Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 30 січня 1999 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Старокиївського району у м. Києві. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 15 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис - 108. Сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до слухання по суті. Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року позовну заяву задоволено в повному обсязі. 22 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач разом зі своїм представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у ній. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 15 лютого 2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 15 лютого 2013 року Серії [NUMBER] . Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та доньку [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Від шлюбу мають спільну дитину - сина, [PERSON] , [INFO] (Свідоцтва про народження від 12 жовтня 2017 року Серії [NUMBER] ). Як вбачається із матеріалів позову, шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе, спір щодо розподілу спільного майна подружжя та утримання дитини на даний час відсутній. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved