Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У грудні 2018 року Подільська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Посилається на те, що будинок [ADDRESS] розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Розпорядженням позивача даний будинок передано на баланс та закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», як житловий фонд, що належить комунальної власності територіальної громади міста Києва, директором якого у вересні 2017 року було надіслано лист позивачу про закріплення службових квартир в тому числі і квартиру [ADDRESS] , зазначав, що квартира є юридично вільною, проте в ній самовільно, без жодних правовстановлюючих документів проживають не встановлені особи. В ході перевірки з`ясувалося, що у вказаній квартирі мешкають відповідачі, але зареєстровані в сусідній квартирі [ADDRESS] , ордер на спірну квартиру не видавався, до числа службових жилих приміщень вона не включалася, договору найму з позивачем укладено не було, приватизаційні документи та відомості щодо приватизації спірної квартири відсутні, окрім того у квартирі [ADDRESS] відсутні зареєстровані особи. У зв`язку із викладеним позивач просить виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 року вказану справу розподілено на суддю Корнілову Ж.О. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Гребенюку В.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021 матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Головчаку М.М. Ухвалою суду від 26.02.2021 у справі відкрите спрощене провадження з викликом (повідомленням) сторін. 31.03.2021 від відповідачів до суду надійшов відзив на позов. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У відзиві на позов зазначили, що користуються спірною квартирою добросовісно, тому планує звертатися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. У зв`язку з наведеним заперечують проти позову та просять залишити його без задоволення. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України ). Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Розпорядженням № 1112 від 10.12.2010 Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про питання організації управління районами у місті Києві будинок [ADDRESS] переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. 29.01.2015 року розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 50 будинок [ADDRESS] передано на баланс та закріплено право господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», як житловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Листом № 10663-3650 від 08.09.2017 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» звернулося до позивача в якому просить закріпити в якості службових квартири згідно із переліком, в тому числі по [ADDRESS] . Також зазначає, що квартири є юридично вільними, проте в них самовільно, без жодних дозвільних документів проживають невстановлені особи. Із листа наданого позивачем № 77-3316вих-18 від 29.08.2018 Київською місцевою прокуратурою № 7 встановлено, що в квартирі [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані в сусідній квартирі [ADDRESS] зазначеного будинку. За даними відділу з питань майна комунальної власності Подільської РДА в м. Києві квартира [ADDRESS] не приватизована. За даними КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначена квартира на праві власності не реєструвалася. Згідно довідки форми 3 зареєстрованими в спірній квартирі особи не значаться. За даними Подільської РДА в м. Києві в спірній квартирі зареєстрованими особи не значаться і вона рахується вільною. Відповідно до інформації наданої відділом з обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА в м. Києві рішення про надання вказаної квартири родині [PERSON] на засіданні комісії з житлових питань не приймалося і ордер не видавався. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З наведеної норми права можливо зробити висновок, що особа, яка самоправно, тобто без належних підстав та всупереч волі власника (наймача) житла зайняла житлове приміщення, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Це відбувається не у зв`язку із припиненням права на житло, оскільки воно не виникло, а у зв`язку із законодавчою відмовою у визнанні права на зайняте приміщення. Відповідно до норм статті 58 Житлового кодексу Української РСР, єдиною підставою, за якої дозволяється вселення в житлове приміщення яке вивільнилося є ордер. Із листа відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 144 від 25.10.2018 ордер на спірну квартиру не видавався, та вона до числа службових приміщень не включалася. Згідно ст. 61 Житлового Кодексу УРСР користування житлом в будинках державного та громадського фондів здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Договір найму між власником житла та відповідачами не укладався. Не підлягає застосуванню до даних правовідносин і норма статті 91 ЖК, якою врегульовано піднайом жилого приміщення, так як згідно ч. 4 ст. 91 ЖК , договір піднайому укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією в житлово-експлуатаційній організації. Таким чином, закон вимагав укладення договору піднайму в письмовій формі з реєстрацією такої угоди. Отже, будь-яких підстав вважати, що між сторонами було укладено чи то договір найму, чи піднайму житла - немає. Особа, яка самовільно вселилася у житло, підлягає виселенню і норми житлового законодавства не вимагають їх повідомлення заздалегідь про таке виселення. Такою, що самоуправно зайняла жиле приміщення, вважається особа, яка вселилася в нього самовільно без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення. Виселення цієї особи пов`язано з відсутністю у неї законних підстав для зайняття жилої площі. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та перешкоджають вільно користуватись належною територіальній громаді м. Києва комунальною власністю, тому слід усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності, шляхом виселення відповідачів із самоправно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1841 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved