Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором № б/н від 18.07.2006 внаслідок чого на 31.10.2017 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 19146,20 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем судового збору 1600,00\~грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, про розгляд справи повідомлений належним чином. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України ухвалив вирішувати справу за відсутності представника позивача. Відповідач погодився з позовом у частині кредиту, вважав надмірними відсотки, банк міг звернутися з позовом до суду значно раніше, тому штрафи сплачувати неповинен. Разово повернути борг не може. Виконуючи приписи ст. 264 ЦПК України суд зазначає таке. Між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7) 18.07.2006 укладено договір б/н, згідно якого відповідач 18.07.2006 отримав у банку емітовану банком кредитну карту «Універсальна». Відповідно до зазначеної заяви заява разом із пам'яткою клієнта (відсутня у справі), умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 8-13), а також тарифами банку (відсутні у справі) складають договір про надання банківських послуг. Умовами кредитування визначено, зокрема, кредитний ліміт 5000,00 грн, відновлювальний тип кредитної лінії у гривні, за кожною витратою із нарахуванням 0,01 % річних, базова процентна ставка 6 % на місяць. Отже між позивачем і відповідачем укладено договір банківського рахунка і кредитний договір (далі Договір). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України далі\~ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.\~2 ст.\~10561 ЦК\~). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 3-6) вбачається, що з 18.07.2006 відповідач користувався кредитними коштами банку, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь банку. Останнє повернення коштів здійснено відповідачем банку\~ 28.04.2015 у сумі 5,92\~грн. З позовом позивач звернувся до суду у травні 2017 року. Згідно розрахунку станом на 31.10.2017 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 19146,20 грн, яка складається із: 2585,26 грн заборгованість за кредитом, 15173,03 грн заборгованість за процентами, 500 грн штраф (фіксована частина), 887,91 грн штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.ст. 257, 268 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відтак, з урахуванням встановленої судом дати останнього платежу відповідача на користь позивача 28.04.2015, а також звернення з позовом до суду у грудні 2017 року, тобто більш як через рік, суд відмовляє у стягненні неустойки через сплив позовної давності в один рік, про застосування якої заявлено відповідачем. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за Договором, станом на 31.10.2017 відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором за кредитом, процентами на загальну суму 17758,29 грн (2585,26+15173,03)\~ і позов підлягає частковому задоволенню у цих межах. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1448,02 грн (1600*17758,29/19146,20). На підставі викладеного,

Outcome: approved