Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався нате, що 21.12.2015 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено договір про встановлення ліміту кредитування №5493605 відповідно до якого відповідачу було встановлено ліміт кредитування в сумі 3994,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. Крім того, умовами договору передбачено сплату пені у розмірі подвійної відсоткової ставки за кожен день прострочення у випадку несвоєчасного виконання зобов'язань. Вказував на те, що відповідач належним чином умов договору не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 27.09.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 5200,62 грн., яка складається з наступного: 3994,57 грн. - неповернута сума кредиту; 635,75 грн. - прострочені відсотки; 110,56 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 189,74 грн. - нараховані відсотки; 270 грн. - пеня. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь банку вказану вище заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим його місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 21.12.2015 року між сторонами був укладений договір №5493605 про встановлення ліміту кредитування, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок на строк та умовах визначених цим договором, а також Тарифами банку для тарифного пакету START на умовах якого обслуговується рахунок (а/с 4). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до змісту п. 1.17 укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язувався погашати заборгованість по кредиту шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на відкритий йому рахунок. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку суми позову та відомостей про рух коштів по відкритому банком відповідачу рахунку, позивальник належним чином взятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 27.09.2017 року становить 5200,62 грн., яка складається з наступного: 3994,57 грн. - неповернута сума кредиту; 635,75 грн. - прострочені відсотки; 110,56 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 189,74 грн. - нараховані відсотки; 270 грн. - пеня. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань повинен нести в повному об'ємі відповідач. Як вбачається зі змісту п. 1.30 укладеного між сторонами договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки визначеної п. 1.14 договору, але не менше однієї за кожен день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що за неналежне виконання умов кредитного договору банком, відповідно до умов договору, нараховано відповідачу пеню в розмірі 270 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved