Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «ДНІПРО-ЗАХІДНИЙ ДОНБАС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку, посилаючись на те, що з 28 листопада 2005 року вона працювала у відповідача на посаді провідного бухгалтера. Наказом №97-к від 11 жовтня 2013 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач при звільнені не виплатив позивачу заробітну плату, у зв'язку з чим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 50057, 37 грн.; моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2014 року позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 16 липня 2014 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, на задоволенні уточненого позову наполягала. Представник відповідача Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «ДНІПРО-ЗАХІДНИЙ ДОНБАС» у судові засідання, не зважаючи на неодноразові повідомлення, не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Крім того, ст. 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав чи інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Беручи до уваги строки розгляду справи, те що даний спір є трудовим, неодноразове повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, повторно розглянути дану справу в заочному провадженні. Вислухавши представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 28 листопада 2005 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства «ДНІПРО-ЗАХІДНИЙ ДОНБАС» на посаді провідного бухгалтера, що підтверджується трудовою книжкою, наявною в матеріалах справи (а.с.10). 11 жовтня 2013 року позивач [PERSON] була звільнена з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом № 97-К від 11 жовтня 2013 року (а.с.20). Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства «ДНІПРО-ЗАХІДНИЙ ДОНБАС» надано довідка про відсутність у підприємства перед позивачем заборгованості по заробітній платі (а.с.64). Разом з тим, надана довідка від 21 лютого 2014 року спростовується розрахунковими листками позивача [PERSON] щодо нарахованої заробітної плати та випискою з особового рахунку [PERSON] по її зарплатній картці ПАТ «КБ «Приватбанк». Таким чином, у Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «ДНІПРО-ЗАХІДНИЙ ДОНБАС» перед позивачем [PERSON] існує заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку 9432 грн. 48 коп. ((4687,51 грн. (невиплачена заробітна плата за вересень 2013 року) + 1660,30 грн. (невиплачена заробітна плата за жовтень 2013 року) + 3084,67 грн. (невиплачена компенсація за відпустку) - 6627,59 грн. (виплачена заробітна плата)). Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 11 жовтня 2013 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу до цього часу так і не виплачена. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 48919 грн. 51 коп. (219,37 грн. х 223 робочі дні). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача підлягають стягненню заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 9432 грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 48919 грн. 51 коп. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату позивачу, чим порушив її законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З врахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 500 грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 588 грн. 99 коп.

Outcome: partial