Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У грудні 2013 року, до суду звернулась позивачка з позовною заявою, в якій просить припинити право відповідача на 3/32 частки окремої 3-кімнатної квартири [ADDRESS], визнати за нею право власності на вказану частку квартири та виплатити [PERSON] 11 00 гривень, внесені нею на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона, відповідач та третя особа є співвласниками окремої трикімнатної квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була спільно приватизована нею, третьою особою, на той час живим батькам позивача та відповідача - [PERSON] та [PERSON] Після смерті батьків, позивач з відповідачем прийняли спадщину на вказану квартиру, частка відповідача у спірному майні складає 3/32. Позивач разом з неповнолітньою дитиною та [PERSON] постійно мешкають та проживають в квартирі [ADDRESS]. Відповідач вже багато років не мешкає у спірній квартирі, мешкає в іншій квартирі, яка належить йому на праві власності. У добровільному порядку спір вирішити відповідач не бажає, тому позивач змушена звернутись до суду. У судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згоден. Третя особа [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. До такого висновку суд приходить з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж-509 від 16 квітня 1996 року належала померлим - [PERSON] та [PERSON], позивачу - [PERSON] та третій особі - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до запису на зворотному боці свідоцтва про право власності, 1/4 частка квартири, що належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом перейшла у власність [PERSON] та [PERSON], 1/8 частка квартири, що належала [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири перейшла у власність [PERSON], 3/8 частки квартири, що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перейшла у власність [PERSON] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, перейшла у власність [PERSON] Викладені обставини знаходять підтвердження в матеріалах справи (а.с. 20-24). Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що закріплено ч. 1 ст. 356 ЦК України. Матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та постійно мешкають позивач разом з неповнолітньою дитиною, та з сином - [PERSON] Відповідач у спірній квартирі не мешкає, має власне помешкання, яке належить йому на праві власності, де постійно проживає. Судом встановлено, частка відповідача [PERSON] у спільній сумісній власності складає 3/32 частки квартири [ADDRESS]. Згідно звіту з незалежної оцінки 3/32 частини спірної квартири, вартість вказаної частки станом на 05.12.2013 року становить 11000 гривень, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4-5). Суд погоджується з доводами позивача, що дана частка квартири є незначною та не може бути виділена в натурі. Вимогами ст. 365 ЦК України закріплено, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному сумісному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. 09 грудня 2013 року, позивачем внесено на депозитний рахунок вартість 3/32 частини житла - 11000 гривень, що підтверджено квитанцією № ПН 10878 (а.с. 1). Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, враховуючи, що частка квартири відповідача є незначною, житло не може бути виділено в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування сторонами квартирою є неможливим та припинення право відповідача на частку у спільному майні не завдає істотної шкоди інтересам співвласників та членам родини, то на думку суду вимоги позивача щодо припинення права на частку в спільній сумісній власності ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved