Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 01.09.2018р. [PERSON] зарахований до Вінницького національного аграрного університету на денну форму навчання, строком на 4 роки, тобто до 2022р. на спеціальність агрономія, ступінь вищої освіти - бакалавр. У зв`язку з тим, що син навчається на денній формі навчання, він не має змоги працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно. Він щороку має сплачувати за навчання 7500 грн. (по 3750 грн. за навчальний семестр) та додатково оплачувати за проживання в гуртожитку в розмірі 4160 грн. та інші додаткові освітні послуги, згідно договору про надання освітніх послуг за №076.18д-А від 09.08.2018 р. Згідно рішення Тростянецького районного суду від 25.10.2019 р. відповідач сплачував на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, на період його навчання у Вінницькому національному аграрному університеті, починаючи з 24.06.2019 р. по 31.08.2020 р., але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Тобто, стягнення аліментів було припинено з 01.09.2020 р., але син продовжує навчатися, що підтверджується відповідними документами. Також зазначила, що позивач працює у ФОП [PERSON] та її заробіток за 6 місяців складає 25220 грн. У [PERSON] на утриманні перебуває ще молодший син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує лише 17 відсотків від його доходу, що є недостатнім для їх проживання та самостійного забезпечення витрат на навчання старшого сина, який продовжує навчання. Враховуючи те, що діти проживають з позивачем, увесь обсяг витрат на їх утримання, лежить на [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач просила визначити суму для сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно і до закінчення навчання. Також просила стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати в розмірі Ѕ суми за оплату за навчання, тобто 15000 грн., витрати на одяг, взуття, продукти харчування на рік, що становить 10000 грн., Ѕ вартості додаткових освітніх послуг до закінчення навчання, а саме за проживання в гуртожитку, що становить 12360 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.10.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 26.11.2020 р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав. Зазначив, що на даний час працює на посаді фахівця з питань безпеки у ТОВ «Альянс-Логістик» та розмір його заробітної плати за період 2019-2020 року становить в межах 3500-4500 грн. Дана заробітна плата є єдиним джерелом його доходів. Зазначив, що після розлучення з [PERSON] залишив їй у власність житловий будинок, в якому вони проживали. На даний час винаймає квартиру у м.Вінниця та сплачує за неї орендну плату у розмірі 1800,00 грн. та комунальні послуги; має кредитні зобов`язання перед ПАТ «Райффайзен Банк», які періодично сплачує у розмірі 2210,55 грн.; сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 17% від свого доходу, що становить 1159,00 грн на місяць. З огляду на вказані обставини, звертає увагу суду на той факт, що [PERSON] не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1500 грн., оскільки це зробить неможливим його існування, забезпечення себе необхідним та призведе до зростання заборгованості зі сплати аліментів. Щодо стягнення за вартість навчання та проживання в гуртожитку відповідач зазначає, що дані витрати не відносяться до додаткових, визначених ст.185 СК України, а тому задоволенню не підлягають. З приводу позовної вимоги про стягнення 10000 грн. в рік на побутові потреби в одязі та продуктах харчуванні зазначає, що дані витрати не підтвердженні будь-якими доказами. Також просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу за недоведеністю. 25.02.2021 р. [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи копії квитанцій на підтвердження витрат на оплату навчання і проживання сина в гуртожитку. Ухвалою суду від 02.03.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Додатково зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та просив врахувати всі обставини, які він зазначив у відзиві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на його користь, підтримав. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.08.2001р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 6). Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.10.2019 р. (справа №147/676/19) із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягувались аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період його навчання у Вінницькому національному аграрному університеті, починаючи з 24.06.2019 року по 31.08.2020 р., але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Даний факт відповідачем не оспорено. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №12914 від 16.09.2020р., розмір заборгованості [PERSON] станом на 16.09.2020 р. складає 226,21 грн. (а.с. 10). Згідно договору про навчання №076.18д-А від 09.08.2018р., між Вінницьким національним аграрним університетом та [PERSON] укладено договір про надання освітньої послуги [PERSON] за спеціальністю «Агрономія», денної форми навчання, тривалістю чотири роки, дата зарахування на навчання 01.09.2018р. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання 30000 грн., в тому числі 3750 грн. за один семестр (а.с.7). Відповідно до довідки №833 від 08.09.2020р., [PERSON] дійсно є студентом третього курсу факультету агрономії та лісівництва, денної контрактної форми навчання Вінницького національного аграрного університету. Навчання на 3 курсі з 01.09.2020 р. по 31.08.2021 р. Навчання на ОКР «Бакалавр» - 4 роки. Рівень акредитації вузу - ІV (а.с.8). Згідно довідки №9 від 15.09.2020р. про отримані доходи за 2020 р., [PERSON] за період з січня 2020 р. по червень 2020 р. отримала заробітну плату на загальну суму 25220,16 грн. (а.с. 9). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за наявності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим від 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана норма встановлює обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадок, коли дитина продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки від 24.09.2020 р. №П000000199, [PERSON] працював в ТОВ «ПРОДМАРКЕТ ТРЕЙД» з 24.01.2019 по 16.03.2020 р. на посаді фахівця з безпеки та його загальний дохід з січня 2019 р. по березень 2020 р. становив 50561,13 грн. (а.с.41). З 17.03.2020 р. [PERSON] працює в ТОВ «АЛЬЯНС-ЛОГІСТИК» на посаді фахівця з безпеки та його заробітна плата з березня 2020 р. по жовтень 2020 р. становить 22007,24 грн., що підтверджується довідкою №АЛ000000135 від 16.11.2020 р. (а.с.42). Відповідно до договору найму житлового приміщення від 05.01.2020 р., [PERSON] винаймає частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Розмір орендної плати складає 1800 грн. щомісячно (а.с.43,44). За інформацією Тростянецького РВ ДВС, станом на 18.11.2020 р. заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] згідно виконавчого листа №147/833/15-ц від 10.09.2015 р., відсутня. Рішення стосовно стягнення аліментів із [PERSON] на підставі виконавчого листа №147/676/19 від 26.11.2019 р. виконано фактично та завершено на підставі п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», про що свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2020 р. (а.с.46). Також, відповідач сплачує страхові платежі в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується історією по картковому рахунку (а.с.45). Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. З огляду на викладене суд, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, враховує те, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано та до досягнення сином повноліття він сплачував аліменти), обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] 23 років, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 18.09.2020 р., а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. При цьому, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення додаткових витрат, про які просить позивач, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позов в цій частині [PERSON] посилається на те, що у зв`язку із навчанням сина у Вінницькому національному аграрному університеті нею понесено додаткові витрати на оплату коштів за навчання [PERSON] : 04.12.2019 р. - 3750 грн., 24.07.2020р. - 3750 грн. та гуртожиток 04.12.2019р. - 2060 грн., 13.05.2020 р. - 2060 грн., 14.07.2020 р. - 2064 грн., 27.08.2020 р. - 1560 грн., що підтверджується квитанціями, доданими до матеріалів позовної заяви. Загальна сума витрати становить - 15244 грн. (а.с. 12-15). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, передбачено, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до положень ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Законодавством непередбачено обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами, на повнолітніх сина чи дочку, тобто на осіб, які зберігають статус дітей по відношенню до своїх батьків в соціальному розумінні їх взаємовідносин, але втрачають даний статус з моменту досягнення ним повноліття з юридичної точки зору. Судом першої інстанції встановлено, що син сторін [PERSON] , який навчається є повнолітнім. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Саме такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 та Верховного Суду у постанові № 701/1299/16-ц від 20.06.2018. На різну правову природу додаткових витрат Верховний Суд України вказує також і в п. 18 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). На переконання суду, витрати на навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття професійної освіти не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та регулюється іншою нормою матеріального закону, ніж статтею 185 СК України, що узгоджується з висновком, зробленого у Постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19. Відтак витрати, про які зазначає позивач, не є додатковими. Вони пов`язані з навчанням повнолітнього сина на контрактній основі. На такий випадок Сімейний кодекс України передбачає стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто періодичних платежів за умови, що батьки можуть надавати таке утримання (ст. 198 СК України). Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходить з того, що здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат, а тому вказані витрати не є додатковими, які передбачені ст. 185 СК України. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не доведено, що в розмір аліментів, які просить стягнути [PERSON] з відповідача не можуть входити кошті на оплату навчання, згідно Договору про навчання №076.18д-А від 09.08.2018 р.та інші витрати (харчування, одяг, проживання, проїзд). Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем узгоджено питання щодо навчання сина на платній основі в університеті. Вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 10000 грн. в рік на побутові потреби сина в одязі та продуктах харчування, вимога про стягнення Ѕ вартості додаткових освітніх послуг до закінчення навчання до задоволення не підлягають, оскільки позов в цій частині є необґрунтованими та не доведеними. Окрім того, суд не приймає до уваги копії квитанцій від 17.12.2020 р. про сплату за навчання та проживання в гуртожитку, які позивач подала до суду 25.02.2021, як належні докази, оскільки вони подані до суду з порушенням вимог цивільного законодавства. Зокрема докази подано після початку розгляду справи по суті без обгрунтування пропуску строку для подання доказів та не додано відомостей про надсилання даних доказів відповідачеві. Враховуючи вказані обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині позову є безпідставними, тому в позові про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За змістом частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Відповідно до договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 18.09.2020 р. адвокат Конякін М.С., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони уклали договір, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання щодо складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись. Згідно п.4.1 договору, клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 500 грн. На підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги заявником надано квитанцію від 18.09.2020 р. №01/18/09 про сплату [PERSON] адвокату Конякіну М.С. 500 грн. (а.с.19). Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг від 18.09.2020 р. [PERSON] прийняла від виконавця позовну заяву про стягнення аліментів. Отже, розмір витрат, понесених на правову допомогу адвоката підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 500 грн. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, за позовну вимогу про стягнення аліментів, а судовий збір у сумі 840,80 грн. за вимогу про стягнення додаткових витрат, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial