Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У грудні 2019 року керівник Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Головного територіального управління юстиції у місті Києві про витребування комунального майна, скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Свої вимоги мотивує тим, що під час здійснення нагляду за додержанням законності під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадження № 12018100090009382 від 17 серпня 2018 року встановлено порушення майнових прав територіальної громади м. Києва, а саме вибуття поза волею власника нежитлового приміщення група [ADDRESS] . На підставі рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» до об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва було включено нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5094 все майно територіальних громад районів міста було зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва, у тому числі й нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] . Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1112 від 10 грудня 2010 року «Про питання організації управління районами у місті Києві» житловий будинок [ADDRESS] разом з вбудованими нежитловими приміщеннями передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до листа Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 травня 2018 року проведена технічна інвентаризація нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої до комунальної власності територіальної громади міста Києва належить група нежитлових приміщень № 52 загальною площею 343,0 кв.м. Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва від 13 листопада 2019 року та Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 листопада 2019 року приватизація об`єктів нерухомості за цією адресою не здійснювалась. Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру ревучих прав на нерухоме майно на групу приміщень [ADDRESS] зареєстровано право власності на підставі рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року (справа № 255/6529/13-ц) за [PERSON] . У єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо вказаного рішення, справи чи провадження. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року Селидівським міським судом Донецької області листом від 31 травня 2018 року було повідомлено про те, що відповідно до бази даних Ворошиловського районного суду м. Донецька справа № 255/6529/13-ц в провадженні суду не перебувала, рішення від 10 грудня 2013 року у цій справі не приймалось ат інформація щодо звернення [PERSON] до Ворошиловського районного суду м. Донецька у 2013 році відсутня. Крім того, Київською міською радою повідомлено, що рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року у справі № 255/6529/13-ц не надходило. Просить суд ухвалити рішення, яким: - витребувати у [PERSON] групу приміщень [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29085607 від 04 квітня 2016 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 27 травня 2020 року представник позивача направив до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд ухвалити рішення, яким: - витребувати у [PERSON] групу приміщень [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом від 04 квітня 2016 року державним реєстратором Коровайко О.С. за № 14006834 (а.с. 186-189). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 199). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 184). У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з якого вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року містить підпис з відбитком гербової печатки суду та на ньому міститься відмітка, що рішення набрало законної сили 23 грудня 2013 року. Державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо встановлення ймовірної фіктивності судового рішення. Крім того, на підставі постанови КМУ від 09 вересня 2016 року державний реєстратор з 14 вересня 2016 року при державній реєстрації права власності на підставі рішення суду обов`язково зобов`язаний перевіряти наявність рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, рішення державного реєстратора від 04 квітня 2016 року № 29085607 є законним та не підлягає скасуванню (а.с. 136-142). Представник третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність та задовольнити позов (а.с. 193). Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність та задовольнити позов (а.с. 195). У матеріалах містяться письмові пояснення представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», з яких вбачається, що вона просить позов задовольнити (а.с. 81-84). Зазначено, що спірні нежитлові приміщення знаходяться в орендному користуванні на підставі договорів про передачу майна територіальній громаді міста Києва в оренду, мають задовільний стан та будь-які особи не мають до них вільного доступу. Таким чином, відповідач є незаконним володільцем цих приміщень, не використовував, не утримував та не одержував прибуток від використання спірного майна. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» до об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва було включено нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с. 19-20). Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5094 все майно територіальних громад районів міста було зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва, у тому числі й нежитлові приміщення загальною площею 359,70 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с. 22-23). Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1112 від 10 грудня 2010 року «Про питання організації управління районами у місті Києві» житловий будинок [ADDRESS] разом з вбудованими нежитловими приміщеннями передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 24-26). Відповідно до листа Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 травня 2018 року проведена технічна інвентаризація нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої до комунальної власності територіальної громади міста Києва належить група нежитлових приміщень № 52 загальною площею 343,0 кв.м. (а.с. 30-31). Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва від 13 листопада 2019 року та Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 листопада 2019 року приватизація об`єктів нерухомості за цією адресою не здійснювалась (а.с 35, 38). Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру ревучих прав на нерухоме майно на групу приміщень [ADDRESS] зареєстровано право власності на підставі рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року (справа № 255/6529/13-ц) за [PERSON] (а.с. 40-43). У єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо вказаного рішення, справи чи провадження. Селидівським міським судом Донецької області листом від 31 травня 2018 року було повідомлено про те, що відповідно до бази даних Ворошиловського районного суду м. Донецька справа № 255/6529/13-ц в провадженні суду не перебувала, рішення від 10 грудня 2013 року у цій справі не приймалось ат інформація щодо звернення [PERSON] до Ворошиловського районного суду м. Донецька у 2013 році відсутня (а.с. 56). З позову вбачається, що Київською міською радою повідомлено, що рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року у справі № 255/6529/13-ц не надходило. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, враховуючи те, що цивільна справа № 255/6529/13-ц за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за базою даних Ворошиловського районного суду м. Донецька не значиться, суд прийшов до висновку про необхідність витребувати у власність Київської міської ради із незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 343,0 кв. метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом від 04 квітня 2016 року державним реєстратором Коровайко О.С. за № 14006834. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першоїстатті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 910/8965/18. З огляду на наведене, вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 160620 гривень 26 копійок.

Outcome: partial