Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини із всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття [INFO], стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на сина у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 грудня 2003 року позивач із відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися. Починаючи з 12 листопада 2018 року і на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Позивач посилається на те, що дитина знаходиться на її утриманні, домовленості між позивачем та відповідачем щодо витрат на утримання дитини не досягнуто. Крім того вказує, що дитина потребує додаткових витрат у зв`язку з хворобою та станом здоров`я на момент подання позову позивачем було витрачено на лікування дитини 1 500 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що його довіритель частково визнає вимоги позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.01.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджує свідоцтво про одруження [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 19 грудня 2003 року (а.с. 3). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 18 січня 2013 року (а.с. 4). [PERSON] проживає разом із позивачем. Доказів того, що [PERSON] надає кошти на утримання сина, стороною відповідача не надано. Позивач надає на підтвердження утримання сина копії квитанцій, чеків. (а.с. 26, 33). 14.03.2018 року відповідачем до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що надає матеріальну допомогу та планує за необхідністю сумлінно брати участь у будь-яких додаткових витратах на його сина. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витратна сина, то останній вказує на те, що до позовної заяви позивач не додає жодних доказів, які б підтверджували необхідність та розмір таких витрат. Крім того, відповідач зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги, визнає в частині стягнення на утримання його сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини із всіх видів заробітку(доходу) до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 34) Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі - ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дітей і не призведе до порушення прав відповідача. Між тим, щодо вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на сина варто зазначити, що статтею 185 СК України визначено, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дослідивши надані позивачем матеріали позовної заяви з додатками, суд вважає, що позивачем не доведено наявність особливих обставин, що зумовлюють додаткові витрати на дитину у розумінні норм ст. 185 СК України, оскільки, як призначення лікарів, так і здійснення витрат на харчування дитини, не вказують на необхідність додаткових витрат в сумі 750 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на сина, задоволенню не підлягають. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі - 704 грн. 80 коп. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial