Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про витребування з незаконного володіння та повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 р. та документів, що підтверджують його виконання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що з 02.09.2016 р. по 06.02.2017 р. в період перебування [PERSON] на посаді директора ТОВ «СФГ Гермес», ТОВ «СФГ Гермес» було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346 грн. 40 коп. з призначенням платежу: «За договором договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року», відповідно до акту приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес» від 30.03.2017, договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 р. та документи, що підтверджують його виконання новому директору ТОВ «СФГ Гермес» [PERSON] від колишнього директора [PERSON] не передавалися, 27.08.2019 [PERSON] від ТОВ «СФГ Гермес» направлена вимога в якій позивач вимагав від відповідача повернення оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 р. та документів, що підтверджують його виконання. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст. 387, 388 ЦК України. Ухвалою судді від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.(т.1 а.с.85) Постановою Дніпровського апеляційного суду 22.01.2020 р. ухвала Красногвардійського районного суду від 17.09.2019 р. залишена без змін.(т.1 а.с. 177-178) Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Красногвардійського районного суду від 17.09.2019 р. та постанову Дніпровського апеляційного суду 22.01.2020 р. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій вказала, що позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. Також вказала, що розгляд справи відбувається тривалий час (майже півтора роки), тому просила відмовити в клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання. Справу просила розглянути без її участі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Від його представника [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки представник відповідача приймає участь в іншому судовому засіданні в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, яке призначено на 12 год. 00 хв. 01 лютого 2021 року. Втім, суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки розгляд даної справи призначено 01 лютого 2021 року об 11 год. 00 хв., тому представник відповідача мав можливість приймати участь в даному судовому засіданні, а дане клопотання подано з метою затягування розгляду справи, оскільки клопотання про відкладення подається вже не вперше. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву вказав, що позивач не довів, що договір №БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року знаходиться у відповідача. Також вказав, що вибіркова аудиторська перевірка ТОВ «СФГ Гермес» проведена без дотримання вимог ЗУ «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність», через що її висновки є більш ніж сумнівними та не повинні братися судом до уваги. (т.1 а.с. 192-195). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Необхідно зазначити, що представником відповідача [PERSON] було надано пояснення з приводу підсудності. (т.2 а.с. 154-157). Стосовно цього суд зазначає, що питання стосовно підсудності було вирішено постановою Дніпровського апеляційного суду 22.01.2020 р. та ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 р. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до наказу від 19.01.2015 [PERSON] приступив до обов`язків директора ТОВ «СФГ Гермес». Станом на 20.01.2015 засновником ТОВ «СФГ Гермес» був [PERSON] 31.01.2017 на підставі договору купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» у розмірі 94%. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «СФГ Гермес» № 2-2017 від 06.02.2017 вирішено звільнити з посади директора ТОВ «СФГ Гермес» [PERSON] з 07.02.2017. Згідно з розпорядженням № 1 від 08.02.2017 [PERSON] приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «СФГ Гермес» з 08.02.2017. 30.03.2017 на підставі договору купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» у розмірі 6%. Судом встановлено, що 01.09.2016 ТОВ «СФГ Гермес» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 на підставі якого ТОВ «СФГ Гермес» в період з 02.09.2016 по 06.02.2017 здійснило перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346 грн. 40 коп. з призначенням платежу: «Згідно договору договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року». 30.03.2017 [PERSON] та [PERSON] підписано акт приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес». Відповідно до зазначеного акту колишній директор [PERSON] передав директору ТОВ «СФГ Гермес» [PERSON] документи, перелік яких наведено у Додатках 1-15 до цього акту. Відповідно до акту приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес» від 30.03.2017, договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання ТОВ «СФГ Гермес» не передавалися. Протягом березня 2017 року було проведено вибіркову перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності ТОВ «СФГ Гермес», за результатами якої складено Довідку про проведення вибіркової аудиторської перевірки ТОВ «СФГ Гермес» від 30.03.2017. За результатами перевірки було виявлено наявність ряду документально непідтверджених операцій по перерахуванню грошових коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346 (сорок три мільйони триста сорок шість) грн. 40 коп. з призначенням платежу: «За договором договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року». Операції по перерахуванню коштів на рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з призначенням платежу: «За договором договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року» підтверджуються платіжними дорученнями на загальну суму 43 000 346 грн. 40 коп. ТОВ «СФГ Гермес» зважаючи на не передання Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 колишнім директором [PERSON] та не взяття на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн, які були предметом Договору 27.08.2019, надіслано відповідачу вимогу № 23/08 від 23.08.2019 про надання договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документів, що підтверджують його виконання. На момент укладення договору № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 директором ТОВ «СФГ Гермес» був відповідач. Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст.8 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Частинами 1-3 ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Частинами 3, 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні», відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно зі ст. 97 Цивільного кодексу України,управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 10.1. Статуту ТОВ «СФГ Гермес» в редакції від 20.01.2015 року, виконавчим органом товариства є його директор. Директор діє від імені Товариства в межах, встановлених законом та статутом. Відповідно до п. 10.2. Статуту ТОВ «СФГ Гермес» в редакції від 20.01.2015 року, до компетенції директора, серед іншого, входило, організація та ведення бухгалтерського обліку та звітності Товариства. Аналізуючи вказані норми права суд приходить до висновку, що саме на директора підприємства покладена відповідальність за організацію бухгалтерського обліку, забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах та збереження оброблених документів, регістрів і звітності. Крім того, відповідно до п.п. 1 п. 1 параграфу XV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, що була чинна станом на 2017 рік, під час зміни керівника установи наявність і стан документів (справ), що знаходяться в діловодстві структурних підрозділів та в архіві, а також облікових документів та довідкового апарату до них відбиваються окремим розділом в акті приймання-передавання установи. Згідно з п.п. 2 п. 1 параграфу XV зазначених Правил відповідно до облікових даних служби діловодства та архіву в акті наводяться окремо кількість документів, що знаходяться в діловодстві, та кількість справ, що зберігаються в архіві, у тому числі кількість справ, що внесені до НАФ. Отже за змістом зазначених норм матеріального права відповідач був зобов`язаний передати всі документи, що знаходяться в діловодстві Товариства, новому директору за актом приймання-передавання. Таким чином, суд приходить до висновків, що відповідач під час обіймання ним посади директора був відповідальним за зберігання всіх бухгалтерських документів Товариства. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 387 ЦК України передбачено, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ч. 3. ст. 12, ч. 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, відповідачем доказів не укладення або передання [PERSON] оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 не надано. У зв`язку з викладеним, позивач вправі вимагати витребувати у [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 р., а колишній директор не вправі утримувати такі документи у себе. В той же час, оскільки позивачем не вказаний перелік з індивідуально визначеними ознаками документів, що підтверджують виконання договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 р., відносно яких позивачем заявлена вимога про витребування, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної заяви в цій частині. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial