Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на ст. 71 ЖК України, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач не проживає в ній без поважних причин більш ніж півроку. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про день слухання справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України. Третя особа по справі [PERSON], в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про день слухання справи. Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, визнав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення було отримано позивачем згідно договору купівлі продажу від 07.07.1994 р. укладеного в «Українська біржа Десятинна» між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-5). Відповідно до довідки КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» Філія № 801-804 форми №3 від 17.12.2014 р. № 4417 на спірній житловій площі зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] власник квартири, [PERSON], дочка власника квартири та [PERSON] онука власника квартири (а.с.6). Згідно нотаріально завіреної ПН КМНО Мартишенко С.С. заяви від 15.12.2014 р., № 521, 522, 523 в якій зазначається [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON], [INFO], з 2010 р. по сьогоднішні в квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає, особистих речей в квартирі немає (а.с.7). Як встановлено у судовому засіданні з 2010 р. [PERSON], до теперішнього часу проживає без поважних причин не проживає у даній квартирі, не сплачує житлові-комунальні платежі, не отримує кореспонденцію та не цікавиться квартирою взагалі. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач та її матір не здійснювали. Згідно вимог ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Враховуючи той факт, що відповідачка без поважних причин понад шість місяців в жилому приміщенні не проживає, суд приходить до висновку про визнання її таким, що втратила право користування даним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved