Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з таким позовом в якому вказували, що 24 червня 2007 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли житловий будинок №139 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську, а також земельна ділянка площею 0,1000 га., розташована за цією ж адресою, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину у встановленому порядку та частину її (будинок) оформили. Проте нотаріус відмовив їм в оформленні прав щодо спірної ділянки. Враховуючи вказані обставини, виходячи з набуття спірного майна подружжям [PERSON] та [PERSON] в період перебування в шлюбі, а тому: - [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної ділянки, як її частку в спільній власності подружжя, а також право власності на 1/6 частку ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - [PERSON], [PERSON] просили визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вищевказаних осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 24 червня 2007 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли житловий будинок №139 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську, а також земельна ділянка площею 0,1000 га., розташована за цією ж адресою, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину у встановленому порядку та частину її (будинок) оформили. Зокрема нотаріусом посвідчено право власності [PERSON] на 1/2 частку будинку, як її частку в спільній власності подружжя, а також право власності позивачів на 1/6 частку будинку (за кожним) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В посвідченні прав позивачів на спірну ділянку відмовлено в зв'язку з тим, що це майно було одноосібно набуте (приватизоване) спадкодавцем, а тому не належало до спільної власності подружжя, внаслідок чого неможливо визначити частки кожного з них. В той же час згідно ст. 22 КпШС України (чинного на час набуття ділянки) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Положення ч. 1 ст. 28 КпШС України вказують, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК зокрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Проте якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної ділянки є обґрунтованими. Що стосується спадкових вимог позивачів, то суд виходить з наступного. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Позивачі належним чином прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідними заявами. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не виявлено. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з відсутності у спадкоємців іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved