Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок літера А-1 за планом, 1977 року побудови, з прибудовою літера а за планом, 1977 року побудови, загальною площею 65.7 кв. м., житловою площею 41.9 кв. м., та на прибудови: погріб літера В за планом, 1963 року побудови, прибудову літера г за планом, 1977 року побудови, навіс літера Б за планом, 1983 року побудови, кухню літера Г за планом, 1962 року побудови, сарай літера Д за планом, 1978 року побудови, сарай літера Е за планом , 1980 року побудови, убиральню літера. Ж за планом ,1980 року побудови, сарай літера З за планом, 1980 року побудови, сарай літера И за планом 1989 року побудови, ганок літера кр за планом, ворота з хвірткою №1 за планом, огорожу №2 за планом, огорожу №3 за планом, загальною вартістю 149982,00 грн., розташовані за адресою: [ADDRESS], по праву спадкування за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухомість, розташовану на території Краснопільської селищної ради, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, не має. Третя особа у справі постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але на обов'язкову долю у спадщині не претендує і з заявою до нотаріальної контори про виділення їй частки в майні подружжя також не зверталась. Належність спадкодавцю [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] підтверджується фотокопіями рішення виконкому Краснопільської селищної ради про надання права індивідуального будівництва, дозволу на проведення будівельних робіт, проекту одноквартирного двокімнатного житлового будинку, довідкою сільської ради за місцем відкриття спадщини, технічним паспортом, рішенням виконкому Краснопільської селищної ради про присвоєння постійної поштової адреси нерухомому майну. Об'єкт нерухомості знаходиться на земельній ділянці, яку передано у приватну власність спадкодавцю за рішенням виконкому Краснопільської селищної Ради. Забудови не суперечать вимогам протипожежних норм та правил; самочинне будівництво та перепланування не проводилось, вартість спадкового майна становить 149982 гривень. Викладені обставини вважає підставними для визнання за ним права власності на спадкове майно. Сторони та Третя особа в судове засідання не прибули, відповідно до поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, Позивач позовні вимоги підтримує з наведених у позові підстав, Відповідач та Третя особа не заперечують проти задоволення позову /ас.37,54,55/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що [INFO] в смт. Краснопілля Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації відділ реєстрації актів громадянського стану Краснопільського районного управління юстиції в Сумській області, запис № 138 від 07 листопада 2001 /копія Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26 грудня 2001 р./, після смерті якого відкрилась спадщина на його майно, до якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS] /копії ас. 7, 14-17, 29/. На день смерті - [INFO] спадкодавець [PERSON] проживав за реєстрацією разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /ас. 8/. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 05 липня 1990 року державним нотаріусом Краснопільської районної державної нотаріальної контори, реєстр за № 806, за яким усе своє майно заповідав [PERSON] /копія ас. 9/. За повідомленням приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Вангородський В.В. № 2 від 01-16 від 13.01.2017 після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 110/2016 від 1.06.16 за заявою [PERSON] / копія спадкової справи ас. 43-46/. 07 грудня 2016 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Вангородський В.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу / ас. 12/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач згідно з правилами частини другої статті 529, статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлого [INFO] року [PERSON] на все майно за заповітом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на житловий будинок не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Відповідно до абз. 3 частини другої статті 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до технічного паспорта станом на 17.07.1980 / копії ас. 14-17/ [PERSON] значиться власником будинку по [ADDRESS]; відповідно до рішення Краснопільської селищної ради № 147 від 14.10.1993 за означеною адресою [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,15 га. / копія ас. 24/. Житловий будинок за зазначеною адресою був побудований [PERSON] на підставі рішення виконкому Краснопільської селищної ради від 26.03.1974 року про надання права індивідуального будівництва, дозволу на виконання робіт від 26 березня 1977 року, проекту 2-х кімнатного індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] /копії ас.25-28/. Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробив цього і спадкодавець [PERSON], про що свідчить Довідка-характеристика Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 14 червня 2016 року № 421004, за змістом якої станом на 29 грудня 2012 року право власності на [ADDRESS] не зареєстровано; рік будівництва житлового будинку 1977 р., загальна площа будинку - 65,7 кв. м., відсоток зносу - 45% / копія ас. 22/. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку номер [ADDRESS] Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1977 році, тобто в період забудови домоволодіння номер [ADDRESS] та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Краснопільська селищна рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має; інтереси суміжного землекористувача при забудові не порушено. Вартість будівель та споруд відповідно до Довідки-характеристики Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 14 червня 2016 року № 421004 станом на 14 червня 2016 становить 149982 грн. /ас.22/; будівлі та споруди відповідають вимогам протипожежних норм /ас. 53/. Згідно технічного паспорту виготовленого 14 червня 2016 року Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку літера А-1 за планом, з прибудовою літера а за планом, загальною площею 65.7 кв. м., житловою площею 41.9 кв. м., та погреба літера В за планом, прибудови літера г за планом, навісу літера Б за планом, кухні літера Г за планом, сараю літера Д за планом, сараю літера Е за планом, убиральні літера Ж за планом, сараю літера З за планом, сараю літера И за планом, ганку літера кр за планом, воріт з хвірткою №1 за планом, огорожі №2 за планом, огорожі №3 за планом /а.с.18-21/. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок номер тридцять шість, розташований у [ADDRESS], було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після його смерті до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою: [ADDRESS], по праву спадкування за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON]. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved