Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У грудня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов»язання вчинити дії, посилаючись на те, що 12.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №111206-ДР-06. У відповідності до умов депозитного договору банк прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень та зобов'язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із п.2.3. депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,0% (двадцять два) проценти річних. Відповідно до п.2.2. депозитного договору та додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 12 листопада 2012 року по 05 березня 2016 року. У випадку розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% (два) проценти річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Тобто, вищевказаним положенням депозитного договору передбачено здійснення банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового зняття коштів. 15.05.2015 р. відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого, за приписами п.3.7. депозитного договору, банк повинен був сплатити проценти за ставкою 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 15.05.2015 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу №111206-ДР-06 від 12.11.2012 року згідно з умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ». Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 р. та на виконання Постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. № 563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича. Позивачем було проведеною перевірку договору про внесення змін від 15.05.2015 року до договору банківського вкладу №111206-ДР-06 від 12.11.2012 року, укладеного між відповідачем та позивачем було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необгрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 39 225 (тридцять дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) гривень 67 коп. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: зобов'язати [PERSON] повернути Публічному акціонерному товариству «Банк Національний Кредит» (04053, м.Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 20057663) грошові кошти в розмірі 39 225 (тридцять дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) гривень 67 коп. отриманих за договором про внесення змін № 1 від 15.05.2015 року до договору банківського вкладу № 111206-ДР-06 від 12.11.2012 року на накопичувальний рахунок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі,просив суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №111206-ДР-06. Згідно із п.2.3. депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,0% (двадцять два) проценти річних. Відповідно до п.2.2. депозитного договору та додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 12 листопада 2012 року по 05 березня 2016 року. У випадку розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% (два) проценти річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 15.05.2015 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу №111206-ДР-06 від 12.11.2012 року згідно з умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ». Листом від 27.11.2015 позивач повідомив відповідача про віднесення укладеного між ними договору про внесення змін № 1 від 15.05.2015 до нікчемних правочинів з підстав, визначених п.1 ч. 3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням позивачем перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою під час розірвання договору вкладу за ініціативою вкладника, що на думку позивача потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 64 147,77 грн. У зв'язку із викладеним, відповідачу було запропоновано повернути позивачу грошові кошти у розмір 64 147,77 грн. Так, в порядку п.1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону, уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 3 ст. 38 Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 38 Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. Згідно ч. 5 ст. 38 Закону, у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3 ст. 38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Викладене означає, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. В той же час, як це випливає із змісту наведених норм, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таки, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу та всіх його умов. Виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826, уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку. За наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки. Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії. У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору). Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що порядок виявлення нікчемних договорів, який був запроваджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчуком В.В., відповідав нормативно-правовим актам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає ч. 3 ст. 38 Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 215 ЦК України, Закону України України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та

Outcome: dismissed