Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Оперний» (далі - відповідач), третя особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2008 року [PERSON] подарувала позивачеві свою кооперативну двокімнатну квартиру [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. 10 вересня 2015 року державним реєстратором було зареєстровано право власності за позивачем на вказану квартиру на підставі договору дарування. У вересні 2015 року позивач вселився в подаровану квартиру, проте відповідач здійснював перешкоди у користуванні нею, мотивуючи це тим, що після смерті [PERSON] залишилися спадкоємці, визначені заповітом, який за життя склала [PERSON] Однак, будь-які ймовірні спадкоємці до цього часу не з'явилися, а перевірити наявність у спадковому реєстрі відомостей щодо відкриття спадкової справи не є можливим. Окрім того, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру було викрадено. Як зазначає позивач, отримати дублікат договору дарування спірної квартири не можливо, так як згідно відповіді на адвокатський запит, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не передав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Окрім цього, з відповіді Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] позбавлений права вчиняти нотаріальні дії і на сьогоднішній день не працює нотаріусом. З урахуванням наведеного позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з втратою оригіналу договору дарування і неможливості отримання його дублікату. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що проти позовних вимог не заперечує. Третя особа Головного територіального управління юстиції в м. Києві у судове засідання свого представника не направила, проте до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та прийняття рішення згідно діючого законодавства України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 18 липня 2008 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] Як встановлено в судовому засіданні, правовстановлюючі документи на квартиру були втрачені. Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 15.09.2015 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Листом Київського державного нотаріального архіву від 23.11.2016 року за вих. №1779/01-21, адвокату Шаповалову С.В. повідомлено, що станом на 23.11.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Листом Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30.11.2016 року № 29012/0/11-16 повідомлено адвоката Шаповалова С.В., у відповідь на його адвокатський запит від 23.11.2016 року щодо нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], що приватна діяльність приватного нотаріуса [PERSON] по Київському міському нотаріальному округу припинена на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 18.05.2009 року №577/02, у зв'язку з анулюванням свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю [PERSON] Наказом про припинення діяльності, [PERSON] зобов'язано передати в архів документи нотаріального діловодства до Київського державного нотаріального архіву в місячний термін. Згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 13.01.2017 року, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] станом на 13.01.2017 року в Першій Київській державній нотаріальній конторі не заводилась. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.04.2017 року, інформація щодо заповітів, посвідчених [PERSON] є відсутньою. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 25.05.2017 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Дата та час державної реєстрації права власності за гр.[PERSON] вказана як 10.09.2015р. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. При цьому ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 37 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за № 5 від 07.02.2014 року, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачами було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що позивачем доведено своє право власності, а також втрату документа, що засвідчує право власності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved