Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У грудні 2020 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця сел. Зуївка міста Харцизьк Донецької області, який помер [INFO] в місті Харцизьк смт. Гірне Донецької області. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] \~ в смт. Гірне м. Харцизьк помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією, ішемічна хвороба серця. Довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не мають юридичної сили на території України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, а на підтвердження факту смерті заявницею пред`явлено документ, форма якого не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті [PERSON] заявниці необхідне для державної реєстрації смерті чоловіка та отримання свідоцтва про смерть. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася. Проте, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено\~у\~п.\~13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 2013 року Харцизьким МВ ГУ ДМС України в Донецькій обл.. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області, 19 липня 2013 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу взяла прізвище [PERSON] . Отже, [PERSON] дійсно доводиться заявниці чоловіком. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 1999 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій обл. На підтвердження факту смерті свого чоловіка заявницею надано наступні документи: - лікарське свідоцтво про смерть № 8 від 19 червня 2020 року, відповідно до якого [INFO] за адресою [ADDRESS] м. Харцизьк помер [PERSON] від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з артеріальною гіпертензією, ішемічної хвороби серця; - довідку № 8 про причину смерті [PERSON] , який помер [INFO] у віці 63 років від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з артеріальною гіпертензією, ішемічної хвороби серця; - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке видане 19 червня 2020 року відділом РАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер\~ [INFO] в смт. Гірне міста Харцизька. Крім того, на підтвердження факту смерті заявником надано копію свідоцтва про поховання [INFO] [PERSON] на кладовищі пгт. Гірне м. Харцизьк. Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця поховання [PERSON] . Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 08 грудня 2020 року, Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), адвокату Рамазанову Р.Р., який діє в інтересах заявника на підставі ордеру АН № 1023309, було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , так як останнім пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням\~того,\~що заінтересованою\~особою заперечення\~(пояснення)\~стосовно заяви\~не надавались,\~а заявником\~надані докази,\~які в\~сукупності підтверджують\~факт смерті\~громадянина України\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженця сел.\~Зуївка міста\~Харцизьк Донецької\~області,\~який помер\~ [INFO] в\~смт.\~Гірне м. Харцизьк Донецької області, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved