Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 05 серпня 2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого малолітніх чи неповнолітніх спільних дітей не мають, однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з початку 2018 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. 14 вересня 2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року справу передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка надійшла до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 03 лютого 2021 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2021 року справу розподілено судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року справу прийнято до провадження у спрощеному порядку з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, у заяві від 06 жовтня 2020 року поданої нею особисто та 11 січня 2021 року і 23 лютого 2021 року представник клопотали про розгляд справи у їх відсутність, наполягаючи на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, та, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем реєстрації в Україні, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача за правилами ст.ст. 280,287,288 ЦПК України справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 серпня 2017 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №553, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 2). Сторони від шлюбу спільних дітей не мають. Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з початку 2018 року, про що позивач зазначила у позові та що відповідачем не спростовано. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому зауважує на зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, ухилення відповідача від явки до суду, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved