Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 002В-07 від 10.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 290600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 12,60% на рік з кінцевим терміном повернення 09.09.2009 року. Зобовязання за даним кредитним договором було забезпечено договору поруки № 167 від 20.10.2010 року з ПАТ «Акцент-Банк» та договорами поруки з ТОВ «Даккон Ексім Групп», [PERSON] Відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 09.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 760958,43доларів США, а саме: 290600 доларів США заборгованість за кредитом, 274241,33 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 16444,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 143317,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 125,16 доларів США штраф (фіксована частина), 36230,16 доларів США штраф (процентна складова). Просив стягнути з ТОВ «Даккон Ексім Групп», [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 759706,87 доларів США, стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. грн. стягнути з ТОВ «Даккон Ексім Групп», [PERSON], [PERSON] судові витрати по справі, стягнути солідарно з усіх відповідачів 10000 грн. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 002В-07 від 10.09.2007 року фізична особа-підприємець [PERSON] отримав кредит у розмірі 290600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 12,60% на рік з кінцевим терміном повернення 09.09.2009 року. Зобовязання за договором було забезпечено договором поруки № 002В/07-2 від 10.09.2007 року, укладеним з ТОВ «Даккон ексім групп», договором поруки № 002В-07/1 від 10.08.2007 року, укладеному з [PERSON]Л, договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивачем заявлено, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 09.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 760958,43доларів США, а саме: 290600 доларів США заборгованість за кредитом, 274241,33 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 16444,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 143317,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 125,16 доларів США штраф (фіксована частина), 36230,16 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № 002В-07 від 10.09.2007 року закінчився 09.09.2009 року, позовна давність за даним договором сплинула 09.09.2012 року. Позивач звернувся з позовом до суду 17.12.2013 року. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed