Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2006 сторони уклали договір оренди майна, зі щомісячною орендною платою в розмірі 3900 грн. 00 коп. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2010 з відповідача стягнуто заборгованість за договором оренди в розмірі 20000 грн. 00 коп. за період перших п`яти місяців та 500 грн. 00 коп. платежу за шостий місяць дії договору. Рішення суду виконано 15.11.2016. Проте, за вказаним договором продовжує існувати заборгованість, яка, станом на 15.12.2020 року становить 140 400 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути з відповідача за період з 15.12.2017 року по 15.12.2020 року заборгованість за договором оренди майна в розмірі 140 400 грн.; суму інфляційних витрат за боргом в розмірі 9 184 грн. 51 коп.; суму 3% річних в розмірі 6 492 грн. 15 коп. та судові витрати. 21.12.2020 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 33). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Згідно довідки про причини повернення від оператора поштового зв`язку, лист суду повертається за закінченням терміну зберігання (а.с. 37) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2006 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди майна, предметом якого є солярій та супровідне обладнання, зі щомісячною орендною платою в розмірі 3900 грн. 00 коп. не пізніше 5 числа поточного місяця (а.с. 20). Договором визначено, що термін дії складає з 15.06.2006 по 15.06.2009. У разі відсутності за місяць до закінчення терміну дії договору письмового повідомлення від однієї зі сторін про його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк. Передання вказаного майна підтверджено актом прийому-передачі від15.06.2006, укладеного між позивачем та ФОП [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2010 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди майна в розмірі 20000 грн. 00 коп. Рішенням суду встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №4456 від 30.07.2010, рукописні записи « [PERSON] » «действую по Ген\\доверен.» в договорі оренди майна від 15.06.2005 року, « [PERSON] » «действую по Ген\\доверен.» - в акті прийому-передавання майна по договору б\\н від 15.06.2006 року виконані [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] в договорі оренди від 15.06.2005, розташований в графі «СПДФЛ [PERSON] » акті прийому передавання майна по договору б\\н від 15.06.2006 розташований в графі: «Имущество принял» виконані [PERSON] . Майно за договором оренди отримано [PERSON] (а.с. 5-6). Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2010 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011 (а.с.7-8), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2011 (а.с.9-10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди 1 303 728 грн. 07 коп. та судовий збір в розмірі 8000 грн. 00 коп. (а.с. 11-14). Постановою Київського апеляційного суду від 25.02.2020 року рішення суду від 04.11.2019 року скасовано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди в розмірі 153 036 грн. та судовий збір в розмірі 2 164 грн. 50 коп. (а.с.15-19). Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року, встановлено, що рішення суду від 23.11.2010 виконано [PERSON] у 2016 р. (а.с. 11-14). Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Згідно зі ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом та рішеннями попередніх судів встановлено, що відповідач підписував спірний договір та приймав майно. Сторони у справі договір оренди майна від 15.06.2005 за ініціативою одного з них або за спільною згодою не розривали, питання про це не ставили. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач продовжує користуватись орендованим майном, при цьому зобов`язання щодо орендної плати не виконує, кошти не сплачує. Протилежного стороною відповідача не заперечувалось, вказані обставини належними доказами не спростовувались. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі за період з 15.12.2017 року до 15.12.2020 року в розмірі 140 400 грн. (3900*36 місяців=140400), сума інфляційних втрат за боргом за договором оренди від 15.06.2006 року за період з 15.12.2017 року до 15.12.2020 року в розмірі 9 184 грн. 51 коп., сума 3% річних за прострочення виконання за договором оренди від 15.06.2006 року за період з 15.12.2017 року до 15.12.2020 року в розмірі 6 492 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved