Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, 9 квітня 2009 року між банком та [PERSON] укладеного кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Зокрема, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення овердрафту. Також, умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову, також, умовами договору передбачено сплату підвищених відсотків. Крім того, відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого кредиту та Овердрафту) власник картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на відповідному банківському сайті. Згідно п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг укладений між сторонами договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Зазначав, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач в свою чергу належним чином умови договору не виконала у звязку з чим у неї станом на 30.11.2014 року виникла заборгованість в розмірі 5961,23 грн., яка складається з наступного: 1364,94 грн. заборгованості за кредитом; 2166,23 заборгованості по процентам за користування кредитом; 1670 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом, а також штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 260,06 грн. (процента складова). На підставі наведеного, а також посилаючись на норми матеріального права, умови укладеного між сторонам и договору, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 5961,23 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, вказавши на те, що платіжна картка була видана їй строком на 1 рік та після спливу цього строку була заблокованою, а тому вона не мала змоги користуватись кредитними коштами, у звязку з чим визнає суму заборгованості та суму фіксованої частини штрафу, в решті позовні вимоги не визнає, вважаючи проведені банком розрахунки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника №б/н від 09.04.2009 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а/с 9). При цьому, як встановлено судом, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає [PERSON] та банком договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України Так, частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, аналізуючи вищевказані вимоги закону та наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідно умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачка, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, погодилась з умовами і правилами надання банківських послуг, тим самим, уклала з позивачем кредитний договір. Зокрема, згідно вимог п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодилась на зміну (зменшення або збільшення) банком в будь-який момент кредитний ліміт. При цьому, як убачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, в продовж строк дії картки банком неодноразово змінювався кредитний ліміт (а/с 8). Крім того, як встановлено судом, факт отримання платіжної картки та кредитних грошових коштів в судовому засіданні визнано сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд визнає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню. Таким чином, суд враховуючи вищевказане, приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг сторони погодили, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, визначено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодні зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобовязаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком (у випадку якщо вона є), в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Також Умовами визначено, що у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п. 6.6. договору), а при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову (п. 8.6 ). При цьому, як установлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості й відповідно останнє погашення тіла кредиту ним здійснено 25 червня 2011 року, що підтверджено наданим банком розрахунком заборгованості ( а.с. 6-7). Зокрема, як убачається з розрахунку заборгованості станом на 30.11.2014 року у [PERSON] виникла наступна заборгованість: 1364,94 грн. заборгованість за кредитом; 2166,23 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1670 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом (а/с 6). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, вимоги позивача в частині стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, відповідачем в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повернення кредиту та сплати процентів й відповідно належного виконання взятих на себе за договором кредиту зобовязань, а також не надано доказів припинення дії картки й відповідно доказів на підтвердження того, що вона після закінчення строку дії картки звертався до банку із заявою про здійснення банком перевипуску кредитної картки чи заявою про закриття карткового рахунку, а також не надано доказів припинення зобовязання. Також відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що укладений між нею та банком кредитний договір припинений або розірваний й відповідно [PERSON] також не зверталась до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, Крім того, ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається зі змісту п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, за порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та + 5 % від суми заборгованості. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином умов договору не виконала, у звязку з чим позивачем було нараховані штрафні санкції, а саме а 500 грн. (фіксована частина) та 260,06 грн. (процента складова) (а/с 6). Таким чином, суд ураховуючи те, що цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між банком та відповідачкою, вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. При цьому, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, таким чином [PERSON] зобовязана погашати заборгованість за кредитним договором та виконувати умови укладеного між нею та позивачем договору, оскільки матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів, які б вказували на протилежне. При цьому, доводи відповідача в частині того, що строк дії картки становив 1 рік й відповідно після закінчення строку картки, її зобовязання по сплаті процентів та комісії припинилися, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Так, відповідно до п.3.1.1 договору строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше не надійшло письмового звернення держателя картки про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по здійсненню розрахункових операцій по картковому рахунку (п. 3.1.4). Відповідно до п. 3.1.5 Правил користування платіжною карткою, замовленні клієнтом продовженні картки з новим строком дії зберігаються в приміщенні банку на протязі 6 місяців для видачі клієнту (а/с 14 зворот). Також, Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок це поточний рахунок на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг. Згідно п. 3.1, п.6.11 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку. Позичальник зобовязаний інформувати банк та правоохоронні органи по факту втрати картки або отримання відомостей про незаконне її використання. Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідач зверталась до банку або в правоохоронні органи із заявою щодо втрати картки та доказів того, що кредитні кошти знімались з картрахунку в період втрати відповідачем картки, а також доказів того, що відповідачка зверталась до банку у визначеному Умовами порядку щодо закриття карткового рахунку, у звязку з чим суд приходить до висновку, що за відповідачем дійсно рахується заборгованість по тілу кредиту в сумі 1364,94 грн. та враховуючи відсутність відомостей про припинення дії договору кредитного договору, банком правомірно нараховано відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції, вказані у розрахунку заборгованості. При цьому, як вбачається з електронної бази даних щодо обслуговування рахунку [PERSON], строк дії виданої їй картки встановлено до вересня 2012 року (а/с 64) й відповідно відповідачкою належних доказів на спростування вказаного не надано. Крім того, заперечуючи проти інформації викладеної в розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема в частині проведення правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів та не скористалась своїм правом передбаченим ст. 143 ЦПК України щодо призначення судово-економічної експертизи по перевірці правильності нарахування банком процентів. Також безпідставними є доводи відповідача в частині безпідставності нарахування банком комісії за користування кредитом з огляду на наступне. Так, відповідно до вимог абз. 2 п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязувалась оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Згідно п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення кредиту з встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений в Памятці клієнта, яка являється невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. Як убачається з матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника, остання дала свою згоду на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, в розумінні положень ст.ст. 10,60 ЦПК України, відповідачкою не надано суду належних доказів на спростування доводів представника банку в тій частині, що її не було ознайомлено з Тарифами банку, а також такі її доводи спростовуються наявною у матеріалах справи заявою відповідача, в якій вона підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку» складає [PERSON] та банком договір ( а.с 9). Також відповідачем не надано доказів на підтвердження неправомірності нарахування банком розміру комісії, яка відображена у розрахунку заборгованості, а тому вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті комісії, суд визнає такими, що також підлягають задоволенню. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором згідно наданого розрахунку, а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved