, що право користування земельною ділянкою площею 2136 кв.м. за адресами: [ADDRESS] та вул. Прокоповича, 18 було набуто позивачами та [PERSON] на законних підставах та сьогодні відсутні будь-які правові підстави припинення права користування вказаною земельною ділянкою, тому будь-які дії з вказаною земельною ділянкою можливі виключно за умови наявності згоди всіх трьох співвласників домоволодіння. Також посилався на те, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, як на момент звернення з позовом до суду, так і на даний час, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] знаходиться під арештом на підставі ухвали суду Дарницького району від 20.02.2004 , що унеможливлює будь-яке розпорядження нею.Таким чином, на сьогодні, дані міського земельного кадастру суперечать правовстановлюючим документам, наявним у позивачів та [PERSON] (свідоцтво про спадщину, технічний паспорт на домоволодіння, договір дарування тощо). Земельну ділянку площею 523,28кв.м. з кадастровим номером [NUMBER] було зареєстровано в міському земельному кадастрі за [PERSON] без правовстановлюючих документів на підставі Службової записки Департаменту земельних ресурсів. Без будь-яких правових підстав [PERSON] надала нотаріальну згоду на передачу у власність вказаної земельної [PERSON] , що обумовило прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради. Спори з приводу права позивачів та [PERSON] на земельну ділянку площею 2136кв.м. вже розглядатися у судовому порядку, у відповідності до рішень суду - позивачі та [PERSON] набули право користування присадибною земельною ділянкою пропорційно розміру часток у домоволодінні, а порядок користування земельною ділянкою встановлений іншим судовим рішенням. Норми Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, які застосовувались Дарницьким районним судом міста Києва при розгляді спорів щодо земельної ділянки площею 2136кв.м. чинні і до сьогодні. Земельна ділянка, яка є предметом оскаржуваного рішення Київської міської ради, знаходиться під арештом, що унеможливлює будь-які дії у її відношенні. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] 05.05.2018 надав письмові пояснення в яких погодися з обставинами викладеними у відзиві відповідача та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пославшись на наступне. Вважає, що оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва, рішення Київської міської ради від 02.03.2017 № 1209/2213 про надання дозволу на розробку проекту було правомірним. Посилання позивачів на те, що спірна земельна ділянка 523,28 кв.м., обліковий код 90:201:0088, розташована на [ADDRESS] є частиною земельної ділянки площею 2136 кв.м, на якій розташовано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не відповідає дійсним обставинам та не підтверджується належними доказами, оскільки єдиної земельної ділянки площею 2136 кв.м. відповідно до бази даних міського земельного кадастру не існує, така земельна ділянка не сформована. Жодного документу у позивачів, виданого у встановленому законом порядку, як то підтверджуючого право користування або право власності, не існує. Рішенням Київської міської ради № 109/269 від 28.11.2002 про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд передано у спільну часткову власність [PERSON] (подарувала 1/3 частку будинку позивачу [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] (успадкувала 1/3 частку будинку позивач [PERSON] ) по 1/3 від 0,1га (10 соток) по [ADDRESS] використали в межах норми право на безоплатну приватизацію землі. Вищевказане Рішення Київської міської ради співвласниками домоволодіння не реалізовано, право власності жодним із співвласників не оформлено та не зареєстровано. Будь-якого порушення потенційного права позивачів щодо виділеної їм для приватизації земельної ділянки площею 10 соток не має. Що стосується арешту земельної ділянки, то ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2007 , обтяження земельної ділянки було припинено. Вищевказана ухвала суду була скерована до Київської міської ради, яка в свою чергу внесла відомості до міського земельного кадастру, що обтяження припинено. Тобто, на момент прийняття оскаржуваного Рішення Київської міської ради від 02.03.2017 № 1209/2213 обтяження земельної ділянки фактично було припинено. А відомості в електронний реєстр - Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження були внесені за ініціативою та заявою третьої особи [PERSON] після формування державного реєстру. Спірна земельна ділянка, обліковий код 90: 201 :0088, має вихід на вул. Євгена Харченка , а частини домоволодіння, які належать позивачам і відповідно частини присадибної земельної ділянки, якими користуються позивачі мають вихід на вулицю Фрунзе (Прокоповича ), що унеможливлює порушення їх прав Рішенням Київської міської ради від 02.03.2017 № 1209/2213 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Оскільки у позивачів відсутні державні акти на право власності на спірну чи суміжні земельні ділянки або витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності або користування відповідною земельною ділянкою. Позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що вони оформили належним чином своє право власності чи користування спірною чи суміжними земельними ділянками. Тобто право позивачів не порушено. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлений позов, з підстав викладених в письмових заявах. Представник Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на обставини викладені в письмовій заяві. Третя особа [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним її представником. Суд заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Київської міської ради від 02.03.2017 № 1209/2213 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою (а.с.9,10). Відповідно до пояснювальної записки №ПЗ-19496 від 25.07.2016 до проекту рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за даними міського земельного кадастру запроектована до відведення земельна ділянка (кадастровий номер № [NUMBER] к) вільна від капітальної забудови, обліковується за громадянкою [PERSON] - матір [PERSON] (нотаріальна згода від 14.04.2016 № 671 ), земельна ділянка є залишками присадибної ділянки на [ADDRESS] (раніше була [NUMBER]) . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2006 у справі №2-109/2006 було визначено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] та [PERSON] виділено земельну ділянку площею 663,6 кв.м з виходом на вул. Леніна . Згідно з технічним паспортом на домоволодіння площа земельної ділянки складає 0,20 га. Згідно з наказом по радгоспу Бортничі від 27.06.89 №347 земельна ділянка площею 0,20га надавалась [PERSON] (а.с.12) З наданого позивачами листа «Київського міського центру земельного кадастру та приватизації землі» від 16.11.2017 адресованого [PERSON] вбачається, що останній як користувач земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] суміжної із земельною ділянкою [ADDRESS] був повідомлений про час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки. (а.с.15) Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивачі просять скасувати вказане рішення на підставі того, що земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер [NUMBER] на [ADDRESS] є частиною земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якого (по 1/3 частині) є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2006 у справі №2-109/2006 було встановлено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] між громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Позивачі стверджують, що на підставі зазначеного рішення Дарницького районного суду м. Києва, вони є належними користувачами земельної ділянки площею 2136 кв.м., на якій розташоване домоволодіння і вважають, що прийняття спірного рішення без дозволу позивачів порушує їх права на користування земельною ділянкою площею 2136 кв.м. по [ADDRESS] .(а.с.21,23) Відповідно до положень Земельного кодексу України (ст. 125, 126) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. П. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань, що стосуються регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міських рад. Відповідно до ст. 140 Конституції України, ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» гарантовано право самостійно реалізовувати територіальними громадами, органами та посадовими особами місцевого самоврядування надані їм повноваження. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. 26.04.2016 [PERSON] подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою. Оскільки вказана земельна ділянка перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Києва, Київська міська рада на законних підставах прийняла рішення про її передачу фізичній особі. Посилання позивачів на те, що спірна земельна ділянка 523,28 кв.м., обліковий код 90:201: 0088к , розташована по [ADDRESS] є частиною земельної ділянки площею 2136 кв.м, на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не відповідає дійсним обставинам та не підтверджується належними доказами, оскільки єдиної земельної ділянки 2136 кв.м. відповідно до бази даних міського земельного кадастру не існує, така земельна ділянка не сформована. Разом з тим, замість однієї земельної ділянки площею 2136 кв.м. за вказаною адресою обліковується три земельних ділянки, з обліковими кодами 90:201:0012 площею 807,43 кв.м, 90:201:0009 площею 799,4 кв.м. та спірна земельна ділянка 90 : 201: 0088к площею 523,28 кв.м, які обліковуються за фізичними особами. Позивач стверджує, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2016 у справі № 2-109/2006 визначено позивачів належними користувачами земельної ділянки площею 2136 кв.м. по [ADDRESS] . Втім , як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2016 у справі № 2-109/2006, суд вказує «у відповідності до ст. 30 Земельного кодексу України (в ред. 1992), чинного на час правовідносин, до [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] разом із правом власності на домоволодіння в рівних частках перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій вказане домоволодіння розташовано». Разом з тим, позивачами не враховано, що законодавець пов`язує виникнення такого права з його оформленням в установленому законом порядку. Обставини, викладені у рішенні суду не є беззаперечними підставами виникнення правовідносин, а лише закріплюють перехід права користування майном. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Також відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення Дарницьким районним судом м. Києва від 02.10.2006 у справі №2-109/2006 визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тобто ця норма статті також не передбачала автоматичного переходу права власності чи користування земельною ділянкою лише у зв`язку з набуттям права власності на будинок, що на ній розташований та вказує на необхідність укладення відповідних цивільно-правових угод. Тобто зазначені норми Земельного кодексу України не передбачали автоматичного переходу права користування земельною ділянкою до нового власника житлового будинку, будівлі або споруди, а новий власник набуває лише право користування землею, яке необхідно оформити у встановленому земельним законодавством порядку. Також позивачі зазначали про те, що на земельну ділянку було накладено арешт, а тому Рішення Київської міської ради від 02.03.2017 року № 1209/2213 є незаконним, однак вказане твердження повністю спростовується матеріалами справи, а саме наданим Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 03.10.2018 р. відповідно до якого обтяження земельної ділянки по [ADDRESS] припинено на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2007 року. Що стосується питання про погодження меж земельної ділянки з іншими співвласниками, про що вказували позивачі у своїй позовній заяві, то суд вважає, що оскільки позивачами не доведено, що спірна земельна ділянка 523,28 кв.м., обліковий код 90:201:0088к, розташована по [ADDRESS] є частиною земельної ділянки площею 2136 кв.м, на якій розташоване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , тому і відсутність вказаного погодження не можу бути підставою для скасування рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачі не надали доказів того, що ними було оформлено їх право власності чи користування спірною земельною ділянкою належним чином. Не здобуто таких доказів на час розгляду справи судом. В тому числі є безпідставними посилання позивачів на те, що спірним рішенням земельна ділянка передається у власність, оскільки оскаржуване рішення не є остаточним, а містить процедурний характер, враховуючи вимоги ст. 180 ЗК України. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення Київської міської ради від 02.03.2017 №1209/2213 прийнято в межах компетенції, на підставі повноважень та у спосіб, визначений законом. Таким чином суд вважає, що вимоги позивачів є безпідставними та недоведеними, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed