Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У вересні 2020 позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що 18.06.2008 Першою Київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження на підставі Постанови ст. слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Вдовенко О.М. від 03.06.2008, а саме накладено арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, 1/4 частки квартири [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Позивач звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини. Однак, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку із арештом 1/4 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що їй не було відомо про арешт частки квартири, обтяження на майно накладено помилково та просить суд зняти арешт з 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду від 07.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Позивачем [PERSON] подано клопотання, в якому остання просить розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи. Представник [PERSON] просить відкласти розгляд справи у зв`язку із її зайнятістю в інших судових засіданнях, як представника Кабінету Міністрів України. Однак, до клопотання не додано підтвердження належних повноважень Немирівської А.Г., як представника Кабінету Міністрів України та участі її як представника сторони у судових засіданнях. Суд, розглянувши клопотання представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Немирівської А.Г., відмовляє у задоволенні даного клопотання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, від 06.12.2013 за № 14133606, 1/4 частки квартири [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (а.с. 11). [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстроване Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 439 (а.с.10). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з метою отримання спадщини після смерті батька [PERSON] .. Однак, позивачу було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку із наявністю в реєстрі обтяження речових прав на 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 13). 18.06.2008 Першою Київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження на підставі Постанови ст. слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Вдовенко О.М. від 03.06.2008, а саме накладено арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою №71935791 від 01.11.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 12). Позивач звернулась до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, щодо надання інформації щодо накладення арешту на 1/4 частки квартири [ADDRESS] . З відповіді СУ ГУ НП у м. Києві за №С-313/125/23/3-2017 від 24.01.2017 вбачається наступне. З`ясовано, що належне [PERSON] , [INFO] , майно, слідчими слідчого управління ГУ НП у м. Києві арешт не накладався. Водночас з`ясовано, в провадженні слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві знаходилась кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 385 КК України. За результатами розслідування досудове слідство у справі звершено, в порядку ст. 225 КПК України (в редакції 1960 року) її направлено до прокуратури м. Києва, якою, після затвердження обвинувального висновку, 30.09.2008 спрямовано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 16). Позивач вказує, що її батько [PERSON] ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, під слідством не перебував. В матеріалах справи наявна копія вироку Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2009, згідно якої обвинуваченим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 200 КК України є [PERSON] , [INFO] . Отже, як вбачається з матеріалів справи, арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , відповідно до обтяження Першої Київської державної нотаріальної контори на підставі Постанови ст. слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Вдовенко О.М. від 03.06.2008 накладено помилково. У відповідності по Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 по справі № 727/2878/19 визначено, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України, 1960 року та незанятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Статтями 15,16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визначення права. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999, внесення в реєстр заборони - є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається судами та слідчими органами у зв`язку із накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільнення з-під арешту). Відповідно до п. 9 ч. 1 с. 27 ЗУ «Про порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. З огляду на те, що згідно із ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, в той час як правових підстав, які б виправдовували накладення та наявність арешту на квартиру, яку позивач має намір отримати, як спадкоємець за законом - судом не встановлено. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved