Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 24.12.1993 року по 25.09.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу 11.11.1996 ними, за спільні кошти, було придбано у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який було зареєстровано на відповідача. Вважає що цей будинок є спільною власністю подружжя, та просить визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити з наведених в ньому підстав, наполягали на визнанні, за нею право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав повністю, підтвердив, що спірний житловий будинок було придбано ним з позивачем в період шлюбу за спільні кошти як подружжя. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що 24.12.1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, та їм присвоєно прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с.7). Відповідно до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 25.09.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.1996 [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS] (а.с.9). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до переконання що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, та сторони мають право на ? частку зазначеного будинку з господарськими будівлями і спорудами. На підставі ст.ст. 60, 63, 70 СК України, 368, 369, 370 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved