Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У вересні 2019 року позивач, від імені та в інтересах якого на передбачених законом підставах діє адвокат Ярмуш В.В., звернувся до суду з позовом до Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської областіпро встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позову вказав, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 8,11 в умовних кадастрових гектарах на на території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Спадщину після смерті тітки позивача успадкував батько позивача - [PERSON] , у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (в ред.. 1963 р.). Прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , батько позивача не оформив належним чином своїх спадкових прав. Після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] , відкрилася спадщина, яку позивач прийняв, але оформити свої спадкові права після смерті батька, а саме на право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] , зареєстрованого за № 227 від 20.03.1996 р., виданого на ім`я [PERSON] не має змоги, так як оригінал вказаного сертифікату втрачено. Відповідно, для реалізації позивачем своїх спадкових прав, він змушений звернутися до суду, для того, щоб встановити факт родинних відносин між його батьком та [PERSON] , оскільки свідоцтво про народження його тітки [PERSON] , 1928 р.н., не збереглося. Посилаючись на те, що інших спадкоємців після померлої тітки [PERSON] та батька [PERSON] окрім нього немає, просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є братом [PERSON] та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , право на земельну частку (пай) площею 8,11 в умовних кадастрових гектарах на території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яке належало [PERSON] згідно сертифікату серії [NUMBER] , виписаного на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації № 46 від 13.03.1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 227 від 20.03.1996 р. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив про задоволення позову. Відповідач - представник Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області,в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечував. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Так, згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією запису акту про народження № 435 від 10.03.1950 р. Відповідно до актового запису про смерть №11 від 07.06.1996 р., в. м. Нова Одеса, Миколаївської області у віці 68 років померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за вих.. № 596 від 01.10.2019 р. встановлено, що на момент смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , за адресою: с. Ясна Поляна, Новоодеського району, Миколаївської області, разом з нею був зареєстрований її брат - [PERSON] , [INFO] Свідоцтво про народження [PERSON] , 1928 р.н., не збереглося, що підтверджено наявними матеріалами справи. У ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між [PERSON] та його сестрою [PERSON] , зазначений факт підтверджується належними у справі доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Отже, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи документами, тому заявлені вимоги про встановлення факту родинних відносин, підлягають до задоволення. Після смерті [INFO] [PERSON] , залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) площею 8,11 в умовних кадастрових гектарах на на території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, яке належало [PERSON] згідно сертифікату серії [NUMBER] , виписаного на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації № 46 від 13.03.1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 227 від 20.03.1996 р. Вказане спадкове майно батько позивача [PERSON] прийняв у відповідності до ст.. 549 ЦК УРСР (1963 р.), будучи зареєстрованим за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за вих.. № 596 від 01.10.2019 р. Відповідно до ст. ст.548,549 ЦК УРСР (1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько позивача [PERSON] Прийнявши спадщину після своєї сестри [PERSON] , [PERSON] її не оформив у встановленому законом порядку, а [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.04.2010 року Димівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 08. Після смерті [PERSON] позивач вступив у свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом № 496/2000 р. АВО № 288577 від 05.12.2000 р. Інших спадкоємців, які претендували б на частку спадкового майна, немає. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (1963 р.), при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15), право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За правилами ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі прав та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і в припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відноси регулюються цим Кодексом. Спадщину після [PERSON] позивач прийняв, то, відповідно, до нього перейшли й права, які належали [PERSON] і не припинилися з його смертю. За правилами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , він, у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину. до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить зазначена земельна ділянка (земельна частка), яку він успадкував після смерті сестри [PERSON] , а право [PERSON] на спірну земельну ділянку (земельну частку) було посвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай), однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. За такого, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на спірну земельну ділянку (земельну частку) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яке належало його сестрі [PERSON] . Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем доведено обставини, викладені у позовній заяві, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2504,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 1153 грн. 00 коп. З урахуванням повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 1153 грн. 00 коп.

Outcome: approved