Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У грудні 2015 року представник позивача ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Харківського регіонального відділення АБ «Експрес Банк» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь АБ «Експрес-Банк» суму боргу за кредитним договором № 30652/06/к3 від 15.09.2010 року у розмірі 20 248,89 грн., а також судові витрати у розмірі 1218 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідно укладеного договору № 30652/06/к3 від 15.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9000 грн. строком на 12 місяців з 15 вересня 2010 року по 15 вересня 2011 року зі сплатою 28 % річних. Банк виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, що підтверджується меморіальними ордерами на перерахування суми кредиту на рахунок [PERSON] від 15.09.2010 року № 1592 на суму 8505 грн. та № 1593 на суму 495 грн. Відповідач неодноразово порушував строки повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом надійшов до Банку 06 грудня 2010 р. у розмірі 52,03 грн. Нараховані відсотки за користування кредитом сплачені відповідачем в загальній сумі 504,71 грн., останнє погашення відбулося 25 жовтня 2011 р. у сумі 103,56 грн. Позивач свої зобов'язання виконав у повному, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не виконує умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 12.11.2015 року загальна сума заборгованості склала 20248,89 грн. 22 січня 2016 року судом було ухвалено заочне рішеня суду. 30 вересня 2016 р. ухвалою суду вищевказане заочне рішення суду від 22 січня 2016 р. було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. 25 жовтня 2016 р. представник позивача ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Харківського регіонального відділення АБ «Експрес Банк» звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 30652/06/к3 від 15.09.2010 року у розмірі 33 358,77 грн., що складається з наступних сум: заборгованості за кредитом у сумі 6750 грн.; 2) заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 12 513, 36 грн.; 3) пені за порушення строків погашення кредиту у сумі 2 670,00 грн.; 4) пені за порушення строків погашення відсотків - 4 511,16 грн.; 5) інфляційних збитків у сумі 6 014,25 грн.; 5) штрафу у розмірі 10% згідно п. 6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору) у сумі 900 грн. Загальну суму до стягнення -34 576,77 грн. Уточнені позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Свої доводи виклав у заяві про застосування судом позовної давності (а.с. 104). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позовні вимоги позивача ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» в особі Харківського регіонального відділення АБ «Експрес Банк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. 15 вересня 2010 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 30652/06/к3, у відповідності з яким [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 9 000 грн. строком на 12 місяців з 15 вересня 2010 р. по 15 вересня 2011 р. зі сплатою 28 %річних (а.с. 8-9). За умовами п.п. 1.1, п.п. 5.2.1 зазначеного вище кредитного договору Відповідач позичальник був зобов'язаний своєчасно сплачувати нараховані проценти, а також інші платежі у визначених договором розмірах і термінах (строках), повернути кредит та виконувати інші зобов'язання, визначені договором, у повному обсязі. ПАТ АБ «Експрес-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором № 30652/06/к3 виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується меморіальними ордерами на перерахування суми кредиту на рахунок [PERSON] від 15.09.2010 р. № 1592 на суму 8505 грн. та № 1593 на суму 495 грн.(а.с. 13). Однак, відповідач не виконує умов кредитного договору, допускає прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 29.09.2016 року загальна сума заборгованості склала 33 358,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 6750 грн.; 2) заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 12 513, 36 грн.; 3) пені за порушення строків погашення кредиту у сумі 2 670,00 грн.; 4) пені за порушення строків погашення відсотків - 4 511,16 грн.; 5) інфляційних збитків у сумі 6 014,25 грн.; 5) штрафу у розмірі 10% згідно п. 6.4 (за порушення п.5.2.5 кредитного договору) у сумі 900 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 251 ч. 1 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно до ст. 251 ч. 3 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Приписами ст. 256 ч. 1 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що договір про збільшення позовної давності не укладався, а тому судом при розгляді справи враховується загальна позовна давність. В судовому засіданні встановлено, що спірний кредитний договір був укладений строком на 12 місяців з 15 вересня 2010 р. по 15 вересня 2011 р. Також було встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що починаючи з 06.12.2010 року відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання та в нього виникла перед позивачем заборгованість у зв'язку з несплатою ним щомісячно обумовлених сторонами платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання справі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс14, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. На підставі викладеного, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що вищевказаний кредитний договір є чинним на час звернення з позовом до суду з посиланням при цьому на п. 7.1 спірного кредитного договору. Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013 р. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини. Відповідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо у позові відмовлено, то витрати не стягуються.

Outcome: dismissed