overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У грудні 2013 року до суду із позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 29 квітня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 598. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач до судового засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. Судом встановлено, що 29 квітня 2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 598, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 29 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 7). Частиною 2 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам одного із подружжя, а саме позивачу по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У грудні 2013 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 07 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1188. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких є їх дитина. З цих причин шлюб існує лише формально. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя у позивача з відповідачем 05 жовтня 2009 року народився син - [PERSON]. У судовому засіданні позивач позов підтримав, і пояснив, що з відповідачем не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що сім'ю зберегти не можливо. Примирення між ним та відповідачем неможливе. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу, однак будь-яких обґрунтованих заперечень проти розірвання шлюбу не надала. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 07 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 07 вересня 2007 року. З матеріалів справи вбачається, що від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 11 - свідоцтво про народження). Відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року, з метою збереження сім'ї, сторонам надавався строк для примирення два місяці. Проте, у наданий судом строк сторони не примирилися. Постановою № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачено, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на викладене та враховуючи ті обставини, що сторони після наданого строку на примирення не примирилися, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У грудні 2013 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 676. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, останній постійно вчиняв сварки, не здійснював утримання сім'ї. На даний час відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі. У зв'язку із викладеним позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON]. Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2012 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією майна. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У грудні 2013 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 21 серпня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Саки Автономної Республіки Крим, актовий запис № 105. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб виявився невдалий, спільне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів. Між подружжям постійно виникають непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини із відповідачем припинені із вересня 2013 року. Спільне господарство не ведеться. У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 21 серпня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Саки Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6 - свідоцтва про народження). З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту належності фізичній особі правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави. Представник заявника у судове засідання не з'явилась, проте надала заяву з проханням провести розгляд справи у її відсутність. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її дівоче прізвище - [PERSON]. З 1979 року вона отримує пенсію за віком. Трудовий стаж [PERSON] підтверджується її трудовою книжкою, на підставі чого призначалась пенсія. З 01 січня 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави, де [PERSON] перебувала на обліку, не врахував в трудовий стаж для призначення пенсії термін навчання [PERSON] у вищому учбовому закладі. Так, [PERSON] у 1953 році закінчила Полтавський державний педагогічний інститут, та отримала диплом [NUMBER] від 25 червня 1953 року, реєстраційний №5. У дипломі зазначено дошлюбне прізвище - [PERSON]. Свідоцтво про народження [PERSON] та книги реєстрації актів про народження по м. Полтаві не збереглися, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 15 серпня 2013 року. 17 липня1955 року заявник одружилася з [PERSON], прийняла його прізвище, але в актовому записі про шлюб № 642 від 17 липня 1955 року, який зроблений міським бюро ЗАГС м. Полтави, та в свідоцтві про одруження [NUMBER] від 17 липня 1955 року була зроблена помилка, а саме: прізвище, яке їй присвоєно після реєстрації шлюбу, записано на російській мові «[PERSON]», в той час як правильно повинно бути «[PERSON]» ( на українській мові «[PERSON]»). Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] було відмовлено у виправленні в актовому запису про шлюб № 642 від 17.07.1955 року прізвища після реєстрації шлюбу [PERSON] на [PERSON] в зв'язку з відсутністю документів. Таким чином, помилки в документах, які були виявлені працівниками пенсійного фонду в січні 2013 року були підставою для відмови врахування в трудовий стаж періоду навчання у вищому учбовому закладі. Таким чином, з січня 2013 року [PERSON] виплачується пенсія у меншому розмірі ніж передбачено за законом. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У грудні 2013 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що він брав участь у приватизації [ADDRESS], проте у свідоцтві про право власності на житло було помилково зазначено його ім’я як [PERSON] замість правильного [PERSON]. В зв’язку з викладеним просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1996 року, що необхідно йому для відчуження його частки у вказаній квартирі. В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив задовольнити та встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1996 року. Заінтересована особа в судове засідання не з’явилася, заявою просив справу розглянути у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступного. Судом встановлено, з Свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1996 року виданого на підставі розпорядження Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України від 20.02.1996 року №33, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З оригіналу домової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] вбачається, що з 27.12.1994 року та до 2001 року за вказаною адресою був зареєстрований заявник [PERSON], [INFO]. З паспорту Серії МО №438106 виданого Скадовським РВ УМВС України в Херсонській області вбачається, що він виданий на ім’я [PERSON], [INFO]. З актового запису про народження Веселовської сільської ради Харківського району №29 від 19.12.1970 року також вбачається, що заявник є [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] підтвердив факт того, що заявник [PERSON] з 1994 року проживав та був зареєстрований у [INFO], брав участі у приватизації вказаної квартири, є її співвласником. Такої особи як [PERSON] не існує, така особа у вказаній квартирі ніколи не була зареєстрована та не проживала. Вважає, що у свідоцтві про право власності на житло була допущена помилка у імені заявника. На підставі вищевикладеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1996 року виданого на підставі розпорядження Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України від 20.02.1996 року №33 і вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У грудні 2013 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що [INFO] в [ADDRESS] померла його рідна тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на майновий пай. Підтвердити свої родинні відносини з померлою він не має можливості з-за відсутності її свідоцтва про народження. Так, як його батько [PERSON] помер [INFO], він має право на оформлення спадщини після смерті тітки в порядку представлення. Той факт, що померла [PERSON] була його рідною тіткою частково підтверджується свідоцтвом про народження його батька, в якому прізвище та ім'я по батькові його батька є однаковим з прізвищем та ім'ям по батькові померлої [PERSON], зазначеним у свідоцтві про смерть, також підтверджується свідоцтвом про його народження. Встановлення факту родинних відносин йому необхідно для оформлення в подальшому права на спадкове майно, що залишилося після смерті його тітки [PERSON] Просить суд встановити факт родинних відносин, вказавши, що [PERSON] була рідною тіткою [PERSON]. У судове засідання заявник надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Красилівської міської ради Хмельницької області в судове засідання не прибула, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення вимог заяви не заперечила. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.08.2013, свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про право власності на майновий пай серії ХМКР № 003688 від 02.09.2001, свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 27.11.2013. Встановлення цього факту необхідно [PERSON] для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У грудні 2013 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки, що заповнена 16.07.1973 року, оскільки в зазначеному документі ім'я та прізвище заявника [PERSON] записано одними чорнилами та однією рукою, а по батькові [PERSON] дописано іншими чорнилами та іншою рукою. У заявника виникла необхідність звернутись до Управління ПФУ в Сімферопольському районі АР Крим для отримання пенсії за віком, однак йому було відмовлено у прийнятті документів, оскільки в трудовій книжки є помилки. Заявник в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, в якої заявник просить розглянути справу у його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України в Сімферопольському районі АР Крим в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності. Матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено наступне. 16.07.1973 року на ім'я [PERSON] видана трудова книжка /а.с.4-6/. 01.07.1974 року на ім'я [PERSON] технікумом механізації сільського господарства було видано диплом серії [NUMBER] /а.с.9/. 21.11.1974 року на ім'я [PERSON] було видано військовий квиток серії [NUMBER] /а.с.7/. 18.08.1998 року [PERSON], [INFO] Сімферопольським РВ ГУ МВС України в АР Крим, видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] /а.с.12/. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, вважає, що заява підлягає задоволенню. Задовольняючи заяву, суд виходить з того, що відповідно до пункту шостого частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвища, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Приймаючи до уваги, що розбіжності в правовстановлюючому документі є граматичною помилкою, яка знайшла своє підтвердження в судовому засідання, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Усунути зазначені розбіжності іншим способом, окрім судового, не виявляється за можливе. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на оформлення пенсії. Таким чином, суд вважає, що вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (трудової книжки) є законними, обгрутованними та доведеними в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню, оскільки факт належності правовстановлюючого документу підтверджується копією паспорта, копією військового квитка та копією диплому. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У грудні 2013 року заявник звернувся до суду із заявою обов'язкову госпіталізацію для лікування до протитурбекульозного закладу [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO] з 02.10.2013 року перебуває на обліку в КЛПУ «Міський протитуберкульозний заклад м. Дзержинська» з діагнозом: диссимінований туберкульоз легенів, ф.розпаду, МБТ+. Двосторонній ексудативний плеврит. [PERSON] зобов'язана дотримуватись режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, але [PERSON] з 08.11.2013 року і по теперішній час ухиляється від лікування, чим порушує свої обов'язки. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягала на обстежені та обов'язковій госпіталізації [PERSON] до «Міського протитуберкульозного диспансеру м. Горлівка». [PERSON] до судового засідання не з'явився. Згідно ст.285 ЦПК України особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку в Дзержинському тубдиспансері з 02.10.2013 року. Станом на 09.12.2013 року [PERSON] потребує госпіталізації в Дзержинського тубстаціонару, оскільки становить загрозу для населення у зв'язку із бактеіовиділенням. (а.с.5) На підставі Закону України «Про боротьбу з захворюваннями на туберкульоз», Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України, щодо посилення боротьби із захворюваннями на туберкульоз»,

Outcome: approved