Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» та товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес» (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2014 року приблизно о 19:40 год. на перехресті вулиці Лагерна та проспекту Перемоги в місті Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Freightliner», державний номер [NUMBER] з напівпричепом «Hyundai» із державним номером [NUMBER] здійснив зіткнення із автомобілем «Volvo», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON], який під час неї перебував у трудових відносинах із ТОВ «Ламан Транс-Експрес». Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Ламан Транс-Експрес» була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування» на підставі полісу № АІ/2147999. Разом із тим, ані страхова компанія, ані ТОВ «Ламан Транс-Експрес» свої зобов'язання перед позивачем не виконали та не відшкодували йому матеріальну шкоду, яка згідно із проведеною оцінкою склала 125071,97 грн. З огляду на вказане, позивач просив суд стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн. та 490,00 грн. судового збору, а також стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» 76071,97 грн. завданих збитків, 250,00 грн. витрат по оплаті звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, 1000,00 грн. витрат на адвоката, 230,00 грн. витрат на виготовлення довіреності та 760,73 грн. сплаченого судового збору. В процесі розгляду справи позивач звертався до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог від 11.02.2015 року, в якій просив суд стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на його користь 490,00 грн. судового збору, а також стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» 76071,97 грн. завданих збитків, 250,00 грн. витрат по оплаті звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, 1000,00 грн. витрат на адвоката, 230,00 грн. витрат на виготовлення довіреності та 760,73 грн. сплаченого судового збору. 21.05.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з ПАТ «ХДІ страхування» на його користь 490,00 грн. судового збору, а також стягнути з ТОВ «Ламан Транс-Експрес» 143139,48 грн. завданих збитків, 1050,00 грн. витрат по оплаті звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, 1000,00 грн. витрат на адвоката, 230,00 грн. витрат на виготовлення довіреності та 1431,41 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 12.04.2017 року позовні вимоги позивача до ПАТ «ХДІ страхування» були залишені без розгляду на підставі заяви позивача. В судовому засіданні 12.04.2017 року позивач проти заочного розгляду справи не заперечував за відсутності відповідача, а також після оголошення технічної перерви за його клопотанням про надання часу для уточнення позовних вимог, звернувся до суду із заявою, в якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився та звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю явки в судове засідання представника, який знаходиться у відпустці. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував в судовому засіданні позивач. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, причини неявки саме відповідача в судове засідання в даному випадку є неповажними, оскільки він неодноразово повідомлявся про судовий розгляд у даній справі та жодного разу не забезпечив явку свого представника, а на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, лише у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім того, статтею 157 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Разом із тим, судовий розгляд у даній справі триває вже більше двох років, в тому числі у зв'язку із проведенням у справі судової експертизи, а також передачею справи іншому складу суду у зв'язку із припиненням повноважень попередньо визначеного судді. В раніше поданих запереченнях відповідач позовні вимоги до нього не визнавав, вважаючи суму завданого збитку позивачу необґрунтованою та клопотав перед судом про призначення у справі судової експертизи. Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 11.09.2014 року о 19:40 год. в місті Києві на перехресті вулиці Лагерна та проспекту Перемоги в місті Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Freightliner», державний номер [NUMBER] з напівпричепом «Hyundai» із державним номером [NUMBER] здійснив зіткнення із автомобілем «Volvo», державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2014 року у справі № 761/27517/14-п було притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 7). Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що станом на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ «Ламан Транс-Експрес». В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Volvo», державний номер [NUMBER], яким керував позивач на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.09.2013 року (а.с. 8), були завдані механічні пошкодження. Разом з тим, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 2282 від 22.09.2014 року, складеного ТОВ «Естімейт Плюс», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volvo», державний номер [NUMBER] складає 125071,97 грн. (а.с. 11-16). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Ламан Транс-Експрес» була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування» на підставі поліса № АС/6620310 (а.с. 71). ПАТ «ХДІ страхування» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 49000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2749 від 09.12.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 105). Разом із тим, згідно із висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 12620/15-54 від 21.12.2016 року, яка була призначена ухвалою суду від 30.06.2015 року, розмір матеріального збитку автомобіля «Volvo», державний номер [NUMBER] із врахуванням обмежень, що викладені в дослідницькій частині висновку (а.с. 216), станом на дату оцінки склала 127222,34 грн. (а.с. 220). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи зазначене, а також те що [PERSON] на момент ДТП, який керував транспортним засобом, перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ламан Транс-Експрес», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 78222,34 грн. (127222,34 грн. - 49000 грн. = 78222,34 грн.), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1050,00 грн. витрат по оплаті звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, 1000,00 грн. витрат на адвоката та 230,00 грн. витрат на виготовлення довіреності слід зазначити наступне. Так, оскільки позивачем було самостійно сплачено вартість оцінки вартості завданого збитку його автомобілю в сумі 1050,00 грн. (Т.1, а.с. 40, 172) для доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог в порядку ст. 10 ЦПК України, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. В частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено оплату послуг з надання правової допомоги в сумі 1000,00 грн. (Т.1, а.с. 41). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення витрат за надання послуг адвоката також підлягають задоволенню. Що ж до витрат на виготовлення довіреності в сумі 230,00 грн., то суд не вбачає правових підстав для їх стягнення з відповідача, оскільки такі витрати не входять до складу судових, які передбачені ст. 79 ЦПК України, а тому покладаються на позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Ламан Транс-Експрес», третя особа - [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою підлягає частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 78222,34 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1050,00 грн. витрат по оплаті звіту про незалежну оцінку транспортного засобу та 1000,00 грн. витрат за надання послуг адвоката. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 782,23 грн. пропорційно від розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України та

Outcome: partial