Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, однак у ній фактично не проживає без поважних причин, оскільки з квітня 2019 року виїхала закордон до Російської Федерації, там вийшла заміж, має посвідку на проживання та повертатись в Україну не збирається. Вказує, що витрати по утриманню квартири відповідач не несе, що створює значні незручності та додаткові витрати позивачу, а тому просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову та просила суд розглядати справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , та її малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення 18.06.2012 року та договором дарування 1/5 частки квартири від 05.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1591, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2020 року. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади м. Києва від 10.12.2020 року, у вказаній квартирі зареєстровані: позивач, її повнолітня донька - відповідач [PERSON] , [INFO] , малолітні діти позивача: доньки - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Як засвідчено актом про непроживання № 313 від 07.12.2020 року, затвердженого ОСББ «Урлів Град», та довідкою про склад сім`ї або проживаючих у житловому приміщенні № 312 від 07.12.2020 року, виданою ОСББ «Урлів Град», відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з квітня 2019 року, участі в утриманні квартири не приймає. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про непроживання відповідачки у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин понад рік. Відповідач зареєстрована в квартирі, як член сім`ї власника, а тому на підставі ст. 405 ЦК України така особа має право проживати у помешканні, та втрачає це право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 3 ст. 405 ЦК України). Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями учасників процесу підтверджено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з квітня 2019 року, квартира чи її частина на праві власності їй не належить. [PERSON] фактично добровільно звільнила вищевказане житло, за комунальні послуги не сплачує, в даному приміщенні відсутні її особисті речі, обставин, що свідчили б про створення відповідачу перешкод у користуванні квартирою матеріали справи не мітять. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною третьою статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнала позов і судом не встановлено, що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву про визнання нею позову та, беручи до уваги, що реєстрація відповідача в квартирі, співвласником якої є позивач, перешкоджає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм житлом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. З вищенаведеної норми Закону слідує, що рішення суду у справі про задоволення позову після набрання ним законної сили є підставою для зняття з реєстрації відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Як передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин позивачу слід повернути судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved