Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 лютого 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому подружжя мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю [PERSON] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з весни 2013 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2020 року справу розподілено судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. 24 грудня 2020 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду 30 грудня 2020 року, 18 лютого 2021 року заяви про розгляд справи за її відсутності, де наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, та, будучи належним чином неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи як судовими повістками, так і у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача за правилами ст.ст. 280,287,288 ЦПК України справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 лютого 2011 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 8). Сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого повторно 19 квітня 2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого повторно 19 квітня 2011 року Донецьким міським відділом державної реєстрації цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, залучених до матеріалів справи в копіях (а.с.9,10). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з весни 2013 року, про що позивач зазначила у позові та що відповідачем не спростовано. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача проти збереження шлюбу, ухилення відповідача від явки до суду, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved