Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг була підписана заява від 28.04.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав картку. В подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 15000 грн. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 14.07.2020 року має заборгованість у розмірі 61105 грн. 01 коп., яка складається з наступного: 61008,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 96,87 грн. - нарахована пеня. Вказані суми АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем був поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав та зазначив, що до правовідносин між ним і банком не можливо застосувати положення частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку, неодноразово змінювалися, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для нього. Позивачем не надано доказів, з якими саме Умовами надання банківських послуг погодився відповідач. Крім того, для користування кредитним картковим рахунком ним було отримано кредитну картку, строк дії якої закінчився 01.01.2020 року. При цьому з 07.04.2016 року розмір кредитного ліміту становив 15000 грн., а з 07.04.2017 року був зменшений до 12000 грн. Згодом з 20.07.2018 року кредитним ліміт було зменшено до 0 грн. За весь період користування карткою він користувався кредитними коштами, які не перевищували суму кредитного ліміту, наданого банком, тобто 15000 грн. Між тим, позивач зазначає, що станом на 14.07.2020 року сума його заборгованості становить 61105 грн. 01 коп., що є значно завищеною. З урахуванням викладеного, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач просить в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Позивачем була надана відповідь на відзив, в якій банк посилається на те, що при укладенні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У цій заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом із заявою складають договір. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , відповідач отримав пластикову банківську картку. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. До матеріалів справи долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00 % на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто сторонами було досягнуто усі істотні умови договору. Вищевказані Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. З виписки по рахунку чітко вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливо без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, протягом тривалого часу виконував свої зобов`язання, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Крім того, позивачем зазначено, що згідно з п. 1.1.1.129 Умов та правил надання банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуги банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» на умовах терміновості, платності та зворотності. Зокрема, платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем повернення. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка» повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з карти клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання. Згідно з п. 2.7.6.1.2.2 Умов рахунок відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка». 10.05.2016 року відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка». Після були оформлені переноси заборгованості з карти «Універсальна» за допомогою вищевказаного сервісу 27.04.2017 року, 12.05.2017 року, 12.06.2017 року, 14.06.2017 року, 19.06.2017 року, 23.06.2017 року, 21.07.2017 року, 12.09.2017 року, 13.09.2017 року, 15.09.2017 року. На виконання умов укладеної кредитної угоди за послугою «Миттєва розстрочка» банком було зараховано грошові кошти у розмірі 1768 грн., 2080 грн., 1768 грн., 2080 грн., 2080 грн., 2001 грн., 2080 грн., 1567,84 грн., 2001 грн., 1047 грн. відповідно. Скориставшись даної послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» зі здійснення регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремими кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання. Зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на сьогодні не погашена. Таким чином, твердження відповідача, що заборгованість за кредитною карткою була погашена в повному об`ємі є помилковими, адже заборгованість було переведено на сервіс «Миттєва розстрочка», внаслідок чого відбувалося щомісячне стягнення грошових коштів. Крім того, 23.02.2017 року та 27.02.2017 року відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Оплата частинами», який дає можливість клієнту купити товар або послугу в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах за 30 секунд в розстрочку за кредитною карткою. Оплата товару або послуги здійснюється шляхом списання щомісячних платежів з картки клієнта. Відповідно до п. 2.1.1.14.7 Умов у разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Оплата частинами», клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму, необхідну для сплати чергового платежу. Пунктом 2.1.1.14.8 Умов передбачено, що у разі списання регулярного платежу (крім першого в момент транзакції) за сервісом «Оплата частинами», з картки клієнта за рахунок кредитних коштів додатково утримується комісія 4% від суми такого списання. Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів повернення, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за неналежне виконання зобов`язань за договором. У зв`язку з наведеним просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В свою чергу, відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позову банку з підстав, наведених у відзиві на позов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що позовні вимоги банку є недоведеними. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом установлено, що 28.04.2011 року [PERSON] була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. На підставі вказаної заяви відповідачу були видані банківські карти (строк дії останньої картки - до січня 2020 року) та встановлений кредитний ліміт, який з 07.04.2017 року склав 15000 грн. З 20.07.2018 року кредитний ліміт складав 0,00 грн. При цьому згідно з долученим банком розрахунком заборгованості станом на 14.07.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 61105 грн. 01 коп., яка складається з наступного: 61008,14 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 96,87 грн. - нарахована пеня. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що, звернувшись із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, позивач не надав належних доказів на підтвердження погодження сторонами відсоткової ставки за користування кредитом та розміру неустойки (пені). Так, у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.04.2011 року, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про розмір процентної ставки за користування кредитом та пені. Позивач, обґрунтовуючи свій позов, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини договору. Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими умовами, правилами та тарифами був ознайомлений відповідач та погодився з ними. В даному випадку Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів та пені, надані банком Умови та правила надання банківських послуг, тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки сторонами не дотримано вимоги статті 207 ЦК України. В своїх заявах по суті справи позивач наполягає на тому, що відповідачем, крім кредитного ліміту, встановленого на банківській платіжній картці, були отримані грошові кошти за сервісом «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами», що призвело до перевищення простроченого тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Між тим, позивач не надав належних доказів оформлення відповідачем послуг «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами» та відповідно отримання додаткових грошових коштів. Більш того, суд звертає увагу, що згідно з випискою по рахунку, яка надана позивачем, за період з 12.04.2017 року 02.07.2020 року заборгованість відвідача складає 61105 грн. 01 коп. Разом із тим, за вказаний період 78095 грн. 44 коп. було списано банком у рахунок погашення відсотків та пені, які не були погоджені сторонами. Тим самим позивач вже отримав від відповідача грошову суму в розмірі 61105 грн. 01 коп., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 61105 грн. 01 коп. є недоведеними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем під час звернення до суду витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed