Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 16.08.2018 за № 566 позивач являється законним представником своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є власниками часток квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві власності 25/53 частки вказаної квартири, [PERSON] - 25/53 частки, згідно договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. Також власником 3/53 частки цієї ж квартири є повнолітній син позивача - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до умов договору міни позивач передала у власність [PERSON] свою кватиру за [ADDRESS] , а остання передала у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свою квартиру за [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] . Відповідач зареєстрований у спірній квартир, при цьому в ній фактично не проживає, не сплачує комунальні послуги з утримання житла, оскільки втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Вказана реєстрація порушує права нових власників в повному обсязі реалізувати своє право розпоряджатися та користуватися житлом, що змусило позивача звернутися з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 08.10.2020 у справі відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.03.2020 відповідачем до суду подано відзив, водночас враховуючи, що були порушені процесуальні строки на його подання, суд ухвалою від 03.03.2020, без видалення до нарадчої кімнати залишив його без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи, що в ньому викладені. Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилався на те, що у відповідності до договору міни квартир від 14.09.2018, укладеного між [PERSON] і громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було здійснено міну квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] , і яка була придбана у шлюбі, на квартиру [ADDRESS] , яка належала в рівних долях громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вищезазначений договір міни було укладено за його згодою, що викладена у нотаріально засвідченій заяві. Його колишня дружина після фактичної міни квартир і переїзду до квартири [ADDRESS] , змінила вхідні замки на дверях та не пускає його у квартиру, фактично позбавляє житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів, документів, можливості користуватися ними. Неодноразові наміри потрапити в квартиру зустрічали опір [PERSON] і її родичів, мали наслідком систематичні виклики працівників поліції, які обмежувались порадами сторонам звертатися до суду. Вказав, що він дійсно з 01.10.2018 не проживає у квартирі [ADDRESS] , не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши виступи позивача, її представників, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно розпорядження Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 16.08.2018 за № 566 позивач являється законним представником своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 27/. Співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (25/53 частки квартири), [PERSON] (25/53 частки квартири), [PERSON] (3/53 частки квартири), згідно договору міни квартир від 14.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. /а.с. 9-10/. Право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2018, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1644433080000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 137824670 /а.с. 11-13/. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.10.2019, відповідач зареєстрований за даною адресою. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Разом з цим, норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 150 Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що відповідно до договору міни квартир від 14.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Балковою-Петренко Т.М. та зареєстроване в реєстрі за № 903, у попереднього власника квартири [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] припинилося, а тому і право користування цією квартирою колишнього члена її сім`ї - [PERSON] відповідно припинилося також, оскільки воно є похідним від прав колишнього власника. Отже, відповідач [PERSON] втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, та залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє новим співвласникам, додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем факту непроживання у квартирі [ADDRESS] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved