Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 16 березня 2015 року між ним та відповідачем була укладена угода про надання правової допомоги № 06-03/2015, відповідно до якої останній зобов`язався від імені та за рахунок довірителя надати правову допомогу у врегулюванні спірних відносин з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за договором банківського вкладу шляхом дроблення суми вкладу через укладення договорів дарування грошових коштів та включення обдаровуваних до переліку осіб на виплату Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а довіритель зобов`язався оплатити зазначені послуги. Відповідно до п. 4.1. угоди вартість послуг з надання правової допомоги становить 10000 гривень з кожного договору дарування грошових коштів, укладених між довірителем та третіми особами. 18 та 19 березня 2015 року на виконання умов угоди ним було здійснено попередню оплату послуг у готівковій формі в розмірі 60000 гривень, після чого відповідач приступив до виконання своїх зобов`язань, а саме склав та подав до Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву, за якою було відкрито позовне провадження. 18 червня 2015 року між ним та [PERSON] була укладена ще угода про надання правової допомоги № 18-06/2015, відповідно до п. 4.1. якої вартість послуг з надання правової допомоги у врегулюванні спірних відносин з ПАТ «Комерційний банк «Надра» становить 20000 гривень. Гонорар за угодою № 18-06/2015 ним сплачений у повному обсязі. На виконання вимог цієї угоди адвокатом було складено позовну заяву та подано її до Окружного адміністративного суду м. Києва. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року позовну заяву задоволено частково, проте в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу було відмовлено додатковим рішенням від 09 грудня 2015 року. На його пропозицію [PERSON] подати апеляцію на додаткове рішення щодо відмови в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу останній 15 грудня 2015 року повідомив електронним листом про те, що припиняє з ним співпрацю на підставі п.п. 6 п. 9.2. угоди № 06-03/2015. Вважає, що підстави для одностороннього розірвання відповідачем угоди № 06-03/2015 відсутні, відмова останнього від виконання зобов`язання є протиправною, а тому він має повернути суму попередньої оплати. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 60000 гривень попередньої оплати за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року, 704 гривні 80 копійок судового збору та 30000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначено, що за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року ним були виконанні його зобов`язання, а саме здійснено юридичний аналіз договору банківського вкладу, фактичних обставин неплатоспроможності банку та можливості захисту прав позивача в судовому порядку, складено позовну заяву та подано її до суду, а також він приймав участь в судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва. Крім того, ним було підготовлено та направлено до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від імені [PERSON] заяви щодо заміни кредитора. Відповідно до п. 2.5. угоди здійснення [PERSON] попередньої оплати підтверджує визнання останнім належного виконання адвокатом обов`язків за угодою, а згідно з п. 9.6. угоди він зобов`язаний повернути позивачу невитрачені кошти, що призначалися для погашення видатків, пов`язаних з виконання доручення, а не гонорар. Такі невитрачені кошти відсутні. Таким чином, вимога позивача про стягнення з нього попередньої оплати є необґрунтованою, оскільки не враховує обсягу фактично наданої правової допомоги. Зазначено, що 15 грудня 2015 року він повідомив [PERSON] про дострокове розірвання угод № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року та № 18-06/2015 від 18 червня 2015 року на підставі п.п. 6 п. 9.2. цих угод. [PERSON] не заперечував проти цього та наприкінці грудня 2015 року попросив повернути йому документи, надані в межах угоди № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року. Таким чином, після розірвання угоди 15 грудня 2015 року він не мав правових підстав для прийняття участі в судовому засіданні, яке відбулось 11 лютого 2016 року (т. 1, а.с. 75-80). З відповіді на відзив позивача вбачається, що станом на 15 грудня 2015 року адвокатом не було надано весь узгоджений сторонами в п. 1.1. угоди обсяг послуг. Він вважав, що угода продовжувала діяти та фактична відмова адвоката від виконання зобов`язань була протиправною. Електронний лист відповідача від 15 грудня 2015 року щодо припинення співпраці є по суті заявою про односторонню відмову від угоди та не може розцінюватися як пропозиція чи ініціювання розірвання договору. Він не вважав за можливе припинення договірних правовідносин. Адвокат був зобов`язаний надати йому акт прийому-передачі наданих послуг та провести розрахунок. Таким чином, угода продовжувала діяти та фактична відмова відповідача від виконання зобов`язань за угодою є протиправною. Крім того, за змістом угоди попередня оплата послуг не може бути доказом належного виконання зобов`язань повіреним і прийняття виконання довірителем (т. 2, а.с. 84-88). З заперечень на відповідь на відзив відповідача вбачається, що у грудні 2015 року позивач не висловлював жодних заперечень проти припинення співпраці, а тому він має право на одержання оплати гонорару в частині, що відповідає фактично виконаної ним роботи. Також, враховуючи п. 2.5. угоди, фактично наданий обсяг правової допомоги вважається оплаченим за рахунок авансового платежу та прийнятим як належний [PERSON] (т. 2, а.с. 97). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 березня 2015 року між сторонами була укладена угода про надання правової допомоги № 06-03/2015, відповідно до якої [PERSON] зобов`язався від імені та за рахунок [PERSON] надати правову допомогу у врегулюванні спірних відносин з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за договором банківського вкладу шляхом дроблення суми вкладу через укладення договорів дарування грошових коштів та включення обдаровуваних до переліку осіб на виплату Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а [PERSON] зобов`язався оплатити зазначені послуги (т. 1, а.с. 10-14). Відповідно до п. 4.1. угоди сторони домовились, що вартість послуг з надання правової допомоги щодо врегулювання спірних відносин між довірителем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» становить 10000 гривень з кожного договору дарування грошових коштів (з депозитного рахунку), укладених між довірителем та третіми особами (обдаровуваними). З позову вбачається, що 18 та 19 березня 2015 року на виконання умов угоди [PERSON] було здійснено попередню оплату послуг у готівковій формі в розмірі 60000 гривень. На підтвердження оплати послуг позивачем надана суду копія розписки [PERSON] від 18 березня 2015 року на суму 45000 гривень (т. 1, а.с. 15). Позивач у заяві зазначає, що підтвердження оплати ним ще 15000 гривень у нього немає. [PERSON] у позові підтверджує, що після оплати послуг відповідач приступив до виконання своїх зобов`язань, а саме склав та подав до Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву, за якою було відкрито позовне провадження (т. 1, а.с. 23-27). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] (т. 1, а.с. 29-32). Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач зазначає, що відповідачем виконанні визначені угодою зобов`язання лише частково, тому останній має повернути йому сплачений гонорар. Пунктом 2.1. угоди про надання правової допомоги визначені зобов`язання повіреного, які відповідачем виконані, зокрема, ним складена позовна заява та подана до суду. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] був присутнім у судовому засіданні 09 жовтня 2015 року. З позову вбачається, що 15 грудня 2015 року [PERSON] повідомив [PERSON] про дострокове розірвання угоди № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року на підставі п.п. 6 п. 9.2. цієї угоди. Відповідно до п.п. 6 п. 9.3. угоди про надання правової допомоги № 06-03/2015 без дотримання умов, зазначених у п. 9.2., повірений може достроково розірвати угоду за однієї з наступних обставин: довіритель вчиняє дії, що ганьблять честь, гідність і ділову репутацію повіреного. [PERSON] у відзиві зазначає, що вираження [PERSON] у його адресу звернення «брехливий юрист» є саме вчиненням дій, що ганьблять його честь, гідність і ділову репутацію, а тому на підставі п.п. 6 п. 9.3. угоди він мав право достроково розірвати угоду. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Підпунктом 2 п. 4.4. угоди визначено, що у випадку дострокового розірвання цього договору за ініціативою довірителя в інших випадках, а також за зустрічною ініціативою повіреного і довірителя або за ініціативою повіреного у випадках, коли це допускається відповідно до закону, повірений має право вимагати сплати гонорару в частині, що відповідає обсягу фактично виконаної повіреним роботи. Позивачем не заперечується той факт, що відповідачем зобов`язання за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 виконувались, зокрема, останнім було складено позовну заяву та подано її до суду. Відповідно до п. 2.5. угоди оплата наданої правової допомоги є беззаперечним доказом належності виконання доручень та прийняття виконання довірителем. [PERSON] у позові підтверджує оплату ним послуг правової допомоги за угодою про надання правової допомоги № 06-03/2015 від 16 березня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1009 ЦК України якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Таким чином, позивачем у відповідності до п. 2.5. угоди були прийняті послуги правової допомоги, надані адвокатом Морозом В.П., а тому вимога про повернення попередньої оплати за угодою є необґрунтованою. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed