Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою судді Малинникова О.Ф. від 19.04.2017 року відкрито провадження у справі. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 22.05.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Ухвалою судді Піхур О.В. від 01.06.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 22.05.2019 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, проведено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на посаді провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 04.03.2015 № 70 К (далі - наказ ДП «АМПУ» від 04.03.2015 № 70 К), позивача звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, про що було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 04.03.2015 №02-03/85. У зв`язку з тим, що позивач у день його звільнення, 04 березня 2015 року, не отримував розрахунок нарахованих йому сум за видами нарахувань позивачем було направлено лист від 06.10.2016 до ДП «АМПУ» з проханням надати розрахунок. 06 жовтня 2016 року відповідач направив листом на адресу позивача розрахунок нарахованих сум за видами нарахувань за березень 2015 року. 04 листопада 2016 року позивачем було отримано вказаний лист з розрахунком. При ознайомленні з розрахунком сум, належних йому при звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» 02.03.2015, ним було встановлено, що із його заробітної плати ДП «АМПУ» з незаконних підстав було утримано кошти, а саме оплата по окладу за березень у розмірі 3094,74 грн. та місячна премія у розмірі 1588,53 грн. Тому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України`на користь [PERSON] утримані з заробітної плати без належних правових підстав грошові кошти за січень у сумі 3 094,74 грн. та місячну премію у розмірі 1588,53 грн.; середній заробіток за час за весь час затримки розрахунку при звільненні з 04.03.2015 по 30.04.2019 року (1036 календарних днів) у розмірі 2370233,32 грн. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач працював на посаді провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 04.03.2015 № 70 К (далі - наказ ДП «АМПУ» від 04.03.2015 № 70 К), позивача звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, про що було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 04.03.2015 №02-03/85. У зв`язку з тим, що позивач у день його звільнення, 04 березня 2015 року, не отримував розрахунок нарахованих йому сум за видами нарахувань позивачем було направлено лист від 06.10.2016 до ДП «АМПУ» з проханням надати розрахунок. 06 жовтня 2016 року відповідач направив листом на адресу позивача розрахунок нарахованих сум за видами нарахувань за березень 2015 року. 04 листопада 2016 року позивачем було отримано вказаний лист з розрахунком. При ознайомленні з розрахунком сум, належних йому при звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» 02.03.2015, позивачем було встановлено, що із його заробітної плати ДП «АМПУ» з незаконних підстав було утримано кошти, а саме оплата по окладу за березень у розмірі 3094,74 грн. та місячна премія у розмірі 1588,53 грн. Відповідачем було подано заперечення проти позовної заяви, в яких він пояснює, що позивач в позовній заяві вказує, що відповідальними особами служби організації закупівель та здійснення договірної роботи було подано «Табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015» до відділу кадрів і жодного запису про відсутність позивача у січні 2015 року у ньому немає, але позивач не заперечує того факту, що з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року був відсутній на робочому місці, оскільки проходив навчання в ДП «Зовнішньоторгвидав України», однак голова ДП «АМПУ» не надавав дозволу на проходження навчання та підвищення кваліфікації саме у цей період. Начальник служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи [PERSON] надав в табелі обліку робочого часу недостовірні відомості за 01.01.2015 по 31.01.2015 щодо присутності на робочому місці зокрема позивача. З урахуванням вищевикладеного позивач самовільно був відсутнім на робочому місці 26-30 січня, що додатково підтверджується звітом пропускної системи ДП «Укрсервіс Мінтрансу» №34/388-05, в зв`язку з чим було проведено перерахунок заробітної плати позивача за січень 2015 року. Позивач зазначає про необхідність отримання згоди профспілки, оскільки змінювалися умови трудового договору, а також, що ДП «АМПУ» мало надати наказ про відрахування з заробітної плати на погодження з профспілковим органом відповідно до вимог п.п. 2 п. 7 Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ», що затверджений наказом ДП «АМПУ» від 23.07.2014 № 155, зі змінами, внесеними наказом ДП «АМПУ» від 26.12.2014 № 283. Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу законів про працю України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Однак, в п.п. 2 п. 7 Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ» відсутнє питання повернення надлишково виплаченої суми працівнику. Позивачем було подано відповідь на заперечення проти позову, в якому позивач не погоджується з аргументацією щодо відсутності його на робочому місці без поважних причин з 01.01.2015 по 31.01.2015 р. Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, однак позивач подав на дану заяву заперечення з відповідною аргументацією. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми (ст. 127 КЗпП України). Згідно до ст. 237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ч. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що в судовому засіданні відповідачем наведено достатньо доводів того що у період з 01.01.2015 по 31.01.2015 р. позивач був відсутній на робочому місці без поважної причини, а позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що відбулось порушення прав чи інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вимоги позивача стосуються трудових правовідносин, а тому позивач звільняється від сплати судового збору.

Outcome: dismissed