Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить встановити юридичний факт, що померлий [INFO] року [PERSON] є його батьком, а також визнати за ним право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу імені Мічуріна Краснопільського району Сумської області розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі по праву спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [INFO] року [PERSON], спадщину прийняв шляхом розпорядження спадковим майном у порядку статті 549 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, але при зверненні ним до органу нотаріату було встановлено, що у свідоцтві про смерть спадкодавця та в паспорті спадкоємця маються розбіжності в написанні прізвища спадкодавця «[PERSON]» та спадкоємця «[PERSON]». Постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу та невідповідністю поданих документів заявленим вимогам. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає. Встановлення юридичного факту необхідно для оформлення спадщини. На переконання позивача його право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Сторони та третя особа на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв, кожен окремо, просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити, Відповідач та Третя особа, кожен окремо, визнають вимоги позивача /ас 43, 47-48/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 200 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у підготовчому судовому засіданні у порядку встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [INFO] року в с. Грунівка Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації Виконком Сіннівської сільської ради Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 10 від 21 червня 2000 року, після смерті якого відкрилась спадщина на його майно /копія ас 6/. На час відкриття спадщини [INFO] року [PERSON] проживав один за місцем реєстрації: [ADDRESS] /ас 9/. [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу імені Мічуріна Краснопільського району Сумської області розміром 3,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, посвідчене Сертифікатом серія [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області 21.08.1996 № 361, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 13.09.1996 за № 414, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER] та відповідно до рішення Сіннівської сільської ради народних депутатів Краснопільського району Сумської області від 17 травня 1995 року та Списком громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Мічуріна Краснопільського району Сумської області про надання земельної частки /паю/ [PERSON], Витягом з журналу реєстрації Сертифікатів /ас 13-19/. Позивач по справі є сином спадкодавця і належить до першої черги спадкоємців за законом /копії ас 5, 7/. 07 грудня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області Вангородський В.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім. Мічуріна на території Сіннівської сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 3.94 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини [PERSON] та [PERSON], та невідповідністю поданих документів заявленим вимогам / ас 12/. Згідно статті 319 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Згідно п.7 ППВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про народження позивачаСерії [NUMBER] від 19.07.1951, батьками [PERSON] записані / далі мовою оригіналу на російській мові/ «[PERSON]» та «[PERSON]» /копія ас 7/. Згідно наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про одруження батьків позивача Серії [NUMBER] від 20.08.1950 вбачається, що /далі мовою оригіналу на російській мові/ «[PERSON], 1925 года рождения в с. Груновка Миропольского района Сумской области» та «[PERSON], 1927 года рождения в с. Могрица Миропольского района Сумской области» уклали шлюб 20 серпня 1950 року /копія ас 22/. Згідно наявної у матеріалах справи копії Посвідки про народження спадкодавця серії [NUMBER] від 15.05.1950 вбачається, що /далі мовою оригіналу на російській мові/ «[PERSON] родился [INFO] в с. Груновка Миропольского района Сумской области». Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт родинних відносин між фізичними особами - померлим [INFO] року [PERSON] та [PERSON], [INFO], уродженцем села Грунівка Краснопільського району Сумської області. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, обумовлений необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно, і врегульовані нормами цивільного та земельного законодавства України. До правовідносин, що виникли, необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно зі статтею 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За даними Інформаційних довідок зі спадкового реєстру за номерами 50386910 та 50386894 від 21.12.2017, спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] не заводилася та не видавалася; заповіт не складався / ас 44-45/. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Таким чином, Позивач як спадкоємець за законом має право на спадкування права на земельну частку (пай), яку спадкодавець набув за життя та відносно якого було втрачено правовстановлюючий документ, про що було розміщено оголошення в місцевій газеті «Перемога» за 08.12.2017 за № 54 (10598) /копія ас 23/. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки в Сертифікат на право на земельну частку /пай/ є невідповідність в написанні прізвища та імені спадкодавця . Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У теперішній час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Миропільська сільськарада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. За даними Витягу з технічної документації по грошовій оцінці земель від 07.12.17 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3,94 га становить 37973 грн /ас 24/. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд вважає, що право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котрий є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та невідповідністю документів, що підтверджують родинні відносини, заявленим вимогам, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved