Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27.11.2012 року шлюб між позивачем [PERSON], та [PERSON] було розірвано, шо підтверджується рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2012 р. у цивільній справі №1003/15149/2012 (провадження № 2/1003/41 85/12). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 11.01.2011 p. На даний час син проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач, починаючи з моменту розірвання шлюбу, не приймає жодної участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Також відповідач ухиляється від покладеного на нього, обов'язку утримувати свою дитину, а на її прохання про матеріальну допомогу відповідач не звертав жодної уваги. Відповідач не цікавився навчанням, здоров'ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитком та особистим життям сина. Протягом останніх шести років Відповідач взагалі не відвідував сина та навіть не спілкується з ним. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2012 р. задоволено вимоги позивача та стягнено з Відповідача, зокрема, аліменти на утримання сина, [PERSON]. Так, за період з 2012 р. по 2016 р. у зв'язку з несплатою Відповідачем аліментів утворилася заборгованість у сумі 66611,52 грн., що додатково підтверджує той факт, що Відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання свого сина. На даний час вихованням та утриманням дитини займаюся позивач зі своїм чоловіком -[PERSON]. Шлюб між ними було зареєстровано 30.07.2016 p., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30.07.2016 p. [PERSON] зумів замінити дитині батька. Він одразу знайшов спільну мову з [PERSON], між ними склались хороші родинні відносини. Виховання та утримання сина здійснюється в повній мірі. Таким чином, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню іа вихованню сина, Відповідач порушує його законні права та інтереси, чим завдав значної шкоди його фізичному, духовному і моральному розвитку. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне позбавити Відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] Враховуючи вищевикладене просила позбавити [PERSON]. [INFO], батьківських прав щодо неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] р.н. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позивач надіслала до суду заяву, згідно якої просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач у поданій суду заяві не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Представник орган опіки та піклування у справах дітей та сім»ї Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяву згідно якої просили розглянути справу без їх участі, надіслали до суду висновок від 18.10.2017 рорку за №4005/1-7 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, позов підтримали. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, внаслідок неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що 27.11.2012 року шлюб між позивачем [PERSON], та [PERSON] було розірвано, шо підтверджується рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2012 р. у цивільній справі №1003/15149/2012 (провадження № 2/1003/41 85/12). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 11.01.2011 p. На даний час син проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні. Під час обстеження умов проживання встановлено, що малолітній син заявниці проживає в належних житлово-побутових умовах. Подружжям, створено відповідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини (довідка ДНЗ № «Орлятко» від 12 грудня 2016 року). Батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Як стверджує мати дитини, батько з часу розірвання шлюбу ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина. Відповідно до інформації адміністрації дошкільного начального закладу № 7 «Орлятко», який 2013 року відвідує малолітній [PERSON], батько участі у вихованні сина не брав (психолого-педагогічна характеристика малолітнього [PERSON].). Комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», у якому обслуговується малолітній [PERSON], повідомив, що батько дитини жодного разу не цікавився здоров'ям сина (довідка від 24 січня 2017 року, видана лікарем-педіатром [PERSON].). [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліментів не сплачує. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість по сплаті аліментів становить 56627,16 грн. (довідка-розрахунок від 21 листопада 2016 року № 490, надана Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області). Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, яке відбулося 11 жовтня 2017 року. Комісія з питань захисту прав дитини, дослідивши документи по справі, дійшла згоди, що в діях [PERSON] вбачаються факти ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина та щодо доцільності позбавлення його батьківських прав і рекомендувала службі у справах дітей підготувати відповідний висновок органу опіки та піклування. [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно висновку від 18.10.2017 року за №4005/1-7 Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідач, починаючи з моменту розірвання шлюбу, не приймає жодної участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Також відповідач ухиляється від покладеного на нього, обов'язку утримувати свою дитину, а на її прохання про матеріальну допомогу відповідач не звертав жодної уваги. Відповідач не цікавився навчанням, здоров'ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитком та особистим життям сина. Протягом останніх шести років Відповідач взагалі не відвідував сина та навіть не спілкується з ним. Суд вважає, що позивачем було надано достатньо переконливих доказів, які свідчать, щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків у повному обсязі відносно малолітньої дитини. Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved