Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просила стягнути зі [PERSON] на її користь 1 077 093 грн. 17 коп. в рахунок погашення заборгованості за двома договорами позики: від 07.09.2011 року та від 22.05.2012 року, які були укладені відповідно між [PERSON] і [PERSON] та між [PERSON] і [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є новим кредитором за вказаними договорами позики, відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 24.01.2015 року та від 19.09.2012 року. [PERSON] вказувала, що відповідач неналежним чином виконував умови укладених договорів позики, у звязку з чим утворилась заборгованість по вказаним платежам в сумі 1 077 093 грн. 17 коп., яку позивач просила стягнути на свою користь з відповідача в рахунок погашення боргу. Відповідно до розрахунків позивача, сума заборгованості відповідача за договором позики від 07.09.2011 року складає 757 327 грн. 75 коп., з яких: 246 108 грн. 82 коп. - сума неповернутої позики, 180 554 грн. 77 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 01.06.2013 року по 31.10.2016 року, 84 658 грн. 27 коп. - пеня по несплаченим процентам за період з 02.04.2015 року по 30.04.2016 року, 124 172 грн. 97 коп. - пеня по несплаченій позиці за період з 02.04.2015 року по 31.10. 2016 року, інфляційна заборгованість з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року - 121 832 грн. 92 коп. Згідно розрахунків позивача, сума заборгованості відповідача за договором позики від 22.05.2012 року складає 319 785 грн. 42 коп., з яких: 119 231 грн. 79 коп. - сума неповернутої позики, 78 035 грн. 71 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 01.11.2013 року по 31.10.2016 року, 38 128 грн. 83 коп. - пеня по несплаченим відсоткам за період з 01.03.2015 року по 31.10.2016 року, 43 363 грн. 35 коп. - пеня по несплаченій позиці за період з 01.02.2015 року по 31.10.2016 року, інфляційна заборгованість з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року - 41 005 грн. 74 коп. Таки чином, позивач просила стягнути зі [PERSON] на її користь 1 077 093 грн. 17 коп. в рахунок погашення заборгованості за двома договорами позики: від 07.09.2011 року та від 22.05.2012 року. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.01.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. [PERSON] вказує, що суду першої інстанції необхідно було перевірити проведений нею розрахунок заборгованості за укладеними договорами позики, і в разі виявлення його неправильності провести правильний розрахунок заборгованості. [PERSON] зазначає, що факт існування боргових зобовязань між сторонами підтверджується матеріалами справи, проведений нею розрахунок заборгованості є доведеним по справі належними та допустимими доказами, які судом першої інстанції не досліджувались та не перевірялись. Доводи апеляційної скарги стверджують, що є необґрунтованою відмова суду першої інстанції у задоволенні вимог заявленого позову з тих підстав, що суд не володіє компютерною програмою розрахунку заборгованості періодичних платежів, що зазвичай використовується банківськими установами, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, не повинен здійснювати за позивача розрахунок суми боргу. При цьому [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції при розгляді вимог її позову по суті не повинен був здійснювати за неї розрахунок суми боргу, а лише мав перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, чого судом першої інстанції зроблено не було. [PERSON] також не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що для визначення правильних сум заборгованості за укладеними договорами позики по справі необхідно було призначати судову бухгалтерську експертизу, оскільки вважає, що для перевірки правильності проведеного нею розрахунку заборгованості за договорами позики не потрібні спеціальні знання. Крім того, [PERSON] вказує, що вона є інвалідом ІІ групи, і у неї відсутні відповідні кошти на оплату проведення бухгалтерської експертизи по справі. З врахуванням сум, сплачених відповідачем за двома договорами позики, [PERSON], з наведенням відповідного розрахунку у апеляційній скарзі, просить стягнути з відповідача на її користь 958 198 грн. 91 коп. в рахунок погашення боргу за вказаними договорами позики, з яких: 696 878 грн. 58 коп. - сума заборгованості відповідач за договором позики від 07.09.2011 року, 261 320 грн.33 коп. - сума заборгованості відповідача за договором позики від 22.05.2012 року. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване заочне рішення суду першої інстанції. В судове засідання апеляційного суду позивач, відповідач, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.80, 81,82,90,91,96,97,98,113,114,118,131,132), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.01.2017 року, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задовольнити частково. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON], яка є новим кредитором відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 24.01.2015 року та від 19.09.2012 року: - 696 878 (шістсот девяносто шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 58 коп. заборгованості за договором позики від 07.09.2011 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]; - 261 320 (двісті шістдесят одну тисячу триста двадцять) грн. 33 коп. заборгованості за договором позики від 22.05.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що представнику позивача було розяснено його право заявити клопотання про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи для визначення правильних сум заборгованості за укладеними договорами позики, від чого він відмовився. При цьому суд першої інстанції вказав у оскаржуваному заочному рішенні, що суд не володіє компютерною програмою розрахунку заборгованості періодичних платежів, яка зазвичай використовується банківськими установами, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, не повинен здійснювати за позивача розрахунок суми боргу. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що предявлений позов не підлягає задоволенню через його недоведеність. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок заочного рішення суду першої інстанції є таким, що не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с.4), відповідно до умов якого, а саме, п.1. укладеного договору, [PERSON] у строк до 07.09.2016 року бере у борг грошові кошти в сумі 400 000 грн. для придбання двох грузових автомобілів, при цьому 200 000 грн. надаються 07.09.2011 року, а решта коштів в сумі 200 000 грн. надаються після оформлення договору застави першого автомобіля протягом трьох місяців з дня надання першого траншу. Згідно п.3. даного договору позики, за цим договором позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю відсотки щомісячно у розмірі 24% річних не пізніше останнього числа кожного поточного місяця. Відповідно до п.4. вказаного договору позики, погашення позики здійснюється шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії договору, починаючи з 01.01.2012 року. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування позикою та погашення частини позики. Пунктом 7 вказаного договору позики регламентовано, що у разі прострочення позичальником зобовязань з погашення позики та /або сплати процентів за її користування більше 10 днів, позичальник зобовязаний сплатити на користь позикодавця пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобовязань. Сторони домовились, що строк позовної давності, (включаючи вимоги про стягнення пені) за цим договором становить три роки. Пунктом 11 договору позики передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов даного договору, позикодавець має право вимагати, а позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, пеню, штрафи та інші платежі, що визначені договором. Відповідно до розписки відповідача від 07.09.2011 року (а.с.37), [PERSON] отримав від [PERSON] 200 000 грн. по договору позики від 07.09.2011 року. Згідно розписки відповідача від 24.10.2011 року (а.с.38), [PERSON] 24.10.20111 року отримав від [PERSON] 101 000 грн. по договору позики від 07.09.2011 року. Як вбачається із договору про відступлення права вимоги від 24.01.2015 року (а.с.12), укладеному між [PERSON] та позивачем, первісний кредитор уступає новому кредитору право вимоги по зобовязанням [PERSON] перед первісним кредитором за договором позики від 07.09.2011 року на загальну суму 301 000 грн. Оригінали документів, що підтверджують заборгованість та розрахунок заборгованості передаються новому кредитору по акту, який є невідємною частиною цього договору (п.1.договору про відступлення права вимоги). В ході судового розгляду даної справи також встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 22.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с.13), відповідно до умов якого, а саме, п.1. укладеного договору, [PERSON] у строк до 22.05.2017 року бере у борг грошові кошти в сумі 140 000 грн. для придбання грузового автомобіля. Згідно п.3. даного договору позики, за цим договором позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю відсотки щомісячно у розмірі 24% річних не пізніше останнього числа кожного поточного місяця. Відповідно до п.4. вказаного договору позики, погашення позики здійснюється шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії договору, починаючи з 01.09.2012 року. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування позикою та погашення частини позики. Пунктом 7 вказаного договору позики регламентовано, що у разі прострочення позичальником зобовязань з погашення позики та /або сплати процентів за її користування більше 10 днів, позичальник зобовязаний сплатити на користь позикодавця пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобовязань. Сторони домовились, що строк позовної давності, (включаючи вимоги про стягнення пені) за цим договором становить три роки. Пунктом 11 договору позики передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов даного договору, позикодавець має право вимагати, а позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, пеню, штрафи та інші платежі, що визначені договором. Відповідно до розписки відповідача від 22.05.2012 року (а.с.41), [PERSON] отримав від [PERSON] 140 000 грн. по договору позики від 22.05.2012 року. Як вбачається із договору про відступлення права вимоги від 19.09.2012 року (а.с.15), укладеному між [PERSON] та позивачем, первісний кредитор уступає новому кредитору право вимоги по зобовязанням [PERSON] перед первісним кредитором за договором позики від 22.05.2012 року на загальну суму 140 000 грн. Оригінали документів, що підтверджують заборгованість та розрахунок заборгованості, передаються новому кредитору по акту, який є невідємною частиною цього договору (п.1. договору про відступлення права вимоги). Матеріали цивільної справи містять в собі повідомлення - вимогу (про стягнення боргу та передачу транспортних засобів) нового кредитора- Пантелеєнко Л.Т., направлену рекомендованим листом 22.05.2016 року [PERSON] (а.с.133,133 зворот). В матеріалах справи маються розписки про отримання від [PERSON] грошових коштів за укладеними договорами позики (а.с.39-40,42-43). Зокрема, за договором позики від 07.09.2011року [PERSON] отримано від [PERSON] наступні грошові суми: 24.10.2011 року - 4000 грн., 02.12.2011 року - 25000 грн., 05.01.2012 року - 20850 грн., 10.02.2012 року - 5500 грн., 22.03.2012 року - 22210 грн., 12.04.2012 року - 23500 грн., 18.05.2012 року - 5000 грн., 14.09.2012 року - 20000 грн., 28.09.2012 року - 4 629 грн. 55 коп., 23.10.2012 року - 5000 грн., 30.11.2012 року - 4625 грн. 30 коп., 14.03.2013 року - 14179 грн. 21 коп., 15.04.2013 року - 13905 грн. 21 коп., 10.08.2013 року - 6231 грн. 12 коп., 19.09.2013 року - 6609 грн. 81 коп., 16.10.2013 року - 9352 грн. 81 коп., 17.01.2014 року - 6864 грн. 05 коп., 23.06.2014 року - 5267 грн. 64 коп., 20.11.2015 року - 12940 грн. 31 коп., 24.12.2015 року - 12506 грн. 70 коп., 02.02.2016 року - 11018 грн. 77 коп. За договором позики від 22.05.2012 року від [PERSON] отримано наступні грошові кошти: 24.09.2012 року - 11000 грн., 28.09.2012 року - 5370 грн. 45 коп., 11.10.2012 року - 17400 грн., 30.11.2012 року - 12374 грн. 70 коп., 13.12.2012 року - 10500 грн., 14.03.2013 року - 11420 грн. 79 коп., 15.04.2013 року - 6094 грн. 79 коп., 10.08.2013 року - 5768 грн. 88 коп., 19.09.2013 року - 1890 грн. 19 коп., 16.10.2013 року - 1647 грн. 19 коп., 17.01.2014 року - 5135 грн. 95 коп., 23.06.2014 року - 4732 грн. 36 коп., 20.11.2015 року - 2059 грн. 69 коп., 24.12.2015 року - 2482 грн. 30 коп., 02.02.2016 року - 3981 грн. 23 коп. Як вбачається з вимог заявленого позову та проведених позивачем розрахунків (а.с.6-11), сума заборгованості відповідача за договором позики від 07.09.2011 року складає 757 327 грн. 75 коп., з яких: 246 108 грн. 82 коп. - заборгованість за тілом позики, 180 554 грн. 77 коп.- заборгованість по сплаті процентів за період з 01.06.2013 року по 31.10.2016 року, 84 658 грн. 27 коп. - пеня за прострочення строків сплати процентів за період з 02.04.2015 року по 30.04.2016 року, 124 172 грн. 97 коп. - пеня за прострочення строків сплати тіла позики за період з 02.04.2015 року по 31.10. 2016 року, інфляційна заборгованість з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року - 121 832 грн. 92 коп. Згідно розрахунків позивача (а.с.16-21), сума заборгованості відповідача за договором позики від 22.05.2012 року складає 319 785 грн. 42 коп., з яких: 119 231 грн. 79 коп. - заборгованість за тілом позики , 78 035 грн. 71 коп. - заборгованість по сплаті процентів за період з 01.11.2013 року по 31.10.2016 року, 38 128 грн. 83 коп. - пеня за прострочення строків сплати процентів за період з 01.03.2015 року по 31.10.2016 року, 43 363 грн. 35 коп.- пеня за прострочення сплати тіла позики за період з 01.02.2015 року по 31.10.2016 року, інфляційна заборгованість з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року - 41 005 грн. 74 коп. Таким чином, позивач просила стягнути зі [PERSON] на свою користь 1 077 093 грн. 17 коп. в рахунок погашення заборгованості за двома договорами позики: від 07.09.2011 року та від 22.05.2012 року. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному заочному рішенні, що представнику позивача було розяснено його право заявити клопотання про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи для визначення правильних сум заборгованості за укладеними договорами позики, від чого він відмовився. При цьому суд першої інстанції вказав у оскаржуваному заочному рішенні, що суд не володіє компютерною програмою розрахунку заборгованості періодичних платежів, яка зазвичай використовується банківськими установами, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, не повинен здійснювати за позивача розрахунок суми боргу. Також суд першої інстанції зазначив, що при проведенні вказаного розрахунку заборгованості позивачем не в повній мірі враховані суми сплачених відповідачем грошових крштів на погашення заборгованості за укладеними договорами позики. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що предявлений позов не підлягає задоволенню через його недоведеність. Заперечуючи проти вказаних висновків суду першої інстанції, позивач при зверненні з апеляційною скаргою на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.01.2017 року представила уточнений розрахунок заборгованості відповідача за укладеними договорами позики (а.с.51-67). Згідно наданого позивачем в додатках до апеляційної скарги розрахунку заборгованості по платежам, виходячи з фактично сплачених відповідачем сум коштів (без врахування графіку ануітетних платежів), заборгованість відповідача за договором позики від 07.09.2011 року становить 696 878 грн. 58 коп., з яких: 223 273 грн. 47 коп.- заборгованість за тілом позики, 160 841 грн. 06 коп. - заборгованість по сплаті процентів за позикою за період з 01.03.2014 року по 31.10.2016 року, 73 076 грн. 14 коп. - пеня за прострочення строків сплати процентів за період з 01.07.2015 року по 31.10. 2016 року, 134 642 грн. 21 коп. - пеня за прострочення сплати тіла позики за період з 01.10.2013 року по 31.10.2016 року, 105 045 грн.70 коп.- інфляційні з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року. При цьому необхідно зазначити, що пунктом 7 вказаного договору позики регламентовано, що сторони домовились, що строк позовної давності, (включаючи вимоги про стягнення пені) за цим договором становить три роки. Згідно наданого позивачем в додатках до апеляційної скарги розрахунку заборгованості по платежам, виходячи з фактично сплачених відповідачем сум коштів, заборгованість відповідача за договором позики від 22.05.2012 року становить 261 320 грн. 33 коп., з яких: 92 778 грн. 43 коп.- заборгованість за тілом позики, 66 142 грн. 13 коп. - заборгованість по сплаті процентів за позикою за період з 01.04. 2014 року по 31.10. 2016 року, 35 931 грн.16 коп. - пеня за прострочення строків сплати процентів за період з 01.03.2015 року по 31.10. 2016 року, 29 638 грн. 32 коп. - пеня за прострочення сплати тіла позики за період з 01.01.2015 року по 31.10.2016 року, 41 884 грн. 47 коп. - інфляційні з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.11.2013 року по 31.03.2016 року. При цьому необхідно зазначити, що пунктом 7 вказаного договору позики регламентовано, що сторони домовились, що строк позовної давності, (включаючи вимоги про стягнення пені) за цим договором становить три роки. Загальна сума заборгованості за вказаними договорами позики становить: 696 878 грн. 58 коп. + 261 320 грн. 33 коп. = 958 198 грн. 91 коп. Апеляційний суд за результатами дослідження та перевірки проведеного позивачем розрахунку заборгованості вважає за необхідне зазначити, що позивачем представлено розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами укладених договорів позики від 07.09.2011 року та від 22.05.2012 року, які є чинними, а також приписами статей: 1046-1050 ЦК України. Вказаний розрахунок заборгованості детально відображає механізм його проведення, відповідає матеріалам справи та її фактичним обставинам, а також враховує грошові суми, які були внесені відповідачем у відповідні хронологічні періоди на погашення платежів за укладеними договорами позики. Відповідач, заперечуючи проти вимог заявленого позову, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, по суті та арифметично вказаний розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами в розумінні статей: 58,59 ЦПК україни, не спростував. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] необхідно задовольнити, при цьому заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2017 року, - скасувати. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задовольнити частково.Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON], яка є новим кредитором відповідно до договорів про відступлення права вимоги від 24.01.2015 року та від 19.09.2012 року: - 696 878 ( шістсот девяносто шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 58 коп. заборгованості за договором позики від 07.09.2011 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]; - 261 320 (двісті шістдесят одну тисячу триста двадцять) грн. 33 коп. заборгованості за договором позики від 22.05.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, а також Закону України Про судовий збір, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 14 469 грн., а саме, 6 890 грн. - судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції, який не сплачувався позивачем, як інвалідом ІІ групи (а.с.22) + 7 579 грн. (6 890 грн. х 110% ) - судовий збір за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції, який не сплачувався позивачем, як інвалідом ІІ групи = 14 469 грн.

Outcome: partial