Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] міський центр зайнятості предявив позов до [PERSON], в якому просив стягнути з останньої 8424 грн 10 коп. завданої нею майнової шкоди та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в період перебування на обліку у [PERSON] міському центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю [PERSON] мала статус фізичної особи-підприємця, у звязку з чим вона не мала права на отримання допомоги з безробіття. Оскаржуваним рішенням у задоволення позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] міський центр зайнятості просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення про задоволення позову. Доводи скарги є ідентичними доводам, викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні представник [PERSON] міського центру зайнятості підтримала апеляційну скаргу, а представник відповідача її не визнав. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що протягом всього спірного періоду [PERSON] не мала статусу фізичної особи-підприємця. З таким висновком не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. Копією розпорядження Варвинської районної державної адміністрації № 292 від 26.07.2002 підтверджено факт реєстрації підприємницької діяльності [PERSON] у вигляді торгово-посередницької діяльності (арк. 11). До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про державну реєстрацію [PERSON] як фізичної особи-підприємця та про припинення державної реєстрації не вносилися. Учасниками судового розгляду ці дві обставини не заперечуються. 22.06.2016 [PERSON] подала заяву до [PERSON] міського центру зайнятості про надання їй статусу безробітної, де зазначила, що через відсутність роботи вона не має заробітку або інших доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно та не є зареєстрованою як субєкт підприємницької діяльності (копія цієї заяви на арк. 8). Наказом [PERSON] міського центру зайнятості № НТ160624 від 24.06.2016 [PERSON] з 22.06.2016 надано статус безробітної, наказом цього Центру № НТ160629 від 29.06.2016 їй призначено допомогу по безробіттю з 29.06.2016 по 23.06.2017, а наказом цього ж центру № НТ161018 від 18.10.2016 з 07.10.2016 припинено реєстрацію безробітної [PERSON], припинено виплату їй допомоги з безробіття у звязку з припиненням реєстрації останньої як безробітної та встановленням факту виконання нею оплачуваної роботи (надання послуг) і зобовязано [PERSON] в період з 29.06.2016 по 06.10.2016 повернути виплачену їй допомогу з безробіття у сумі 9012 грн 69 коп. Дані обставини підтверджуються витягами із вказаних (арк. 7). Актом № 124 від 07.10.2016, який складено заступником начальника відділу надання соціальних послуг Варвинського районного центру зайнятості за участю державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Варвинської районної державної адміністрації, встановлено, що відповідно до розпорядження Варвинської районної державної адміністрації № 292 від 26.07.2002 [PERSON], перебуваючи на обліку у [PERSON] міському центрі зайнятості, займалася підприємницькою діяльністю (копія даного акту на арк. 9). За період з 29.06.2016 по 06.10.2016 [PERSON] міським центром зайнятості виплачено [PERSON] допомогу з безробіття у загальній сумі 8424 грн 10 коп., що підтверджено довідкою-розрахунком [PERSON] міського центру зайнятості від 21.10.2016 № 06/3878 відповідного змісту (арк. 12). 31.10.2016 [PERSON] міський центр зайнятості вручив [PERSON] листа від 21.10.2016 № 05/3956 з пропозицією добровільно повернути виплачену їй за період з 29.06.2016 по 06.10.2016 допомогу з безробіття (копія цього листа на арк. 14). Цю пропозицію [PERSON] проігнорувала. Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону, безробітним вважається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Отже в силу наведених норм права реєстрація [PERSON] як фізичної особи-підприємця зараховує [PERSON] до категорії осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, незалежно від того, чи здійснює фактично вона підприємницьку діяльність, чи не здійснює та чи отримує вона дохід від підприємницької діяльності, чи не отримує. Тому протягом періоду з 29.06.2016 по 06.10.2016 [PERSON] не мала права на отримання допомоги по безробіттю. Заперечень проти вказаного у розрахунку розміру виплаченої [PERSON] [PERSON] міським центром зайнятості допомоги по безробіттю за спірний період у сумі 8424 грн 10 коп. відповідач та її представник не виказали. Крім того, цей розрахунок наявними у справі доказами не спростовується, а тому апеляційний суд з ним погоджується. Заперечення [PERSON] проти позову судом відкидаються як такі, що спростовуються вищенаведеними нормами права. Крім того, не є підставою для відмови у позові посилання [PERSON] на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію її підприємницької діяльності та на неможливість у звязку з цим внесення до цього Реєстру відомостей про її припинення. Так, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Згідно з ч. 2 ст. 18 цього ж Закону, для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу-підприємця, зареєстровану до 01.07.2004, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до цього Реєстру. Тож у [PERSON] мається можливість здійснити державну реєстрацію припинення нею підприємницької діяльності (за наявності такої потреби). З викладеного випливає, що рішення суду І інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову на підставі ст.ст. 22 ч. 1 п. 19, 36 ч. 3 закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». В порядку ч.ч. 5, 2 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] належить стягти: - на користь [PERSON] міського центру зайнятості - 1378 грн 00 коп. на відшкодування судових витрат, понесених ним у звязку з предявленням позову (платіжне доручення на арк. 1), - до бюджету - 1515 грн 80 коп. судового збору (за ставкою, що встановлена підп. 1, 6 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») за розгляд справи в апеляційному суді у звязку з звільненням [PERSON] міського центру зайнятості відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Outcome: approved