Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Набережній, 10, у с. Кримка, Первомайського району Миколаївської області, та визнати право власності на вказаний житловий будинок. Позивачка обґрунтувала свої вимоги тим, що [PERSON] 5 квітня 2009 року уклала з нею усний договір купівлі-продажу житлового будинку, в рахунок вартості якого отримала суму у розмірі 15000 грн., що підтверджується її письмової розпискою від тієї ж дати. Продавець передав покупцю правовстановлювальні документи, позивач мешкає у вказаному будинку та в зобовязалась до 01.01.2010 року підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору, однак на день звернення до суду не підготувала і фактично ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Оскільки всі істотні умови договору купівлі-продажу на думку позивачки були виконані сторонами, а відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, [PERSON] просила визнати договір дійсним та визнати за нею право власності на спірний будинок на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], та залучені судом до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явились, але надіслали на адресу суду телеграми, у яких зазначили про повне визнання позовних вимог, та прохання слухати справу за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується позивачем, що [PERSON] та [PERSON], дійсно 05 квітня 2009 року домовилися про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Набережній, 10, у с. Кримка, Первомайського району Миколаївської області на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. В рахунок вартості придбаного майна позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 15000 грн., згідно домовленості сторін, про що [PERSON] надала [PERSON] письмову розписку. У відповідності до вимог ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Спірний договір вчинений в усної формі, що є порушенням ч.1 ст.206 ЦК України згідно якої усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державної реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності. Договір купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчений, його державна реєстрація не провадилась. Тому, форма договору не відповідає вимогам ст.657 ЦК України, згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації. З наданої позивачем довідки-характеристики Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15.08.2008р. та довідки МБТІ від 03.11.2010 року наданої на запит суду, вбачається, що спірний житловий будинок числиться за померлим [PERSON], право власності на цей будинок не зареєстровано. Згідно з довідкою Першої Первомайської державної нотаріальної контори від 29.10.2010 року, після смерті [PERSON], який помер 30.12.2005 року, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись його діти [PERSON] і [PERSON], а дружина [PERSON] надала заяву про відмову від прийняття спадщини. Договір від 05.04.2009р., на підставі якого [PERSON] придбала будинок у [PERSON], також нотаріально не посвідчений, не зареєстрований, що тягне його нікчемність на підставі ч.2 ст.215, 220, 657 ЦК України. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України. Тобто, позивач не надав суду доказів, що 05.04.2009р. житловий будинок предмет договору, належав на праві власності відповідачу та продавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відсутність при укладанні оскарженого договору правовстановлюючих документів на будинок є обмеженням для його нотаріального посвідчення, встановленими ст.55 Закону України „Про нотаріат від 02.09.1993р. №3425-ХІІ, що перешкоджає суду визнати таку угоду законною. На підставі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, що встановлене ч.2 ст.220 ЦК України. Враховуючи встановлені факти щодо незаконності укладення 05.04.2009р. спірного договору, наявності обмежень для його нотаріального посвідчення, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позову [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на нерухоме майно.

Outcome: dismissed