Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.05.2017 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «МАЗ 533702 КО-503», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Чорновола в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, не врахував дорожньої обстановки на мокрій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Iveco Daily», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.06.2017 у справі 369/5962/17 винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача [PERSON] , а тому останній, зі слів позивача, є відповідальним за відшкодування шкоди. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу № АК/2788902. Зі слів позивача, ПрАТ «Українсько пожежно-страхова компанія» здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 29 000,00 грн. Проте, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, який визначив, що вартість матеріального збитку, завданого його автомобілю, складає 51 549,29 грн., а вартість відновлювального ремонту - 78 371,29 грн. Зі слів позивача, ліміт відшкодування за заподіяну шкоду за полісом № АК/2788902 становить 50 000,00 грн., у зв`язку з чим, на думку позивача, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню недоплачене страхове відшкодування у розмірі 21 000,00 грн. Також позивач вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню решта майнової шкоди, що не покривається страховою виплатою - 28 371,89 грн. Ухвалою судді від 08.12.2017 було відкрито провадження у справі. 24.01.2018 до суду надійшли заперечення на позовну заяву від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в яких відповідач вказував, що доводи позивача необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 12.02.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому він також просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою судді від 15.02.2018 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» було постановлено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче позовне провадження. Ухвалою суду від 11.04.2018 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду справи по суті. 11.05.2018 від представника відповідача [PERSON] надійшов ще один відзив на позовну заяву, в якому останній повторно просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.09.2018 на підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від № 305, у зв`язку з прийняттям рішення Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 № 2247/3дп/15-18 про відсторонення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] від здійснення правосуддя було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Автоматизованою системою розподілу визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] . Ухвалою суду від 11.01.2019 було ухвалено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче позовне провадження. Ухвалою суду від 22.02.2019 за заявою представника позивача було призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 02.06.2019 Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України повернув до суду матеріали справи та повідомив про неможливість проведення експертизи у зв`язку з відсутністю можливості безпосередньо оглянути та дослідити об`єкт експертизи. Ухвалою суду від 30.01.2020 провадження у справі було поновлено, призначено підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 11.04.2020 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду справи по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, звернулись до суду із клопотанням про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений, причини неявки свого представника суду не повідомив, проти позову заперечував у запереченні. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання також не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини своєї неявки не повідомили, проти позову заперечували у відзивах. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.05.2017 [PERSON] , керуючи автомобілем марки «МАЗ 533702 КО-503», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Чорновола в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, не врахував дорожньої обстановки на мокрій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Iveco Daily», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів. З огляду на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Iveco Daily», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.06.2017 у справі 369/5962/17 [PERSON] визнано винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу № АК/2788902. В даному полісі сторони встановили, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0. 26.05.2017 позивач та ТОВ «Києво-Святошинський комбінат комунальних підприємств» звернулась до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду. Із цих повідомлень вбачається, що відповідач [PERSON] є найманим працівником ТОВ «Києво-Святошинський комбінат комунальних підприємств» і на час події виконував трудові функції водія відповідно до шляхового подорожнього листа. 29.06.2017 позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про сплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 371 від 26.07.2017, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO Daily 35-10, реєстр № АІ3349ЕІ, складає 57 793,62 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля автомобіля IVECO Daily 35-10, реєстр № [NUMBER] , 35 684,20 грн. з ПДВ. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку автомобіля IVECO Daily 35-10, реєстр № [NUMBER] , виконаним 11.06.2017 ПП [PERSON] встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача складає 51 549,29 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 78 371,89 грн. На підставі страхового акту № ОЦ/027/000/17/0080 від 19.09.2017 було визначено ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вартість відновлювального ремонту автомобіля IVECO Daily 35-10, реєстр № [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу у 29 736,83 грн. (35 684,20 грн. без врахування ПДВ). Відповідно до платіжного доручення від 18.09.2017 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» переказало позивачу 29 736,83 грн. страхового відшкодування. 05.09.2019 на адресу суду надійшло повідомлення Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/13/1-38/СЕ/19 від 29.08.2019 про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із ненаданням транспортного засобу на огляд та ненадання вихідних даних для проведення експертизи. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно з п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено підтриманий і в постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Зважаючи на висновки, викладені ВС у постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019, № 227/2996/16-ц від 11.12.2019, № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 та багатьох інших, страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на встановлені обставини та вище проаналізовані правові норми та судову практику суд приходить до наступних висновків. Відповідач [PERSON] у будь-якому випадку в силу вимог ст. 1172 ЦК України не є належним відповідачем у даній справі, так як він на час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Києво-Святошинський комбінат комунальних підприємств» та виконував трудові функції, більше того, позивачем заявлено вимоги щодо матеріального збитку у межах ліміту відповідальності страховика, а тому у задоволенні вимог позивача до [PERSON] суд відмовляє. Стосовно вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то слід зазначити наступне. Так, виплата страхового відшкодування була проведена відповідно до вимог ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі шкоди, оціненої страховою компанією з урахуванням зносу транспортного засобу за результатами його огляду, здійсненого у присутності позивача, що підтверджується його підписом на акті технічного стану колісного транспортного засобу від 03.07.2017 № 371. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було здійснено всі необхідні дії, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та було сплачено страхову суму в межах встановленого ліміту страхової відповідальності. Наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля IVECO Daily 35-10, реєстр № АІ3349ЕІ, виконаний ПП [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки у відповідності до приписів п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач міг залучити експерта для визначення розміру шкоди, виключно у випадку, якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, проте представник страховика здійснив огляд транспортного засобу у визначений строк. Доказів того, що звіт про оцінку транспортного засобу № 371 від 26.07.2017, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] та на підставі якого було визначено спірне страхове відшкодування, відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є таким, що не може бути використаним, або що визначена у ньому вартість матеріального збитку не відповідає дійсності, суду в ході розгляду справи надано не було, хоча судом за клопотанням представника було призначено судову експертизу, проте позивачем не було надано транспортний засіб на огляд експерту і матеріали справи були повернуті до суду з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи. З огляду на викладене вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українсько пожежно-страхова компанія» також не підлягають задоволенню. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed