Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні також зареєстровані відповідачі по справі, які за вказаною вище адресою тривалий час з 2014 року не проживають. Просить визнати [PERSON] , 1999 року народження та [PERSON] , 1972 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та його представника - адвоката Гайдарова С.В., який діє на підставі ордеру та договору, підтримав вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину, реєстраційний номер 16681486 від 26.11.2008 року, позивачу на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, у будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі з 17.08.2011 року. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 11.08.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту №1043 про фактичне проживання, складеного 11.09.2019 року головою КСН мкр.«Курчатово», за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2014 року по теперішній час, про що також маються пояснення, додані до акту. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членами родини позивача, в будинку [ADDRESS] не проживають, не мали перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по її утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживають понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідачів такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved