Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У вересні 2020 року представник Нетішинського професійного ліцею (далі НПЛ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № [NUMBER] в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею, за адресою: [ADDRESS] . Також вказує, що задля забезпечення повноцінного виконання навчальним закладом своїх статутних завдань, ліцей на своєму балансі та утриманні має два учнівські гуртожитки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , які призначені для проживання учнів у навчальний період та працівників Нетішинського професійного ліцею. 12 січня 2013 року до кімнати №504 гуртожитку НПЛ по проспекту Незалежності, 6, в м.Нетішин, був зареєстрований (прописаний) [PERSON] (надалі - Відповідач), [INFO] . 07 вересня 2020 року до Нетішинського професійного ліцею надійшла заява від [PERSON] - мешканки кімнати [ADDRESS] , та колишньої дружини Відповідача, про зняття Відповідача з реєстрації місця проживання у зв`язку із не проживанням останнього у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку з вересня 2019 року. На підставі вказаної заяви Нетішинським професійним ліцеєм за участі мешканців - сусідів Відповідача, було проведено перевірку фактичного проживання [PERSON] в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку ліцею та встановлено, що в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку з 12.01.2013 року зареєстрований Відповідач, а фактично проживають: громадянка [PERSON] , зі своїми доньками, [PERSON] та [PERSON] , а відповідач фактично не проживає з січня 2020 року. Причини не проживання Відповідача за місцем реєстрації - невідомі. На переконання позивача, вказані обставини вказують про втрату у відповідача інтересу до означеного вище житла та відсутність потреби у ньому, що в порядку ст. 71 ЖК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для задоволення позову. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 вересня 2020 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 ЦПК України. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є зареєстрованим у кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку Нетішинського професійного ліцею, за адресою: 30100, Хмельницька область, м.Нетішин, просп.Незалежності, 6, який підпорядкований НПЛ. В наданому житлі відповідач не проживає з січня 2020 року. Вказані обставини стверджуються даними проведеної перевірки фактичного проживання [PERSON] в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку ліцею та встановлено, що в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку з 12.01.2013 року зареєстрований відповідач, а фактично проживають: громадянка [PERSON] , зі своїми доньками, [PERSON] та [PERSON] , а відповідач фактично не проживає з січня 2020 року. Причини не проживання Відповідача за місцем реєстрації - невідомі, цей факт підтверджується актом №3 фактичного проживання мешканців та/або наймачів жилих площ (житлових приміщень) в гуртожитках Нетішинського професійного ліцею від 07.09.2020 року. (а.с. 5). Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ним житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останнім у зв`язку з цим права користування жилим приміщенням, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Таким чином, спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 2 Житлового кодексу Української РСР. Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, що визначено ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. За приписами ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - відсутності відповідача за місцем його реєстрації без поважних причин з січня 2020 року, суд вважає, що останній втратив інтерес до спірного житла як до свого постійного місця проживання, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок його відсутності у такому понад встановлені ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР строки. При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені останнім в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР та на які вірно посилається позивач у поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд стягує з відповідача на користь позивача 2102 гривні судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved