Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд визнати легковий автомобіль «KIA CEED», 2008 року випуску, земельну ділянку, площею 1213 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться у с. Рованці Луцького району Волинської області, незавершений будівництвом житловий будинок на вказаній земельній ділянці обєктами їх спільної з відповідачем [PERSON] сумісної власності. Визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку. Стягнути з [PERSON] в його користь грошову компенсацію 1/2\~\~вартості легкового автомобіля «КІА CEED» та 1/2\~\~частку грошового вкладу у ПАТ «Брокбізнесбанк» у розмірі 4772,50 євро, що відповідно до курсу НБУ становить 120887,42 грн, та 1/2\~\~частку грошового вкладу у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» в сумі 211885,50 грн. Відшкодувати йому понесені судові витрати по справі. У лютому\~2016\~року відповідач\~[PERSON]\~звернулась в\~суд із\~зустрічним позовом\~про визнання\~права на\~спільне сумісне\~майно,\~у якому\~з урахуванням\~заяви про\~уточнення позовних\~вимог просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру, загальною площею 67,7 кв.м., в м.\~Луцьку по вул. Сухомлинського, 2/15, та визнати за нею право власності на 3/4 частини цієї квартири, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нарахованих 28 січня 2016 року [PERSON] грошових коштів, що становить 122720,11 грн, і стягнути з нього в її користь цю суму; відшкодувати їй понесені судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 червня 2016 року зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року первісний позов задоволено частково. Постановлено визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: автомобіль «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; земельну ділянку, площею 1213 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 0722880700:04:001:0498, що знаходиться у с.\~Рованці Луцького району Волинської області; будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, площею 455,36 кв.м., що знаходиться у с.\~Рованці Луцького району Волинської області. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 1213 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 0722880700:04:001:0498, що знаходиться у с. Рованці Луцького району Волинської області та будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, площею 455,36 кв.м., що знаходиться у с. Рованці Луцького району Волинської області. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 126395 грн. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити. Зустрічний позов задоволено частково. Постановлено визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]Р квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 67,7 кв.м. (житловою площею 43,9 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовити. Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 5 жовтня 2017 року постановлено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] суму в розмірі 6090 грн та суму в розмірі 1816,86 грн понесених витрат за проведення експертних досліджень. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 551,20 грн судового збору. Стягнути з [PERSON] в користь держави 84,28 грн судового збору. В задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу відмовити. У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі позивач [PERSON] просив скасувати його частково та ухвалити нове рішення, яким визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 78/100 частин квартири, залишивши у власності [PERSON] 28/100 частин тієї ж квартири, та стягнути з [PERSON] в його користь 1408 грн понесених судових витрат за подання апеляційної скарги. Відповідач [PERSON] в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції просила суд скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року в частині часткового задоволення первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову, відмови у задоволенні частини позовних вимог за зустрічним позовом та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю, задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом повністю. Скасувати додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 жовтня 2017 року та стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 грудня 2017 року про виправлення описки, апеляційні скарги позивача [PERSON] та\~\~відповідача [PERSON] задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіля «KIA CEED», 2008 року випуску, визнання права власності на будівельні матеріали, конструктивні елементи, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку в с.\~Рованці Луцького району та стягнення компенсації 1/2 вартості автомобіля скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Постановлено в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання обєктом спільної сумісної власності автомобіля «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], стягнення компенсації 1/2 його вартості, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку площею 455,36 кв.м. у с. Рованці Луцького району Волинської області відмовити. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В решті рішення залишити без змін. Додаткове рішення від 5 жовтня 2017 року в частині вирішення судових витрат змінити, виклавши перший, другий, третій абзац в наступній редакції: Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 640 грн судового збору. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1241,79 грн судового збору. В решті додаткове рішення залишити без змін. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 7268,26 грн судового збору за подання апеляційної скарги. У поданій на рішення судів першої та апеляційної інстанції касаційній скарзі позивач [PERSON] просив частково скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 20 вересня 2017 та рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення у відповідній частині: визнати автомобіль «KIA CEED», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], обєктом спільної сумісної власності подружжя, стягнувши з [PERSON] на його користь компенсацію 1/2\~його вартості в розмірі 126395 грн; визнати житловий будинок, площею 455,36 кв.м., у с. Рованці Луцького району Волинської області обєктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 78/100 частин квартири по вул. Сухомлинського, 2/15 у м. Луцьку, залишивши у власності [PERSON] 22/100 частин тієї ж квартири, не передаючи справу на новий розгляд; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за подання касаційної скарги. Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 4 грудня 2017 року у частині вирішення позовних вимог [PERSON] скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу відповідача [PERSON] І Р. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу позивача [PERSON] задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2017 року в частині відмови [PERSON] у визнанні незавершеного будівництвом житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя скасовано. Визнано незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 455,36 кв.м., що знаходиться у с. Рованці Луцького району Волинської області, спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] В решті рішення залишено без змін. 29 вересня 2018 року до апеляційного суду надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення в даній справі, в якій позивач просить вирішити питання щодо розподілу понесених ним судових витрат, зокрема: -8655 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги; -12180 грн сплаченого судового збору за подання касаційної скарги; -6500 грн витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, під час прийняття 25 вересня 2018 року судового рішення у даній справі апеляційним судом не було вирішено питання щодо розподілу між сторонами понесених ними судових витрат. Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До заяви про ухвалення додаткового рішення позивач [PERSON] долучив договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] від 23 липня 2018 року № 6-07-18, довідку щодо змісту правничої допомоги та витраченого часу від 25 вересня 2018 року, а також квитанцію від 17 вересня 2018 року на суму 6500 грн. Однак із наданих позивачем документів не вбачається, що ним було сплачено вказану суму коштів за надані йому послуги адвоката, оскільки ці документи не містять підтвердження перерахування суми понесених витрат на професійну правничу допомогу (відсутня квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ). Надана позивачем квитанція від 17 вересня 2018 року та довідка щодо кількості наданих послуг не є достатніми доказами понесення таких витрат і не можуть свідчити про оплату позивачем [PERSON] коштів за надання адвокатом [PERSON] правничої допомоги. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі ордера серії ВЛ № 006583 від 25 червня 2018 року професійну правничу допомогу позивачу надавала адвокат [PERSON], а [PERSON] представляв інтереси позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка видана на підставі ст. 44 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року) (т. 4 а.с. 89, 94). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги позивачем за первісним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 8655 грн (т. 3 а.с. 149, 179). При зверненні до суду з касаційною скаргою позивач [PERSON] сплатив судовий збір на загальну суму 12180 грн. Вказані обставин підтверджуються квитанціями (т. 4 а.с. 1, 52). У касаційній скарзі позивач [PERSON] просив ухвалити нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд. Проте його касаційну скаргу задоволено частково, а справу в частині його позовних вимог передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тому судовий збір за подання касаційної скарги не може бути покладений на відповідача повністю, а має бути розподілений апеляційним судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі позивач [PERSON] оскаржував рішення в частині визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділу між подружжям квартири в ідеальних частках. Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами становить 3181668 грн, а квартири 84731 грн (т. 1 а.с. 42, 99). Рішенням апеляційного суду від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, лише щодо незавершеного будівництвом житлового будинку, в решті рішення залишено без змін. Враховуючи вартість спірних обєктів, слід зробити висновок, що апеляційну скаргу позивача задоволено на 97,4%. На сплату судового збору позивач поніс витрати в розмірі 8655+12180=20835 грн. Пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 20835х97,4%=20293,29 грн судового збору. Щодо судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи у першій інстанції, то суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості провести їх перерозподіл без скасування чи зміни рішення суду першої інстанції під час вирішення питання про ухвалення додаткової постанови.

Outcome: partial