Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «УКРБУДМОНТАЖ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати невиплаченої при звільненні, яким просить стягнути з відповідача на її користь нараховану та не виплачену заробітну плату в розмірі 54961,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 22.03.2018 року по 19.03.2021 року знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «БК «УКРБУДМОНТАЖ». 22.03.2018 року її було прийнято на посаду «інспектора з кадрів» відповідно до Наказу № 28-к від 21.03.2018 року. Наказом № 6-П від 05.11.2019 року була переведена на посаду начальника відділу управління персоналом. Наказом № 16-к від 19.03.2021 року звільнена з посади начальника відділу управління персоналом за угодою сторін в порядку п.1, ч. 1, ст. 36 Кодексу законів про працю України. За час трудових відносин відповідачем нарахована, але не виплачена в день звільнення 19.03.2021 року, заробітна плата за період з грудня 2020 року по березень 2021 року на загальну суму 54961,38 грн., що підтверджується розрахунковими листками, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Ухвалою Святошинського районного суду від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22.03.2018 року було прийнято на роботу до ТОВ «БК «Укрбудмонтаж» на посаду інспектора з кадрів відповідно до Наказу № 28-к від 21.03.2018 року (а.с. 12). Наказом № 6-П від 05.11.2019 року [PERSON] була переведена на посаду начальника відділу управління персоналом (а.с. 13). Наказом № 16-к від 19.03.2021 року [PERSON] була звільнена з посади начальника відділу управління персоналом за угодою сторін в порядку п.1, ч. 1, ст. 36 Кодексу законів про працю України з 19.03.2021 року (а.с. 14). Як вбачається з розрахункових листів за період з листопада 2020 року по березень 2021 року борг ТОВ «БК УКРБУДМОНТАЖ» по заробітній платі перед [PERSON] становить 54961,38 грн. (а.с. 6) Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 КЗпП України, на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Питання щодо порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою (працівником) та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті працівнику при звільненні, врегульовані нормами ст. 116 і 117 Кодексу законів про працю України. Так, статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача, гарантоване ст. 43 Конституції України та не виплачені всі належні до виплати суми в день звільнення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за грудня 2020 року по березень 2021 року включно у розмірі 54961,38 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved