Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у зв`язку з навчанням в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з дати пред`явлення позову і до припинення навчання - 30.06.2021 року. В обґрунтування позову зазначає, що з 02.12.2000 року по 21.12.2017 року батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідач є батьком позивачки. З 01.09.2018 року позивачка навчається на 1 курсі в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» на гірничому факультеті за напрямком підготовки «Технології захисту навколишнього середовища», за денною формою навчання, терміном до 30.06.2021 року, за рахунок державного бюджету. Відповідач не цікавиться справами позивачки та не надає їй фінансової допомоги. Щомісячно позивачка несе витрати, пов`язані з навчанням, зокрема, кошти на проїзд, харчування, гігієну, одяг та взуття, канцелярське приладдя, ліки, обстеження у лікарів, сплата комунальних витрат тощо. Стипендії та грошових коштів, які надає матір, не вистачає для забезпечення її потреб. Їй відомо, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має, працює за межами України - у Литовській Республіці, де має там посвідку на проживання та отримує стабільний дохід, який зі слів останнього становить близько 3 000 євро на місяць, що в еквіваленті на українську гривню складає більше 90 000 грн. Крім того, з 2004 року позивачка перебуває на постійному обстеженні у низки лікарів - уролога, нефролога, гінеколога та кардіолога, для чого необхідно витрачати додаткові грошові кошти у розмірі близько 1 000 грн. на місяць. Загальні витрати на її утримання перевищують 7 500 грн. на місяць. Оскільки, коштів на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка та її представник - [PERSON] не з`явились, але від представника до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі та справу слухати без його участі. Проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 5). Позивачка проживає разом з матір`ю - [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Допомогу на утримання позивачки відповідач не надає. У зв`язку з цим, 19 грудня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, зазначивши, що вона продовжує навчання, а відповідач не приймає участі у витратах на її утримання. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. З довідки № 14/02-575 від 07 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» (попередня назва - Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет») на гірничому факультеті, форма навчання - денна, за кошти держбюджету, період навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року (а.с. 8). Отже, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд також враховує також стан здоров`я позивачки, яка перебуває на обліку лікарів, а саме уролога, нефролога, гінеколога та кардіолога, що також потребує щомісячних витрат на лікування позивачки, що підтверджується, серед іншого, Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26 вересня 2018 року, протоколами ультразвукового дослідження, довідками про огляд кардіолога від 11.01.2018 року та 18.01.2018 року, а також квитанціями про оплату за ліки. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підсумовуючи наведене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, враховуючи, що відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини на період навчання, з урахуванням того, що позивачка [PERSON] продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а також беручи до уваги стан здоров`я позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання його повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчається на 1 курсі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 19 грудня 2018 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] , в особі позивачки [PERSON] , що на думку суду буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставин у справі. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 5 000 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Шахторіним Артемом Сергійовичем 11 грудня 2018 року було укладено Договір про надання правової допомоги. 11 грудня 2018 року між [PERSON] та адвокатом Шахторіним А.С. було укладено Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги б/н від 11.12.2018 року. Також, 10 травня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Шахторіним А.С. було підписано Акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг), в якому зазначено, що позивачці були надані наступні послуги: попередня усна юридична консультація - 325 грн., підготовка та направлення трьох адвокатських запитів - по 325 грн. кожний, аналіз судової практики з розгляду подібної категорії справ - 1 300 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання - 1 300 грн., надання правової допомоги у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська - 1 100 грн. Загальна вартість послуг - 5 000 грн. Згідно квитанції № 20369 від 12 грудня 2018 року позивачкою було здійснено часткову оплату гонорару адвоката на суму 500 грн., а згідно квитанції № 79936 від 03 січня 2019 року - на суму 4 500 грн. При цьому, згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Однак, жодних доказів, що позивачка дійсно отримала від адвоката Шахторіна А.С. таку послугу як попередня усна юридична консультація вартістю 325 грн. стороною позивача суду не надано. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів за послуги з направлення та підготовки адвокатських запитів до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, Литовської Республіки, на переконання суду, також не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку вони не стосувались предмету доказування у справі про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Вимоги в частині оплати послуг за аналіз судової практики у розмірі 1 300 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки така послуга входить до послуги з підготовки позовної заяви. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400 грн. (1 300 грн. за підготовку та подання до суду позовної заяви, а також 1 100 грн. за надання правничої допомоги в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська). На підставі викладеного,

Outcome: approved