Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Зазначала, що з 04.09.2010 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачкою та перебуватиме на її утриманні. Оскільки домовленості щодо утримання малолітнього сина між ними не досягнуто, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Від сторін надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Судом установлено, що 04.09.2010 року між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 04.09.2010 року серії [NUMBER] , актовий запис № 1104, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.04.2017 року серії [NUMBER] , актовий запис № 240, виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у випадку задоволення судом позову про зміну розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи установлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивачка звільнена від оплати судових витрат, то згідно зі ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial