Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, про що 09.09.2016 року Центральним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновлено актовий запис за №7. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказала, що в теперішній час подружні стосунки між нею та чоловіком припинені, кожен з них має різні погляди на шлюб та сім'ю, в родині відсутня доброзичлива морально-психологічна атмосфера. Сторони спільне господарство не ведуть, між ними втрачено почуття любові та поваги. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просила їх шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб із відповідачем, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 23.02.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сімї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 03 червня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, про що 09.09.2016 року Центральним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновлено актовий запис за №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 452425. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 097564, виданого 15.08.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис № 592. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 188206, виданого 04.03.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис № 213. Частина 2 ст.112 СК України наголошує на тому, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Мотивуючи свої вимоги позивачка посилалася на припинення подружніх стосунків з чоловіком, різні погляди на шлюб та сімю та неможливість збереження їхньої родини. Відповідач свого наміру на збереження сімї також не виказав, відзив не надав та відповідних доказів до суду не представив. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сімєю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved