Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] пред'явила позов до [PERSON], у якому просила позбавити його батьківських прав відносно їхньої доньки [PERSON], [INFO], та збільшити розмір аліментів на останню, визначивши їх у сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після розлучення сторін позивач наполягала на тому, щоб відповідач брав активну участь у вихованні доньки. Проте він ніяким чином не бере участі у її вихованні. У зв'язку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на доньку. Рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на доньку у розмірі 1000 грн. 00 коп. на місяць з відповідною індексацією, але іншим рішенням суду їх розмір зменшено до 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON], будучи працевлаштованим, нерегулярно сплачує мізерні аліменти на доньку. Зокрема з 01 січня по 31 липня 2015 р. ним сплачено аліменти на доньку у середньомісячному розмірі 285 грн. 71 коп., у той час як 30% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму на доньку відповідно до її віку становить 309 грн. 60 коп. на місяць. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки. Так, він уникає контактів з нею, не спілкується з донькою у достатній для її нормального самоусвідомлення мірі, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує її необхідним харчуванням і лікуванням, не надає доньці доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Все це негативно впливає на розвиток доньки і свідчить про те, що [PERSON] з власної ініціативи відмовляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неї. Пред'явленням даного позову переслідується мета захисту інтересів дитини сторін - [PERSON] Так, відповідач як її батько має велику кількість прав, а саме: без його дозволу донька не зможе вирушити за кордон (ст. 313 ЦК України), з настанням повноліття у неї може виникнути обов'язок утримувати відповідача (ст. 202 ЦК України) тощо. Такі права [PERSON] щодо доньки не відповідають його внеску у виховання й утримання доньки. Отже наявність у відповідача цих прав суперечитиме інтересам доньки та не відповідатиме принципам справедливості, розумності й добросовісності, моральним засадам суспільства та визначеним ст. 9 СК України загальним засадам регулювання сімейних відносин. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення й постановити рішення про задоволення її позову. Доводи апеляційної скарги є такими ж, що й доводи позовної заяви. Крім того, [PERSON] в апеляційній скарзі зазначає, що: - факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки сторін доведено наявними у справі доказами, - [PERSON] навіть не цікавиться, у яких умовах живе донька, чи відвідує вона дошкільний навчальний заклад та чи потребує вона додаткових коштів на належні відпочинок, лікування, придбання одягу, розвиваючих іграшок тощо. Факт проживання відповідача у іншому місті не виправдовує невиконання ним своїх батьківських обов'язків відносно доньки. Принаймні 1 раз на рік [PERSON] може приїхати до доньки та поцікавитися, який заклад вона відвідує. Крім того, відповідач у судовому засіданні визнав, що він декілька років не бачився з донькою, - у телефонних розмовах [PERSON] вимагає від [PERSON] сплатити гроші за надання дозволу (погодження) на виїзд доньки за кордон. Це є причиною неодноразового звернення [PERSON] до суду з відповідними позовами про надання дозволу на виїзд доньки за кордон, - оскільки матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів на користь позивача на доньку змінився - відповідач працевлаштувався, то відмова у задоволенні вимог про збільшення розміру аліментів на користь позивача на доньку є необґрунтованою. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали апеляційну скаргу, а [PERSON] просив її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що у справі мається недостатньо доказів для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, та що задоволення вимог про збільшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів шляхом визначення їх у твердій грошовій сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць суперечить нормам ст.ст. 181 ч. 3, 192 і 184 СК України. Ці висновки суду неповністю відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] з 18.04.2012 р. перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2014 р., що набрало законної сили (копія цього рішення на а.с. 8). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 7). [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS], що підтверджено її паспортом (витяг з нього на а.с 9). З довідки вуличкому № 25 Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 26.03.2016 р. № 25, паспорта [PERSON] та пояснення останнього вбачається, що він проживає та зареєстрований [ADDRESS] разом з батьками [PERSON], 1961 р.н., [PERSON], 1961 р.н., та братом [PERSON], 1989 р.н. (а.с. 91, 10-11). [PERSON] постійно проживає з матір'ю в м. Одеса, що жодним з учасників судового розгляду не заперечується. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2014 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно на доньку [PERSON] до досягнення нею 18 років. Рішенням цього ж суду від 23.04.2015 р. розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на доньку визначено у 1/4 частині зі всіх видів заробітків [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копії цих рішень на а.с. 65, 90). Дані рішення звернуто до виконання, що підтверджується копіями виданих на їх виконання виконавчих листів від 15.05.2014 р. та 23.04.2015 р. (а.с. 64, 89). Відповідно до копії трудової книжки, [PERSON] працює водієм на будівельній дільниці Приватного підприємства «Будівельна компанія «Славутич», що розташоване у м. Славутич Київської області, з 25.09.2014 р. по цей час (а.с. 66). Середньомісячна нарахована заробітна плата відповідача за 6 місяців - з червня 2015 р. по листопад 2015 р. (місяць, що передує зверненню [PERSON] до суду з даним позовом) становить 1512 грн. 02 коп., аліменти з якої не утримуються. Це підтверджено довідкою вказаного підприємства № 29 від 10.02.2016 р. (а.с. 68). Згідно з копією довідки Новозаводського РУПСЗН м. Чернігова від 02.12.2013 р. № 39, [PERSON] ніяких видів допомог не отримує (а.с. 19). Копією виписки з рахунку [PERSON] а Акціонерному банку «Південний» від 16.05.2016 р. підтверджено, що в період з червня по листопад 2015 р. (місяць, що передує зверненню [PERSON] до суду з даним позовом) вона отримала аліменти у червні в сумі 1000 грн. 00 коп. (а.с.121, зворот). Згідно з відомостями з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, [PERSON] у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. ніяких доходів не отримувала (а.с. 85). З характеристики Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» № 21 від 01.12.2015 р. № 316 і довідки цього закладу від 17.11.2015 р. № 15 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2015 р. відвідує молодшу групу даного закладу, що дитиною опікується тільки її мати - [PERSON] та що батька дитини ні вихователі, ні адміністрація не бачили (копії цих характеристики й довідки на а.с. 14, 13). В характеристиках від 26.11.2015 р., які дано сусідами позивача [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та які завірено житлово-експлуатаційною дільницею за місцем їх проживання, зазначено, що [PERSON] не відвідує доньку за місцем її проживання, що підтверджено копіями цих характеристик (а.с. 16-18). [PERSON] з народження перебуває на обліку в Комунальній установі «Дитяча міська поліклініка № 1» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради. Разом з нею батько ([PERSON]) був на прийомі у лікаря 1 раз - 07.03.2014 р., про що вказано в інформаційній довідці головного лікаря цього закладу від 04.12.2015 р. № 587 (її копія на а.с. 15). Згідно з довідками ВДВС Славутицького міського управління юстиції від 13.08.2015 р. № 2441/3 і Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 11.12.2014 р. та від 14.08.2013 р. № 1734/15 (їх копії на а.с. 20, 21, 24, 87), у [PERSON] мається заборгованість по аліментах, виплату яких він здійснював частково і вкрай нерегулярно, а саме: 16.08.2014 р. - 1000 грн. 00 коп., 03.12.2014 р. - 2000 грн. 00 коп., 05.01.2015 р. - 2000 грн. 00 коп., 16.03.2015 р. - 1000 грн. 00 коп., 16.05.2015 р. - 1000 грн. 00 коп., 15.01.2016 р. - 2000 грн. 00 коп., 01.02.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., 18.02.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., 16.03.2016 р. - 1000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями про виплату аліментів (а.с. 69-77). У висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.03.2016 р. № 01-05-3/88 зазначено, що документально підтверджено, що [PERSON] не проживає з донькою [PERSON] тривалий час, участі у її вихованні та утриманні не бере, життям, розвитком та станом здоров'я доньки не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів на доньку, яка проживає разом з матір'ю, та що [PERSON] подав до цього органу заяву, у якій зобов'язався протягом 2016 р. погасити заборгованість за аліментами й просив не позбавляти його батьківських прав. Зваживши на ці обставини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с. 63). Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. По справі встановлено, що [PERSON] має постійне місце роботи та конкретно визначений розмір заробітної плати, яка нараховується щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Обставин, передбачених цією нормою права для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у ході розгляду справи не встановлено. Виходячи з цього і з наявних у справі доказів про матеріальне становище [PERSON], розмір аліментів, який він має сплачувати [PERSON] на доньку за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2015 р., відповідає приписам ст.ст. 182, 183 СК України; підстави для його збільшення в силу ст. 192 цього ж Кодексу відсутні. Отож вимога [PERSON] про збільшення розміру аліментів і встановлення їх у сумі 1330 грн. 00 коп. на місяць не може бути задоволена. [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, він з 2014 р. не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, неналежно та несумлінно виконує рішення суду про сплату аліментів на доньку. Доказів того, що неналежність виконання ним своїх батьківські обов'язків обумовлена поважними причинами, суду не надано. Зокрема, сама по собі велика відстань між місцями проживання позивача з донькою й відповідача є перешкодою для частого відвідування відповідачем доньки та спілкування з нею (враховуючи вік доньки - 4 повних роки), але ця обставина не є перепоною для участі у належному її утриманні. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3 орієнтує суди нижчих ланок на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (п. 18). Встановлений по справі та описаний вище характер неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків не може бути визнаний таким, що тягне за собою позбавлення його батьківських прав, а тому вимога [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав не може бути задоволена. Проте апеляційний суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання [PERSON] та покласти на Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків відносно [PERSON] Доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення. Так: - наявними у справі доказами доведено не факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки сторін, а факт неналежного їх виконання. Те, що [PERSON] не цікавиться, у яких умовах живе донька, чи відвідує вона дошкільний навчальний заклад та чи потребує вона додаткових коштів на належні відпочинок, лікування, придбання одягу, розвиваючих іграшок тощо та що [PERSON] тривалий час не бачив доньку, свідчить не про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], а про неналежне їх виконання, т.я. між їхніми місцями проживання велика відстань і [PERSON] хоча й нерегулярно і в невеликому та неналежному розмірі, але сплачуються аліменти на доньку, - факт вимагання [PERSON] у телефонних розмовах від [PERSON] сплати грошей за надання дозволу (погодження) на виїзд доньки за кордон не підтверджено наявними у справі доказами, - посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на доньку змінився, т.я. відповідач працевлаштувався, є хибним. З копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси 23.04.2015 р. вбачається, що встановлюючи розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на доньку у 1/4 частині зі всіх видів заробітків [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував зокрема й те, що [PERSON] працевлаштувався у Приватному підприємстві «Будівельна компанія «Славутич» - у підприємстві, в якому він працює по цей час. Отож рішення суду І інстанції підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України, з урахуванням роз'яснення, викладеного у абз. 2 п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягти 511 грн. 26 коп. на відшкодування половини витрат по сплаті судового збору (квитанції на а.с. 1, 114).

Outcome: partial