Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області про зняття арешту з майна, в якому просила зняти арешт з автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, який належить їй на праві власності. В обґрунтування позову зазначила, що ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20.10.2010 року було вирішено затвердити мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності, за якою право власності на вказаний автомобіль ВАЗ-21099 було визнано за позивачкою. У грудні 2014 року вона звернулася до МРЕВ ДАЇ в м.Маріуполі із заявою про проведення перереєстрації автомобіля на своє ім'я, але там їй повідомили, що за постановою Іллічівського ВДВС на автомобіль накладений арешт та що він зареєстрований на [PERSON] Вказує, що наявність арешту на належний їй транспортний засіб порушує її права користування та розпорядження майном, та перешкоджає переоформленню автомобіля на своє ім'я. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву про підтримання заявлених вимог та про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за даними, які містяться у МРЕВ ДАЇ м. Маріуполя на автомобіль ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER] накладено арешт на підставі постанови Іллічівського ВДВС м. Маріуполя, а власником автомобіля значиться [PERSON] Вказаний арешт автомобіля був накладений державним виконавцем Іллічівскього ВДВС згідно прийнятої ним постанови від 22.02.2014 року про арешт майна боржника [PERSON] з метою забезпечення примусового виконання рішення суду за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, до накладання арешту 10 жовтня 2010 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області була прийнята ухвала по справі № 2-6548/2010 про затвердження мирової угоди щодо розділу спільного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на автомобіль. За результатами розгляду справи вказаною ухвалою суду було визнано за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER] 2005 року випуску. Ухвала суду набрала законної сили 26.10.2010 року. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже за вказаних обставин та положень закону позивачка набула право власності на спірний автомобіль у жовтні 2010 року на підставі ухвали суду. Проте вона до винесення постанови про накладення арешту державним виконавцем не перереєструвала вказаний автомобіль на своє ім'я та не отримала свідоцтво про державну реєстрацію. Наявний арешт унеможливлює здійснення права власності позивачкою на придбаний автомобіль та отримання реєстраційних документів у МРЕВ ДАЇ. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки про зняття арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна, зазначеного в рішенні з направленням копії постанови боржнику та органу, який виконує постанову про зняття арешту.

Outcome: approved