Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його батька за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що 21 березня 2013 року виконкомом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами погіршилися, з 27 серпня 2019 року вони не проживають разом. Відповідач залишила сім`ю, змінила місце свого проживання. З часу припинення шлюбних відносин [PERSON] дитиною не цікавиться та матеріально не забезпечує її. Малолітній син проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , останній піклується про дитину та займається її вихованням. За таких обставин позивач вважає, що місце проживання малолітнього сина повинно бути визначено з ним. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, 28 листопада 2019 року надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник позивача [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, 28 листопада 2019 року подав до суду заяву аналогічну за змістом із заявою позивача. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, 12 листопада 2019 року надала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просила розглянути дану справу у її відсутність. Згідно із частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа Броварська районна державна адміністрація Київської області як орган опіки та піклування у підготовче засідання представника не направила, 21 листопада 2019 року від першого заступника голови адміністрації Плаксі Ю. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21 березня 2013 року виконкомом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 1255 від 13 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно із актами обстеження житлово-побутових умов, погоджених сільським головою Примак П.В. , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , спільно зі своєю матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] , умови проживання задовільні, у будинку є холодна та гаряча вода, ванна кімната та санвузол. Згідно із характеристикою, виданою Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області № 905 від 18 вересня 2019 року, [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе з посередньої сторони, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, скарг та нарікань з боку сусідів не надходило, громадський порядок та спокій не порушує. Відповідно до характеристики на учня 2 класу філії ОНЗ Гоголівської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , [INFO] , учень навчається не в повну міру своїх можливостей, домашнє завдання виконує не систематично, проте на уроках завжди неуважний. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, бере активну участь у позакласному житті шкоди. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 1761/01-12 від 19 листопада 2019 року орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із статтею 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною третьою статті 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із батьком. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком. Відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, при цьому визнання нею позову не суперечить закону, не порушує права свободи та інтереси інших осіб. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 384 грн. 20 коп. Відповідно до статті 142 ЦПК України судовий збір у розмірі - 384 грн. 20 коп. підлягає поверненню позивачу із державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved