Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У грудні 2014 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за кредитним договором; просив звернути стягнення на предмет застави, укладеним з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредитного договору №К2НСАЕ00000114 від 17 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]; предметом застави є автомобіль «Фольксваген» д.н. [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням думки представника позивача, який не заперечував щодо постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача в порядку статті 224 ЦПК України та вбачає наявність підстав для ухвалення заочного рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 17 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2НСАЕ00000114, за умовами якого кредитор надав позичальнику у користування кредитні кошти у сумі 11 000,00 доларів США, із річною процентною ставкою - 10,08% і кінцевим строком повернення до 13.10.2011 року. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна від 17 жовтня 2006 року, за яким [PERSON] передав банку в заставу автомобіль «Фольксваген» д.н. [NUMBER]. Однак позичальником договір кредиту належним чином не виконано. У зв'язку з цим, у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 30.10.2014 року складає: прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 150,27 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5 426,43 доларів США, 13 185,54 грн. і 1 386,00 доларів США заборгованості по комісії за користування кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Наявним у матеріалах справи розширеним розрахунком заборгованості підтверджується факт існування заборгованості відповідача за кредитним договором, що складається із: прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 150,27 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 5 426,43 доларів США, 13 185,54 грн. і 1 386,00 доларів США заборгованості по комісії за користування кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, що є підставою для задоволення позову у цій частині. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Такий вид відповідальності, як сплата позичальником штрафів і пені за несвоєчасне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором передбачений пунктами 5.1., 5.2. договору кредиту. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. За змістом наведених норм суд, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, може зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення. Водночас, позивач у виконання вимог статті 60 ЦПК України не надав суду належних доказів існування факту заподіяння йому відповідачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання ним кредитних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягають стягненню з відповідача до 3 000,00 доларів США. Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет застави у рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором № К2НСАЕ00000114 від 17.10.2006 року. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином і застосування судом процедури продажу заставодержателем предмета застави і продаж забезпеченого майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет застави, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Враховуючи викладене, задля забезпечення захисту цивільних майнових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на предмет застави, яким є автомобіль «Фольксваген Каравелл», 1997 р.в., тип: Легковий універсал, № кузову/шасі: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета застави, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Відповідно до статті 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі, які складаються з витрат зі сплаті судового збору у розмірі 3 127,20 грн.

Outcome: partial