Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з\~позовом\~до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькі області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у розмірі 2 000 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що наприкінці грудня 015 року він шукав в інтернеті ліки для свого хворого сина і зайшов на сайт « [INFO] 2000», де побачив безліч оголошень про продаж різних ліків, в тому числі лікарського засобу «Ефіна» в таблетках виробництва « [INFO] Фарма, [PERSON] ». Подзвонивши по одному із вказаних телефонів, він почув голос чоловіка, який запропонував йому придбати задешево велику кількість лікарського засобу «Ефіна» в таблетках, з ціллю заробити на його пререпродажі гроші, тому що цей лікарський засіб користується великим попитом у громадян. У звязку з тим, що для лікування сина йому були вкрай потрібні гроші, він через «Нову пошту» придбав у цього чоловіка 150 конволют по 10 штук таблеток у кожному, лікарського засобу «Ефіна», після чого, з метою його перепродажу, почав давати оголошення на сайті «Аптека 2000». 09 лютого 2016 року приблизно о 14-25 годин, маючи намір відправити покупцям 13 пакунків, в яких знаходились у різній кількості конволюти з даним лікарським засобом, він приїхав до відділення №4 «Нової пошти», розташованого у м.Слов`янську Донецької області, де передав касиру [PERSON] усі 13 пакунків для оформлення експрес-накладних, а також дані з адресами та номерами телефону отримувачів. Після цього він вийшов на вулицю і направився до розташованого поряд магазину, щоб придбати пачку цигарок. Тільки зроби декілька кроків в бік магазину, як на нього накинулися четверо працівників Служби безпеки України, двоє з яких схопили його за руки, викрутили їх за спину і почали тягти до приміщення «Нової пошти», а тому що він пручався та кликав на допомогу, усі четверо почали наносити йому удари по голові, животу та спині. Затягнувши його у приміщення «Нової пошти», працівники СБУ, відносно яких військовою прокуратурою вже розслідується кримінальне провадження, подзвонили до чергової частини Слов`янського відділу поліції і визвали до себе слідчого, з метою огляду місця події, а також вилучення 13 пакунків з лікарським засобом «Ефіна» та експрес-накладні на ці пакунки. Таким слідчим виявився [PERSON] , який після огляду місця події та вилучення пакунків, а також експрес-накладних на них, затримав і доставив його до приміщення Слов`янського відділу поліції, де відкрив кримінальне провадження №12016050510000339 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України. В процесі досудового розслідування, на підставі клопотання слідчого, погодженого з прокурором Слов`янської міської прокуратури Страшненко О.В., Слов`янський міськрайонний суд застосував до позивача запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який тривав до 10.10.2018 року. У звязку із застосованою до нього мірою запобіжного заходу, він був позбавлений можливості відшукати роботу, піти за продуктами до магазину чи поїхати за ними на ринок, повезти сина у лікарню, що доставляло позивачу моральні страждання. Крім того, в процесі досудового розслідування кримінального провадження, яке [PERSON] згодом передав слідчій СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Коломієць А.В., він повинен був доказувати свою непричетність до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України. \~ \~ \~ \~Через деякий час, після того, як [PERSON] , закінчила досудове розслідування, [PERSON] затвердив обвинувальний акт та спрямував його, а згодом, матеріали кримінального провадження, до Слов`янського міськрайонного суду для розгляду по суті обвинувачення за ч.3 ст.311 КК України. \~ \~ \~ \~Провівши судовий розгляд чесно, повно і неупереджено, всебічно дослідивши усі обставини кримінального провадження, суддя Слов`янського міськрайонного суду Кузнецов Р.В. дійшов до висновку, що в його діях відсутній склад даного правопорушення, у звязку з чим 15.02.2018 року ухвалив відносно позивача виправдувальний вирок. \~ \~ \~ \~Не погодившись з прийнятим судом рішенням, прокурор [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного суду, який після розгляду скарги та вивчення матеріалів кримінального провадження, ухвалою від 10.10.2018 року залишив вирок Слов`янського міськрайонного суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Не погодившись з даним рішенням, прокурор оскаржив його до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який постановою від 05.06.2019 року залишив вирок Слов`янського міськрайонного суду від 15.02.2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 10.10.2018 року без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Усі ці два з половиною роки, поки тяглися судові розгляди його справи, позивач зазначав моральні страждання, тому на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури» №266/94-ВР від 01.12.1994 року зі змінами та доповненнями, він прийняв рішення звернутись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. Просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області за завдану йому її структурним підрозділом, яким є слідче відділення Слов`янського відділу поліції моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. та прокуратури Донецької області за завдану йому її структурним підрозділом, яким є Слов`янська місцева прокуратура моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн. шляхом списання 2 000 000 грн. з рахунку утримувача коштів Державного бюджету України, а саме з рахунку Державної казначейської служби України при Міністерстві фінансів України. Також просить стягнути з Держави Україна в особі відповідачів Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Прокуратури Донецької області судові витрати у сумі 11 921 грн., які складаються із судового збору в сумі 1921 грн. та професійної правничої допомоги у сумі 10000 грн., шляхом списання вказаної суми грошей з рахунку Державної казначейської служби України. 25.11.2019 року представником Державної казначейської служби України надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просить залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також зауважує, що в своїй позовній заяві позивач просить стягнути моральну шкоду, судовий збір та витрати на правову допомогу безпосередньо з Державної казначейської служби України, як з юридичної особи публіного права, помилково ототожнюючи кошти Державного бюджету України із коштами, які виділяються безпосередньо для утримання та забезпечення діяльності Державної казначейської служби Укрїани, як юридичної особи публчного права. Норми чинного законодавства України, зокрема пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 передбачаються безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) зокрема шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діляльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. 26.11.2019 року представником Головного управління Національної поліції в Донецькій області надано відзив на позов в якому остання просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позов, заявлений [PERSON] не містить жодних обгрунтувань та розрахунків розміру відшкодування, заявленого до стягнення з відповідачів. Сума моральної шкоди значно завищена позивачем та не має під собою об`єктивного підгрунтя, не відповідає засадам розумності та справедливості. Крім того, звертає увагу суду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з держави Україна в особі відповідачів (ГУНП в області та прокуратури Донецької області) шляхом списання 2 000 000 грн. з рахунку Державної казначейської служби України. Таким же чином позивачем сформульовано вимогу про стягнення судових витрат. Державна казначейська служба України є самостійною юридичню особою з власним майном, балансом та розрахунковими рахунками, яка діє самостійно і несе відповідальність в межах своєї діяльності. Отже, стянення з рахунку ДКС України 2 000 000 грн. моральної шкоди та 11921 грн. судових витрат є неправомірним та безпідставним, оскільки діями чи бездіяльністю цієї юридичної особи жодної шкоди позивачу спричинено не було. Згідно з ч.1 ст.4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснююдть оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди повинно проводиться за рахунок коштів Державного бюджету. Також зазначає, що позивачем не надано доказів щодо здійснення ним витрат на полатку судового збору, на правничу допомогу тощо. Представником Прокуратури Донецької області також надано відзив на позовну заяву, відповідного до якого відповідач позов визнав частково та вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Прокуратури Донецької області не оспорює право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, однак, вважає, що позивчем значно завищено розмір відшкодування моральної шкоди, та майже не зазначено в чому саме полягали моральні страждання і чим це підтверджується. Також не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону №266/94-ВР незаконне засудження та інші дії, що обмежують права громадян, є підставою для відшкодування шкоди. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону №266/94-ВР, у наведених в ст.1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. За ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, відповідно до ст.13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати з кожен місяць перебування під слідством або судом. [PERSON] знаходився під слідством та судом 29 місяців та 18 днів: з 22.04.2016 року по 10.10.2018 року. У ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у 2019 році у місячному розмірі з 01.01.2019 року в сумі 4173 грн. З огляду на викладене, у [PERSON] виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 123 520,80 грн. (29,6 місяців * 4173 грн.). Заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 000 грн. є занадто великим. Установлений законодавством розмір відшкодування враховує компенсацію психологічних переживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності тощо. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнаається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до їх збагачення. З огляду на викладене, просить позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути на його користь відшкодування моарльної шкоди у сумі 123520 грн. 80 коп. Ухвалою від 15.10.2019 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачам визначено строк для подання відзиву на позов та роз`яснено право на подання зустрічної позовної заяви в строк для подання відзиву на позов Ухвалою від 13.11.2019 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представників ГУНП в Донецькій області та Прокуратури Донецької області. Ухвалою від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Самохін В.В. позов підтримали у повному обсязі. Представник ГУНП в Донецькій області Лубкіна О.В. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник прокуратури Донецької області Сельська О.З. в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги частково у сумі 123520,80 грн., з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до\~пункту 1\~частини першої\~статті 2\~цього Закону\~право на\~відшкодування шкоди\~в розмірах\~і в\~порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає в\~тому числі постановлення\~виправдувального вироку\~суду. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відносно [PERSON] проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016050510000339 за ч. 3 ст.311 КК України. 22 квітня 2016 року у вказаному провадженні [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2018 року [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.311 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] за ч.3 ст.311 КК України залишено без змін. Постановою Верховного суду від 05 червня 2019 року вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 10.10.2018 року стосовно виправданого [PERSON] залишено без змін. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтями 3,4 Закону визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону, у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Дійсно, протягом тривалого періоду, а саме з 22 квітня 2016 року по 10 жовтня 2018 року (дата постановлення ухвали Донецьким апеляційним судом) [PERSON] був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль, необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мали для нього та його родини стресові наслідки, він був змушена захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, при цьому вважає, що шкода була завдана в період перебування під слідством та судом з 22 квітня 2016 року (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 10 жовтня 2018 року (дата набрання чинності вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області). Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 4 723 грн. згідно зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 2 Закону встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Враховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 22 квітня 2016 року до набрання вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області законної сили 10 жовтня 2018 року (дата постановлення ухвали Донецьким апеляційним судом). Отже, розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 4 723грн. за період з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - з 22 квітня 2016 року до набрання вироком суду законної сили 10 жовтня 2018 року, що загалом становить: 4 723,00 грн. х 29 місяців 18 днів = 139 800,80 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань позивача за час перебування під слідством протягом 29 місяців 18 днів, приниженням честі та гідності у зв`язку із звинуваченням у вчиненні злочину, вимушеним перебуванням під домашнім арештом, однак, заявлений позивачем розмір відшкодування в сумі 2 000 000 грн. є занадто великим. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З врахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 139 800,80 грн. Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. ЇЇ в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з пп. 1 п. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Відповідно до положень статей 3, 4 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Отже, у спірних правовідносинах відповідачем є держава Україна в особі відповідних органів, оскільки відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи, органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, здійснюється державою, у порядку визначеному законом, а Державна казначейська служба України є органом влади, яка саме здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суму відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що визначається судом як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання позову у сумі 1921 грн. (а.с.1). Разом з тим, згідно п.13 ч.2 ст. 3 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Клопотання про повернення суми зайво сплаченого судового збору позивач не заявляв, отже дане питання судом не вирішувалось. Отже, враховуючи, що відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК Укрїани витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави, підстави для стягнення з державного бюджету судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду відсутні. Разом з тим, позивач не позбавлений права подати клопотання про повернення судового збору. Вирішуючи питання про відшкодування за рахунок відповідача понесених витрат на правову допомогу, надану адвокатом Самохіним В.В. в сумі 10 000 грн., суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи 13 листопада 2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Самохіним В.В. було укладено договір про надання правової допомоги (а. с. 167). Згідно квитанції від 13.11.2019 року позивач сплатив [PERSON] 20000 грн. за написання позовної заяви та участь у судових засіданнях (а.с.166). Позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн. При визначенні розміру витрат позивача на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачем, суд врахував також наступне. У частинах п`ятій та шостій статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі не виявили бажання реалізувати право, надане згаданими приписми процесуального закону, не звернулися до суду із клопотанням про меншення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не вжили заходів щодо доведення неспівмірності таких витрат. Таким чином, суд знаходить доведеними судові витрати на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі у сумі 10 000 грн., які понесені позивачем та за правилами статті 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню стороною відповідача.

Outcome: partial