Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У грудня 2019 року ЖБК «Домобудівник» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Посилається на те, що будинок [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні ЖБК «Домобудівник». Метою діяльності кооперативу передбачено забезпечення належного утримання будинків та прибудинкових територій, належного отримання мешканцями будинку житлово-комунальних послуг. З метою забезпечення мешканців будинку рахунками-повідомленнями, обробленням та розподілом платежів за надані позивачем чи організаціями житлово-комунальних послуг та інших послуг і платежів, позивачем укладені договори з: КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», АЕК «Київенерго», КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», ДКО «Київводоканал», ПрАТ «ОТІС», ДП «Фірма «Альтфатер Київ», тощо. З умовами зазначених договорів позивач як замовник зобов`язаний сплачувати на користь виконавців вартість наданих ними послуг щомісячно, незалежно від наявної заборгованості мешканців і власників квартир перед позивачем. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , де він зареєстрований та користується житлово-комунальними послугами разом ще з однією особою. Відповідно до довідки КП ВО КМР (КМДА) «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 08 травня 2019 року про нарахування та сплату за комунальні та інші послуги (по квартирі [ADDRESS] ) станом на 01 травня 2019 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 28260 гривень 49 копійок. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Загальний розмір заборгованості станом на 01 травня 2019 року складає 39005 гривень 09 копійок, з яких: - 28260 гривень 49 копійок - заборгованість за комунальні послуги; - 4373 гривні 58 копійок -інфляційні втрати; - 1520 гривень 28 копійок - три проценти річних; - 4850 гривень 74 копійки - пеня. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу у відсутність представника ЖБК «Домобудівник», заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 123). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні ЖБК «Домобудівник». Метою діяльності кооперативу передбачено забезпечення належного утримання будинків та прибудинкових територій, належного отримання мешканцями будинку житлово-комунальних послуг. Зазначене підтверджується наданою суду копією статуту ЖБК «Домобудівник» (а.с. 26-36). З позову вбачається, що з метою забезпечення мешканців будинку рахунками-повідомленнями, обробленням та розподілом платежів за надані позивачем чи організаціями житлово-комунальних послуг та інших послуг і платежів, позивачем укладені договори з: КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр», АЕК «Київенерго», КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», ДКО «Київводоканал», ПрАТ «ОТІС», ДП «Фірма «Альтфатер Київ» (а.с. 37-39, 43-45, 48-49, 51-54,60-65, 67-72, 74-81). З умовами зазначених договорів позивач як замовник зобов`язаний сплачувати на користь виконавців вартість наданих ними послуг щомісячно, незалежно від наявної заборгованості мешканців і власників квартир перед позивачем. З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідача як з власника та користувача житлово-комунальними послугами. З відповіді на запит суду КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 лютого 2021 року вбачається, що згідно з даними реєстрових книг квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: - 1/2 частина - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 1997 року; - 1/2 частина - [PERSON] на підставі договору дарування від 21 березня 2008 року (а.с. 121). З відповіді також встановлено, що по-батькові відповідача є « [PERSON] ». За таких обставин, у позовній заяві допущена технічна описка стосовно по-батькові відповідача, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Таким чином, з урахуванням вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість в розмірі, що відповідає його долі в праві власності на квартиру, а саме [PERSON] є власником 1/2 частини нерухомого майна. Відповідно до довідки КП ВО КМР (КМДА) «Головний інформаційно-обчислювальний центр» від 08 травня 2019 року про нарахування та сплату за комунальні та інші послуги (по квартирі [ADDRESS] ) станом на 01 травня 2019 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 28260 гривень 49 копійок (а.с. 20-21). На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 12-19). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь підлягає заборгованість за комунальні послуги та пеня в розмірі відповідно до долі в праві власності на квартиру, а саме відповідно в сумі 14130 гривень 25 копійок та 2425 гривень 37 копійок. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2186 гривень 79 копійок та три проценти річних у розмірі 760 гривень 14 копійок. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідно до частки у праві власності на квартиру. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання професійної правничої допомоги від 20 червня 2019 року, укладений між ЖБК «Домобудівник» та адвокатом Гордієнко Т.В. (а.с. 126), копія ордеру від ЖБК «Домобудівник» на ім`я Гордієнко Т.В. (а.с. 127), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Гордієнко Т.В. (а.с. 128), виписка по рахункам від 12 липня 2019 року (а.с. 129) та акт прийому-передачі наданих послуг від 17 червня 2021 року (а.с. 130). Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 гривні.

Outcome: partial