Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] , який представнляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визнання договору удаваним, визнання права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно в порядку поділу майна подружжя. Позов обгрунтовує наступними обставинами. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . 10.07.2007 року зазначений шлюб було розірвано. За час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] вирішили придбати у [PERSON] 3/5 частини житлового будинку та надвірних будівель та спору, по [ADDRESS] . Згодом 07.09.2000 року між [PERSON] та [PERSON] 07.09.2000 року було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Громовою О.П. та зареєстровано за № 3203. В подальшому, 16.10.2000 року [PERSON] подарував 1/5 частини вищевказаного домоволодіння своїй неповнолітній дочці - [PERSON] [INFO] . В липні 2018 року позивач дізналась про те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14.08.2002 року, було встановлено, що 07.09.2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали удавану угоду дарування житлового будинку, в частині 3/5 житлового будинку з відповідними частками надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , маючи за мету приховати договір купівлі-продажу названого майна. Вказаним рішенням суду договір дарування [PERSON] належних йому 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Громовою О.П. 07.09.2000 року, визнано недійсним. Оскільки, насправді відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, який був укладений під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, а отже 2/5 частини будинку є спільною сумісною власністю подружжя, і внаслідок розірвання шлюбу позивачу має належати 1/5 частини вказаного нерухомого майна. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва відкрито провадження у даній справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовнеого провадження. Відповідачем надано відзиву не було. Від представника відповідача 17.02.2020 року надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08.06.2004 року, відповідно до якого, угоду укладену 07.09.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] відносно 3/5 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , посвідчену приватним нотаріусом КМНО за реєстром №3203 - визнано договором купівлі-продажу та визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 07.09.2020 року з`явилась представник позивача [PERSON] , яка підтримує позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог вважаючи майно особистою приватною власністю. Третя особа [PERSON] просила задовольнити позов. Суд заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи дійшов висновку про необхідність відмови у позові з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.03.1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.66), який було розірвано 10.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.24). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08.06.2004 року угоду укладену 07.09.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] відносно 3/5 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , посвідчену приватним нотаріусом КМНО за реєстром №3203 - визнано договором купівлі-продажу та визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] (справа №2-306/04р., №2-956/04р.) Представник відповідача в судовому засідання зазначає, що не вважає спільною сумісною власністю подружжя вищезазначену спірне майно, оскільки відповідно до рішення суду право власності визнано за [PERSON] . Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 57 СК України визначає вичерпний перелік майна, яке є приватною власністю дружини, чоловіка. Так, майно набуте за рішенням суду не входить переліку, який міститься в ст.57 СК України. Окрім того, вищевказане рішення суду було ухвалено відносно угоди укладеної 07.09.2020 року, тобто у період коли сторони перебували у шлюбі. Таким, чином, суд доходить висновку, що 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] знаходяться у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved