Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет застави та зобов'язання вчинити дію. Свої вимоги мотивував тим, що 06 вересня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 195 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2012 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] станом на 02 грудня 2013 року має заборгованість 674 293,18 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 192 724,77 дол.США, заборгованості по процентам за користування кредиту - 272 239,23 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 177 190,19 дол. США, та штрафи: 31,28 дол. США (фіксована частина) та 32107,71 дол. США (процентна складова). В забезпечення виконання умов договору між сторонами 06 вересня 2007 року був укладений договір застави рухомого майна, за яким відповідач надав в заставу автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Разом з тим, було встановлено, що без згоди заставодержателя [PERSON] відчужив автомобіль [PERSON] Оскільки боржник прострочив сплату кредиту, має заборгованість, тому вони набули права звернути стягнення на заставлене майно, оскільки застава зберігає силу. Тому просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № М3-48 від 11 жовтня 2007 року в розмірі 674 293,18 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 5 389 625,36 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк1» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень для здійснення продажу; витребувати у [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; судові витрати стягнути з відповідача. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 87-90), залучено у якості співвідповідача [PERSON] Остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № М3-48 від 11 жовтня 2007 року в розмірі 674 293,18 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 5 389 625,36 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк1» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень для здійснення продажу; витребувати у [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; судові витрати стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Надав суду письмові пояснення, просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала. Подали суду письмові заперечення проти позову, вказавши, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля, тому його не може бути вилучено. В даний час автомобілем користується інша особа за довіреністю. Просила відмовити у задоволенні позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляді справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку з чим змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк». За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. 06 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №М3-48 . У п.1 кредитного договору визначено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредит на термін та умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені цим договором строки, а також виконати інші зобов'язання згідно з цим договором в повному обсязі. Сума кредиту становить 195 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 05 вересня 2012 року. Кредит надавався на придбання автотранспорту. Відповідно до п. 2.2.2 позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору, а також відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в додатку №1 до цього договору. П.4 договору встановлено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, позичальник також сплачує відсотки в розмірі 13,5% річних. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. З наданих суду пояснень та матеріалів справи встановлено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, тому станом на 02 грудня 2013 року за ним рахується заборгованість за кредитом в розмірі 192 724,77 дол. США та заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 272 239,23 дол. США. Відповідальність сторін встановлена п.6 кредитного договору. Так, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків, винагороди, умов договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, винагороди, - позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла за період, за який виплачується пеня. При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання, передбачених даним договором, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банку змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та п'ять відсотків від суми позову. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що загальна сума пені в розмірі 177 190,19 дол. США нарахована позивачем за період з 23жовтня 2007 року по 02 грудня 2013 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 100 000 дол. США. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Перевіривши подані суду розрахунки щодо нарахованої заборгованості та пені, суд вважає, що розмір заборгованості становить: 674 293,18 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 192 724,77 дол.США, заборгованості по процентам за користування кредиту - 272 239,23 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 100 000 дол. США, та штрафи: 31,28 дол. США (фіксована частина) та 32107,71 дол. США (процентна складова). Загальний розмір заборгованості за офіційним курсом НБУ становить 4 588 602,51 грн. За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. 06 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспорту у якості забезпечення виконання умов кредитного договору №М3-48. Згідно п.6 договору в забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець надає в заставу автотранспорт, в тому числі: автомобіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. П. 15.8 договору застави передбачено, що з метою задоволення своїх вимог заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадках порушення заставодавцем якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором. П. 22 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, в тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені застоводавця. З врахуванням зазначеного, суд задовольняє позовні вимоги про звернення стягнення на майно шляхом укладення договору. У ст. 17 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. З листа №45/1830 від 24 квітня 2014 року Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (ЦБДРтаАС) МВС України встановлено, що станом на квітень 2014 року право власності на автмоомбіль Volvo, модель FH12, 1998 року випуску, вантажний транспортний засіб, номер шасі/кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. За ст. 28 застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень, не заявлено суду клопотань про їх витребування через неможливість надання, спірний автомобіль перебуває у володінні відповідача [PERSON], тому суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги про витребування майна. Враховуючи викладене та

Outcome: approved