Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що15 лютого 2018 року вона придбала на відкритих торгах (аукціоні) нерухоме майно, що належало [PERSON] , а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 38.1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 09 серпня 2018 року вона також придбала на відкритих торгах (аукціоні нерухоме майно, що належало [PERSON] , а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 74,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; двокімнатну квартиру, загальною площею 67,4кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру, загальною площею 36,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Придбане майно було реалізоване в рамках справи про банкрутство №15/22/2011/5003 за позовом ТОВ «Ресурсозбереження до ФОП [PERSON] . 20 грудня 2018 року придбане майно було фактично передане позивачці, як покупцю. 15 січня 2019 року між позивачкою та відповідачем було підписано договір №257031ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір №256048ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір [NUMBER] ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір №350148ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] . Однакз рахунків, що надходили до позивачки, як нового власника не була виключена заборгованість, що виникла у попереднього власника квартир. Позивачка вважає, що при підписанні договорів купівлі-продажу, вона, як новий власник, не брала на себе зобов`язання зі сплати боргів за комунальні послуги , за попереднього власника; заборгованість у попереднього власника виникла, як у фізичної особи-підприємця, що було встановлено при розгляді справи про банкрутство, а тому незаявлені вимоги відповідача в процесі розгляду справи про банкрутство в даному випадку мають бети погашеними, а тому на позивачку не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання, що виникли до укладення договору купівлі-продажу вищевказаних квартир. Просила суд зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (код ЄДРПОУ - 31254730) здійснити перерахунок заборгованості за особистим рахунком [NUMBER] за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] та виключити з рахунку погашену заборгованість, що виникла до 15 лютого 2018 року; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (код ЄДРПОУ - 31254730) здійснити перерахунок заборгованості за особистим рахунком [NUMBER] за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] та виключити з рахунку погашену заборгованість, що виникла до 09 серпня 2018 року; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (код ЄДРПОУ - 31254730) здійснити перерахунок заборгованості за особистим рахунком [NUMBER] за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] та виключити з рахунку погашену заборгованість, що виникла до 09 серпня 2018 року; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (код ЄДРПОУ - 31254730) здійснити перерахунок заборгованості за особистим рахунком [NUMBER] за постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] та виключити з рахунку погашену заборгованість, що виникла до 09 серпня 2018 року, а також стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом при розгляді справи встановлено, що 15 лютого 2018 року позивачка придбала у власність нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальноюплощею 38.1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 15 лютого 2018 року, укладеним між ФОП [PERSON] , в особі ліквідатора арбітражного керуючого Колеснікова О.В., та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., реєстраційний номер 138. Право власності за вказаним договором зареєстровано за позивачкою 15 лютого 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114188131. Відповідно до п. 1 даного договору, він укладений з метою оформлення результатів відкритих торгів (аукціону), які відбулися 09 лютого 2018 року та проводились Міжнародною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею «ЕСПІЛОН». 09 серпня 2018 року позивачка придбала нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 74,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; двокімнатну квартиру, загальною площею 67,4кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру, загальною площею 36,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 09 серпня 2018 року, укладеним між ФОП [PERSON] , в особі ліквідатора арбітражного керуючого Колеснікова О.В., та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., реєстраційний номер 730. Право власності за вказаним договором зареєстровано за позивачкою 09 серпня 2018 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №133847744, №133850213, №133851902. Відповідно до п. 1 даного договору, він укладений з метою оформлення результатів відкритих торгів (аукціону), які відбулися 09 лютого 2018 року та проводились Міжнародною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею «ЕСПІЛОН». Як вбачається з матеріалів справи, а саме: договорів купівлі-продажу від 15 лютого 2018 року та 09 серпня 2018 року - право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 38.1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; двокімнатну квартиру, загальною площею 74,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; двокімнатну квартиру, загальною площею 67,4кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру, загальною площею 36,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] належали фізичній особі - підприємцю [PERSON] , а їх реалізація на відкритих торгів (аукціону) відбулась в рамках справи про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою реалізації майна боржника. 15 січня 2019 року між позивачкою та відповідачем було підписано договір №257031ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір №256048ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір №256055 ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] ; договір №350148ТЕ про постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] . Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За приписами л. 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ст. ст, 6, 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України вбачається, що умови типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, типові договори з відповідачем - ТОВ «Ресурсозбереження» набули чинності для позивачки після переходу до неї права власності на придбані на підставі договорів купівлі-продажу квартири, а умови договору, в тому числі щодо оплати послуг за теплопостачання, стали імперативними для неї (обов`язковими для виконання) відповідно до вимог ч. 3 ст.6, статей 627, 630 ЦК України. За приписами ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за визначеннями, наведеними в статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У відповідності до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою, зокрема, є діяльність виконавця з надання споживачеві певного матеріального блага для задоволення його особистих потреб. Як передбачено п.п. 15 п. 32 згаданих Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення виконавець зобов`язаний звільняти від плати за послуги у разі їх ненадання. Крім цього, п.4.2. вищевказаних договорів позивачки д ТОВ «Ресурсозбереження» зазначено, що позивачка, як споживач зобов`язана проводити розрахунки за спожиті послуги та здійснювати інші платежі відповідно до Договору та Правил користування тепловою енергією. При цьому, будь-яких вимог щодо оплати заборгованості новим споживачем за попереднього власника квартири жодний із договорів не містить. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (стаття 509 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України визначено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи. Згідно ч. 1 ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. А положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не є правонаступником фізичної особи-підприємця [PERSON] та між ними не існувало жодної домовленості щодо переходу обов`язків останнього до позивача, а тому [PERSON] не має обов`язку сплачувати заборгованість, що утворилася з вини фізичної особи-підприємця [PERSON] . До того ж, ці послуги [PERSON] не надавалися та не могли бути нею спожиті через те, що вона не був власником квартир у зазначені періоди і не проживала там. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної або відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановлено КМУ. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка була звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи. За таких обставин, оскільки позовні вимоги було задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі3 073,60 грн., тобто за 4 вимоги немайнового характеру, за звернення до суду з якою позивачка на момент звернення до суду мала б сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. за кожну вимогу Беручи до уваги вищевикладене, на підставі ст.ст. 511, 627, 630 Цивільного кодексу України,Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення,ст.ст. 81, 133, 141, 206, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved