Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У вересні 2020\~року позивачка\~звернулася до\~суду із\~позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що вона виховує двох дітей - своїх онучок: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] . Діти майже з моменту свого народження проживають разом зі позивачкою. Вона та її чоловік [PERSON] виховують своїх онучок та матеріально їх утримують, турбуються про стан здоров`я дітей, забезпечують їх харчуванням відповідним до віку, одягом та взуттям, всіма необхідними засобами, необхідними дітям для їх нормального розвитку. В квартирі, в якій вони проживають, діти мають окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями. У дітей є окремі спальні місця з чистою постільною білизною. Діти мають місця для занять та проведення дозвілля, повністю забезпечені іграшками, дитячими книжками, підручниками та іншим приладдям, необхідним їм для розвитку. У дітей є одяг та взуття, відповідні до пори року та погодних умов, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї. Біологічні батьки дітей ніколи з ними не проживали, ніякої участі у вихованні своїх доньок не приймали, долею дітей не цікавились, матеріально дітей не підтримували. Мати та батько дітей фактично самоусунулись від виховання своїх доньок, з ними зовсім не спілкуються, не цікавляться про їх фізичний та духовний розвиток, станом здоров`я дітей, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не надають жодної матеріальної допомоги. Позивачка просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Позивачка подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника Служби у справах дітей Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції 12 травня 2006 року, актовий запис № 1517, та копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області 11 листопада 2015 року, актовий запис № 20. Відповідно до довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Хроли Центру первинної медико-санітарної допомоги селю Рогань Харківського району від 12 лютого 2015 року [PERSON] перебуває на обліку в АЗПСМ с. Хроли Харківського району Харківської області. Зі слів сімейного лікаря, про стан здоров`я дитини піклується її бабуся [PERSON] , яка мешкає разом з онукою. Дитина відвідує АЗСПМ у присутності бабусі [PERSON] , всі рекомендації лікарів виконуються у повному обсязі. Біологічні батьки дитини - мати [PERSON] та батько [PERSON] здоров`ям доньки не цікавляться, ні мати, ні батько жодного разу дитину до медичного закладу не супроводжували, із дитиною профілактичні медичні огляди не відвідували. Згідно інформації АЗСПМ с. Хроли за № 15 від 16 липня 2020 року діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , перебувають на медичному обліку в АЗСПМ с. Хроли, мають медичні картки, профілактичні медичні огляди проходять регулярно. Про стан здоров`я дітей піклуються бабуся та дідусь [PERSON] , у їхньому супроводженні діти приходять до медичного закладу. Бабуся та дідусь [PERSON] постійно спілкуються з медичними фахівцями, прислухаються до їхніх порад, виконують рекомендації медичних фахівців у повному обсязі. Біологічні батьки дівчаток [PERSON] та [PERSON] у медичному закладі ніколи не з`являлись, дітей до медичного закладу не супроводжували, станом їх здоров`я ніколи не цікавились навіть у телефонному режимі. В листі Пономаренківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 01/40-72 від 11 лютого 2015 року та висновку Пономаренківської ЗОШ І-ІІІ ступенів про психологічний розвиток дитини [PERSON] за №01/40-71 від 11 лютого 2015 року зазначено, що вихованням [PERSON] опікуються бабуся та дідусь. Батьки не приділяють належної уваги вихованню доньки. Жодного разу вони не відвідували батьківські збори, не цікавляться навчанням та розвитком дитини. Батьки стосунки зі школою не підтримують. [PERSON] не вистачає уваги, тепла та турботи з боку батьків, дівчинка не відчуває себе потрібного у сім`ї. З копії характеристики [PERSON] , наданої Пономаренківською ЗОШ від 15 липня 2020 року, вбачається, що бабуся [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, за необхідності підтримує зв`язок з учителями та класним керівником. Батьки жодного разу не цікавились поведінкою та успіхами [PERSON] . Батьківські збори ні мати, ні батько не відвідували і зв`язок з класним керівником чи вчителями не підтримували. Відповідно до копії акту обстеження від 27 лютого 2008 року, складеного депутатом Пономаренківської міської ради Бондар Валентиною Іванівною та сусідами [PERSON] , [PERSON] , в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] , на утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] перебуває у розшуку на протязі шести місяців, про що свідчить довідка з міліції. Батько дитини [PERSON] за даною адресою не проживає з літа 2007 року, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не підтримує, долею дитини не цікавиться. Весь час дівчинка мешкає з бабусею та дідусем. Батько дитину жодного разу не відвідував. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 21 квітня 2015 року дитина [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які виховують її та матеріально утримують. Зі слів бабусі мати дитини [PERSON] довгий час за адресою проживання сім`ї [PERSON] не проживає, бродяжить і місце її знаходження сім`ї невідоме. Батько дитини не проживає з сім`єю з моменту народження дитини. Ні батько, ні мати участі у вихованні [PERSON] не приймають, матеріально їй не допомогають. Зі слів бабусі вихованням дівчинки займаються бабуся та дідусь. Нотаріально засвідченою заявою від 20 липня 2020 року [PERSON] повідомив, що не приймає участі у вихованні та утриманні його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [INFO] і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його дітей [PERSON] та [PERSON] . Справжність підпису [PERSON] завірено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко І.І. 20 липня 2020 року. У висновку Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , від 23 липня 2020 року № 299 зазначено, що Служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно до його дітей - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;\~ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивачка посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 537/2238/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав\~має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Проте, позивачкою у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних, достатніх і допустимих доказів, хоча це є її процесуальним обов`язком, невиконання відповідачем систематично своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання доньок і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. На підтвердження своїх вимог позивачем надано копії довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Хроли Центру первинної медико-санітарної допомоги сел. Рогань Харківського району від 12 лютого 2015 року, листа Пономаренківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 01/40-72 від 11 лютого 2015 року та висновку Пономаренківської ЗОШ І-ІІІ ступенів про психологічний розвиток дитини [PERSON] за №01/40-71 від 11 лютого 2015 року, акту обстеження від 27 лютого 2008 року, складеного депутатом Пономаренківської міської ради Бондар Валентиною Іванівною та сусідами [PERSON] , [PERSON] , акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 21 квітня 2015 року. Вказані документи датовані 2008 роком та 2015 роком. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин винної поведінки відповідача щодо ухилення його від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками у період часу з 2015 року по день звернення із позовною заявою, яка б свідчила про систематичний характер невиконання відповідачем батьківських обов`язків. При цьому, надані копії інформації АЗСПМ с. Хроли за № 15 від 16 липня 2020 року, характеристики [PERSON] , наданої Пономаренківською ЗОШ від 15 липня 2020 року, не свідчать саме про винну поведінку відповідача щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Щодо висновку Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , від 23 липня 2020 року № 299, в якому зазначено, що Служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно до його дітей - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , то суд виходить з наступного. У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер,\~а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Суд не бере до уваги вказаний висновок Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , від 23 липня 2020 року № 299, оскільки він є непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування батька з дитиною та не враховує об`єктивні для відповідача фактори, які можуть ускладнювати його безпосередню участь у вихованні дітей, зокрема проживання дитини та батька в різних містах країни. При цьому, посилаючись у висновку на те, що батько не виконує свої батьківські обов`язки без поважних причин, орган опіки та піклування не з`ясував дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя. Отже, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Із зазначеного висновку вбачається, що він зроблений без спілкування з батьком дитини. У висновку Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради від 23 липня 2020 року № 299 зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей. Разом з тим, із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів самих дітей. Зазначені вище обставини свідчать про те, що висновок Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , від 23 липня 2020 року № 299, є недостатньо обґрунтованим та під час його складання не в повній мірі враховано обставини, які мають суттєве значення. Щодо нотаріально засвідченої заяви від 20 липня 2020 року [PERSON] про те, що він не приймає участі у вихованні та утриманні його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [INFO] і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його дітей [PERSON] та [PERSON] , то суд вважає, що одна лише така заява не може бути підставою для прийняття такої виключної міри, як позбавлення батьківських прав, яка тягне за собою серйозні правові наслідки не тільки для батька, а і для самих дітей та не свідчить про те, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати саме інтересам дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, не є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав, незважаючи на те, що відповідачем в достатній мірі не виконувалися обов`язки по вихованню дітей. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, оскільки позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей, та у разі, якщо змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Також, позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості відповідача як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`ю та психічному розвитку. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це не буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків.\~ Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи, немає.

Outcome: dismissed