Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

у грудні 2014 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2014 року між ним та відповідачем укладено договір № [NUMBER] про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, вклад «Постійний клієнт» 3 місяці (вид вкладу «ПосКл3м25%) строком дії до 10.12.2014 року. Згідно умов даного договору ним на депозитний рахунок було передано у користування банку грошові кошти у розмірі 100000 грн., в подальшому він докладав грошові кошти на депозит і згідно виписки з лицьового рахунку станом на 10.12.2014 рахується 114805, 55 грн. ПО закінченню строку договору відповідач кошти не повернув. У звязку із неналежним виконанням договірних зобовязань позивач просить суд стягнути на свою користь неповернуту суму депозитного вкладу у розмірі 114805, 55 грн.; відсотки за користування депозитом у розмірі 9200, 17 грн.; штраф у розмірі 5 % від суми невиконаного зобовязання у розмірі 6200, 29 грн.; штраф за перший несплачений платіж у розмірі 200 грн.; штраф за другий несплачений платіж 500 грн.; інфляційні нарахування у розмірі 27438, 53 грн.; пеню у розмірі 14503, 25 грн. та моральну шкоду у розмірі 17284, 78 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав суду квитанції від 30.04.2015 згідно яких ПАТ «Банк Михайлівський» повернув належні йому грошові кошти у розмірі 114976, 17 грн. та 1307, 55 грн., в іншій частині позов підтримав, просить його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Надали до суду заперечення, в яких просять відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що в даний час АТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Для отримання коштів вкладники із 04.06.2015 року до 15.07.2015 року можуть звертатися до установ банку агента Фонду ПАТ «Альфа банк». Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 08.09.2014 року між [PERSON] та АТ «Імексбанк» укладено договір № [NUMBER] про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, вклад «Постійний клієнт» 3 місяці (вид вкладу «ПосКл3м25%) строком дії до 10.12.2014 року. (а.с.4). Позивачем надано заяви, адресовані до відповідача з вимогою повернути суму депозиту у звязку із закінченням строку договору, однак йому відмовлено у цьому.(а.с.9,10). Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а отже дана обставина ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених нижче норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без визначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За вимогами ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобовязаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Таким чином, судом встановлено, що банк порушив умови договору, вчасно не повернувши депозитний вклад та відсотки, тим самим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належним їм майном, зокрема, в даному випадку, грошовими коштами у вигляді депозиту. Оскільки на момент розгляду справи у суді позивачу повернуто суму депозиту та відсотки по ньому, суд вважає за необхідне відмовити в цій позивачу у задоволенні його позовних вимог в цій частині. Ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки за результатами розгляди справи встановлено, що банк порушив взяте на себе за договором грошове зобовязання, а тому він повинен нести передбачену ст.625 ЦК України відповідальність в частині сплати боргу з урахуванням індексу інфляції. Згідно наданого розрахунку позивача, останній вважає, що сума інфляційних нарахувань становить 27438, 53 грн.: грудень 2014 -103,00 січень 2015 103,1 лютий 2015 105,3 березень 2015 110,8 114805,55* 1,2390 = 27438,53 грн. Суд, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача в цій частині, взявши до уваги індекс інфляції за січень, лютий, березень 2015 (за виключенням грудня 2014), оскільки заборгованість виникла із 11.12.2014 та вважає, що інфляційні нарахування становлять 23293, 18 грн., виходячи з рахунку 114805,55*103,1\\100*105,3\\100*110,8\\100-114805,55=23293,18 грн. В частині стягнення штрафів, пені та інших штрафних санкцій суд вважає за необхідне відмовити, оскільки їх стягнення не обумовлено умовами договору. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В пункті 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Одночасно, виходячи із положень п.5 ч.4 Закону України «Про споживчий кредит» право споживача на відшкодування моральної шкоди можливе у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. В судовому засіданні позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоду та з урахуванням п.4 ч. 4 Закону України «Про споживчий кредит» вимога щодо стягнення відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає. Таким чином позов підлягає до часткового задовлення. Оскільки відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних, а отже він звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати потрібно віднести а рахунок держави.

Outcome: partial