Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець - Телявський А.М. про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №5594 від 06.10.2018 року, яким звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №630062977 від 05.12.2013 року на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». У травні 2019 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В своїй заяві [PERSON] вказує про незаконність, на її думку, виконавчого напису, утримання із її заробітної плати 20% заробітку, що суттєво ускладнює її матеріальне становище. Таким чином, з метою забезпечення позову [PERSON] в даній справі, просить суд вжити заходи забезпечення, а саме: зупинити виконавче провадження №57519523 про стягнення заборгованості за виконавчим написом №5594 від 06.10.2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались. При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія, також рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки ст. 150 ЦПК України не передбачає можливості зупинення виконавчого провадження у цілому, тобто зупинення сукупності усіх дій спрямованих на примусове виконання рішення, які прямо дозволені законом. Більше того, ініційований позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог останньої поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. Ч. 10. ст. 150 ЦПК України не допускає вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Outcome: dismissed