Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] й [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Укрпромінвестгруп», третя особа: Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що 17 грудня 2005 року ТОВ «Укрпромінвестгруп» та [PERSON], [PERSON] уклали інвестиційний договір № 27 на будівництво житлового будинку. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Укрпромінвестгруп» зобов'язувалося своїми або залученими силами і засобами збудувати та ввести в експлуатацію будинок, розташований на [ADDRESS], загальною площею 425 кв.м., згідно з умовами договору, проектно-кошторисної документації, яка входить до складу будинків, що будуються на території [ADDRESS], та передати його замовнику/інвестору у власність на умовах даного договору. Строк виконання робіт становить 29 місяців з дати підписання договору і до дати прийняття замовниками/інвесторами завершеного будівництвом об'єкту інвестування. Сторони договору досягли згоди щодо загальної вартості об'єкта інвестування - житлового будинку, що складала 2 466 360 грн. 00 коп. Порушуючи умови договору та норми чинного законодавства, відповідач не виконав зобов'язання за даним договором: а саме завершивши будівництво об'єкту інвестування, не передав його у власність позивачам, чим порушив їх законні права та інтереси. У зв'язку з наведеним, позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні представники позивачів [PERSON],[PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач ТОВ «Укрпромінвестгруп» не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні 15 квітня 2014 року представник третьої особи Кушніренко А.С. заперечував проти позову, посилаючись на те, що частина будинку збудована на землі, що не виділялася для будівництва. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 грудня 2005 року ТОВ «Укрпромінвестгруп» та [PERSON], [PERSON] уклали інвестиційний договір № 27 на будівництво житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5-9). За цим договором Забудовник зобов'язувався своїми або залученими силами і засобами збудувати, ввести в експлуатацію будинок, розташований на [ADDRESS] загальною площею 425 кв.м., згідно до умов Договору, проектно-кошторисної документації, яка входить до складу будинків, що будуються на території [ADDRESS] та передати його Замовникам/Інвесторам у власність на умовах даного Договору. Згідно з п. 3 інвестиційного договору термін будівництва становить 29 місяців з дати підписання Договору і до дати прийняття Замовниками/Інвесторами завершеного будівництвом об'єкту інвестування. Забудовник має право без погодження із Замовником/Інвестором переносити строк закінчення будівництва, але не більше ніж на 90 календарних днів. 15 листопада 2006 року ТОВ «Укрпромінвестгруп» та [PERSON], [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 27 від 17 грудня 2005 року на будівництво житлового будинку, згідно умов якого сторони погодилися, що загальна вартість об'єкту інвестування на дату підписання договору визначається в сумі 2 466 360 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 411 060 грн. 00 коп. Замовники/Інвестори зобов'язувалися оплатити загальну вартість об'єкту інвестування, який будується Забудовником, шляхом внесення коштів в касу підприємтсва або перерахування на його розрахунковий рахунок коштів в сумі 2 466 360 грн. 00 коп., до 20 лютого 2007 року. На виконання умов договору, 24 січня 2007 року [PERSON] внесла в касу ТОВ «Укрпромінвестгруп» грошові кошти в сумі 252 500 гривень, про що свідчить копія прибуткового касового ордеру № 31 (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2007 року [PERSON] перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Укрпромінвестгруп» 2 213 860 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції № 82 від 20 лютого 2007 року (а.с. 13). Таким чином, позивачі належним чином та у визначені договором строки сплатили загальну вартість об'єкта інвестування. За п 6.3 Договору після повної сплати вартості житлового будинку та завершення будівництва Замовники/Інвестори мають право отримати у власність об'єкт інвестування. З умов даного договору також вбачається, що Забудовник несе відповідальність за дотримання строків виконання робіт з будівництва та якість будівельних робіт. Приймання-передача завершеного будівництвом об'єкту інвестування проводиться після виконання сторонами всіх зобов'язань, передбачених умовами цього Договору на протязі 14 календарних днів з моменту направлення Забудовником на адресу Замовника/Інвестора письмового повідомлення про готовність об'єкта до передачі (п. 9.1 договору). У судовому засіданні з'ясовано, що житловий будинок, розташований на земельній [ADDRESS], на даний час Забудовником в експлуатацію не введений. Проте суду не надано сторонами жодної технічної документації на вказаний будинок, доказів правомірності забудови відповідної земельної ділянки відповідачем. Крім того, представник третьої особи Кушніренко А.С. вказував, що вказаний будинок частково збудовано на землях, які не виділялися для даного будівництва. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. За змістом ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч. 6 ст. 23 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій», що діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону. Ст. 28 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено проектну документацію на будівництво, а статтею 29 передбачено дозвіл на виконання будівельних робіт, яким є документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (Ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій»). За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Проте, позивачі всупереч вимогам вищезазначених норм матеріального права та ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що у них виникло право власності на спірний житловий будинок. Зокрема, позивачі не надали доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок збудований або будується на земельній ділянці, що була відведена для цієї мети, не надали затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації на будівництво та дозволу на виконання будівельних робіт, виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту нерухомого майна та державної реєстрації права власності. У зв'язку з наведеним та враховуючи те, що в даному випадку право власності у позивачів на спірний об'єкт нерухомого майна виникає з моменту прийняття його в експлуатацію та з моменту державної реєстрації, а доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, суд дійшов до висновку, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON] не виникло, тому законні підстави для визнання за ними права власності на спірне нерухоме майно відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed