Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. У позові вказувала, що вона з [PERSON] перебувала у шлюбі з 31 серпня 1983 року. Під час шлюбу вони з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS], земельну ділянку площею 2,2000 га, що розташована на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, та автомобіль ГАЗ-24, седан-В, державний номерний знак [NUMBER]. [INFO] її чоловік помер. Після звернення до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини вона дізналась, що на вказане майно згідно постанови державного виконавця накладено арешт. До початку розгляду справи позивач подала суду заяву про збільшення позовних вимог та просила суд визначити її частку у праві спільної сумісної власності подружжя та зняти арешт з 1/2 частини майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі за участю її адвоката [PERSON] Адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, ПАТ КБ «Правекс-банк» в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про можливость розглянути справу без участі вказаних осіб. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 31 серпня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Після одруженні дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], земельну ділянку площею 2,2000 га на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, та автомобіль ГАЗ -24, легковий седан-В, 1973 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, державним актом на право власності на земельну ділянку, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 370 ЦК України визначає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час судового розгляду не надано доказів того, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] домовились, що їх часки у праві спільної сумісної власності не є рівними, тому суд приходить до висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними та [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя підлягає виділенню 1/2 частина майна. Судом встановлено, що 05 лютого 2007 року [PERSON] з АКБ «Правекс-банк» уклав договір поруки № 1929-00/07Р, згідно якого зобов'язувався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 1929-002/07Р від 05 лютого 2007 року. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 березня 2011 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарного на користь ПАТ АК «Правекс-банк» заборгованость за кредитним договором в сумі 8200,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2010 року становить 64871 грн. 86 коп. Вказане рішення суду звернуто до виконання. Постановою заступника начальника Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 лютого 2012 року з метою виконання виконавчого листа № 2-438, який виданого Ленінським районним судом м. Полтави по вказаній цивільній справі, накладено арешт на все майно [PERSON] Відомості про заборону відчуження майна, що належить на праві власності [PERSON], внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості, що підтверджується витягами з вказаних реєстрів. [PERSON] помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть. Частини 1, 2 статті 73 СК України передбачають, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Суду не надано доказів, того, що договір поруки №1929-002/07Р від 05 лютого 2007 року [PERSON] уклав в інтересах сім'ї, тому стягнення за виконавчим листом № 2-438, виданим Ленінським районним судом м. Полтави 15 квітня 2011 року, не може бути накладено на все майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], тому з 1/2 частини майна, яке виділяється позивачу [PERSON] необхідно зняти арешт. На підставі викладеного,

Outcome: approved