Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті його батька [PERSON], [INFO], який помер 30 листопада 2015 року в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначив, що померлий був зареєстрований, мешкав та помер у вказаній квартирі. 01.12.2015 року Лікарем КУ «Центр первинної медичної допомоги м. Донецька» було складено довідку про причину смерті та Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] В грудні 2015 року заявник звернувся до відділу ДРАЦС по м. Бердянську з заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] для отримання допомоги на поховання та реєстрації факту смерті. Однак 16.12.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на тій підставі, що довідка про причину смерті та Лікарське свідоцтво про смерть не є документами, виданими українським органом охорони здоровя, а відповідно не можуть вважатись підставою для державної реєстрації смерті громадянина. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] (за договором) заяву підтримала посилаючись на обставини, які викладені в ній. Просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суду пояснила, що пенсія за грудень 2015 року, яка була перерахована [PERSON] на його картковий рахунок була знята. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті. Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). З оригіналу паспорта громадянина України [PERSON], який містить запис про реєстрацію місця проживання особи, вбачається що він мешкав за адресою - [ADDRESS]. З пояснень представника заінтересованої особи Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області [PERSON] вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в [INFO], як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) і отримував пенсію в їх управлінні ПФУ. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, листом №181/02-04-06-160 від 16.12.2015 року, відмовив у державній реєстрації смерті громадянина [PERSON], оскільки Лікарське свідоцтво про його смерть №112/5 від 01.12.2015 року не є документом, виданим українським органом охорони здоровя та не може вважатись підставою для державної реєстрації смерті громадянина (а.с.5-6). На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник надав суду копії Лікарського свідоцтва про смерть №112/5 від 01.12.2015 року та довідку про причину смерті, які видані йому на території так званої Донецької народної республіки (а.с.7). Суд не може прийняти ці докази, оскільки вони не є допустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України, однак факт смерті [PERSON] про який в них зазначено дає підстави вважати вказану подію такою що мала місце. Крім цього, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], сусід померлого [PERSON], суду показав, що добре знав останнього. Заявник [PERSON] є сином [PERSON], вони обоє були зареєстровані в м. Донецьку. З того часу, як почалися воєнні дії переїхали жити до м. Бердянська. Йому зателефонував племінник і повідомив, що [PERSON] помер 30.11.2015 року. Він поїхав в м. Донецьк на його похорони. Поховали [PERSON] 01.12.2015 року в м. Донецьку на цвинтарі в районі «Шахта Лідівка». Свідок [PERSON] суду показав, що він з 2010 року знайомий з [PERSON] 01.12.2015 року йому повідомили, що останній помер. Він був присутній на похоронах. Поховали [PERSON] в м. Донецьку на цвинтарі в районі «Шахта Лідівка». Відповідно до п.п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки він матиме право на отримання свідоцтва в органах РАЦС. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved