Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат 3% річних та відшкодування судових витрат. У своєму позові ТОВ «ТЕРО ЛТД» зазначило, що відповідач [PERSON] є власником квартири у багатоповерховому будинку, послуги з централізованого теплопостачання якому надає позивач. Позивачем для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення споживачу [PERSON] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] і щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості наданих послуг з метою їх оплати. Також позивач зазначив, що між ТОВ «ТЕРО ЛТД» як теплопостачальною організацією та споживачем [PERSON] встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, а саме: виконавець надав послуги споживачу, який цими послугами користувався та продовжує користуватись, від послуг не відмовився, усвідомлюючи необхідність оплати за надані послуги. Проте, споживач не оплачував послуги постачальника, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2017р. складає 16 616,44 грн. З метою вирішення спору у досудовому порядку, [PERSON] позивачем направлено вимогу № 222 від 20.06.2017р. про сплату в добровільному порядку. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 16 616,44 грн., 3% річних - 1 007,46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 113,79 грн., а разом 23 737,69 грн. Крім цього, ТОВ «ТЕРО ЛТД» просило суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 600 грн. 02 лютого 2018 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позов ТОВ «ТЕРО ЛТД» було задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь товариства заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 16 616,44 грн., а також інфляційні збитки у розмірі 6 113,79 грн., 3% річних 1 007,46 грн., а всього 23 737,69 грн. 29 серпня 2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено заяву [PERSON] та скасоване заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимогі підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач направила на електронну адресу суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи у зв`язку з її хворобою та неможливістю прийняти участь у судовому засіданні. Вирішуючи клопотання відповідача, з огляду на строки розгляду справи судом, визначні ЦПК України, а також враховуючи, що відповідач виклала свою правову позицію по справі в поданій до суду заяві та поясненнях, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними в матеріалах справи доказами. Так, у поданих до суду заяві про застосування строку позовної давності та письмові пояснення за позовом відповідач зазначає наступне. Відповідно до розрахунку нарахувань за послуги з теплопостачання ТОВ «ТЕРО ЛТД» заборгованість за теплопостачання [PERSON] позивач зазначив за період з січня 2014 року по жовтень 2017 року (включно), що становить 16616,44 грн. Три відсотки річних за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року (включно) становить 1007,46 грн. Інфляційні втрати за аналогічний період 6113,79 грн. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач за позовом ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернувся до суду із даним позовом 11.12.2017р., тому може за законом в межах строку позовної давності заявити позовні вимоги, починаючи з 11.12.2014р. і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності. Таким чином, позивач звернувся до суду із даним позовом лише 11.12.2017р., тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у три роки). Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що ним пропущено термін звернення до суду з даним позовом за поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою. Відповідач визнала заявлені до неї позовні вимоги за період заборгованості з 11.12.2014р. по 11.10.2017р. в сумі 9828,85 грн. та тільки при умові наявності у позивача ліцензії на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії за весь зазначений період. Крім того, відповідач здійснила розрахунок 3% річних та інфляції, які передбачені ст. 625 ЦК України, в межах строків позовної давності. Так, 3 відсотка річних за період з 01.12.2014р. по листопад 2017 року складає 390,41 грн., розмір інфляції за період, запропонований позивачем, з 01.12.2014р. по жовтень 2017 року складає 1556,95 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» зареєстровано в ЄДР та має ліцензії на виробництво, постачання, транспортування теплової енергії. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 502 від 10.11.2016р. встановлено тарифи на теплову енергію та послуги з централізованого опалення Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» (а.с. 9). Листом від 20.06.2017р. № 222 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» звернулось до [PERSON] із вимогою про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 16 616,44 грн., що підтверджується копією зазначено листа, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 16). 29.06.2017р. відповідач [PERSON] отримала вимогу позивача про сплату заборгованості, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17). Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Статтею 19 ЗУ «Про теплопостачання», визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання [PERSON] за період з січня 2014 року по жовтень 2017 року (включно) становить 16616,44 грн. Три відсотки річних за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року (включно) становить 1007,46 грн. Інфляційні втрати за аналогічний період 6113,79 грн. Відповідач подала до суду заяву, в якій просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, передбачені чинним законодавством. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за позовом ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернувся до суду із даним позовом 11.12.2017р., тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у три роки). Разом з тим, представник позивача не надав суду доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. З огляду на що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 11.12.2014р. по 11.10.2017р. в сумі 9828,85 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 відсотка річних та інфляційні втрати. Так, 3 відсотка річних за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року становить 390,41 грн., розмір інфляції за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року складає 1556,95 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними і відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Крім того, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що вона частково визнає позовні вимоги лише при наявності у позивача ліцензії на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії за весь зазначений період, оскільки в судовому засіданні були встановлені повноваження позивача щодо надання послуг з теплопостачання населенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 793,75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial