Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначила, що 26.04.2012 року близько 19-00 год. на перехресті вул. Ватутіна Перемоги в м. Житомирі відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], здійснив зіткнення з належним їй на праві власності автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 18.05.2012 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. Так як відповідач керував забезпеченим транспортним засобом згідно полісу обов'язкового страхування правової відповідальності за № АВ 1080783 від 23.12.2012 року, тому [PERSON] звернувся 27.04.2012 року до ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» із повідомленням про настання страхового випадку. Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 03.05.2012 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER], становить 36495,59 грн. У добровільному порядку страхове відшкодування позивачу виплачено не було і рішенням Шевченківського районного суду міста Києва на її користь присуджено стягнути з ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» страхове відшкодування в сумі 34145,50 грн., пеню в розмірі 1109,72 грн., а також судовий збір у розмірі 352,56 грн., а всього боргу у сумі 35607,78 грн. Виконавчий лист про примусове стягнення з ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» перебував на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві та 25.06.2013 року повернутий їй без виконання через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 36495,59 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та понесені судові витрати. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача до суду надав письмову заяву про розгляд справи у їхнй відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їхній відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому зі згоди позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як убачається з постанови Богунського районного суду міста Житомира від 18.05.2012 року 26.04.2012 року о 19-00 год. на перехресті вул. Ватутіна Перемоги в м. Житомирі [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], з ознаками алкогольного спяніння, не вибравши безпечної швидкості руху та не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який внаслідок чого покотився вперед та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями відповідач порушив вимоги Правил дорожнього руху України, тому його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17.01.2013 року у справі з позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт», третя особа [PERSON], про стягнення суми страхового відшкодування, яке 04.03.2013 року набрало законної сили, було встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу як власнику транспортного засобу марки «Шевроле» д.н.з. [NUMBER], становить 34145,50 грн., тому присуджено стягнути з ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 34145,50 грн., пеню в розмірі 1109,72 грн. та судові витрати. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист № 2610/2841/2012 від 02.04.2013 року про примусове стягнення з ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» на користь позивача зазначених коштів. Виконвчий лист перебував на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві та постановою державного виконавця від 25.06.2013 року повернутий їй без виконання через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Підстави звільнення від доказування визначені ст. 61 ЦПК України, зокрема нормами ч. 4 цієї статті передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та розмір заподіяних ним позивачу збитків є встановленим і доказуванню не підлягає. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17.01.2013 року було встановлено, що автомобіль [NUMBER] належить позивачу на праві власності, а також, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Лафорт» відповідно до полісу № АВ 1080783 від 23.12.2012 року. Тому ці обставини є також встановленими судом. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У пункті 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розяснено, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на те, що рішенням суду було стягнуто зі страховика на користь позивача страхове відшкодування, яке фактично страховиком їй виплачено не було, а на підставі ст. 1194 ЦК України обовязок у заподіювача шкоди зі сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою виникає лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої ним шкоди, тому заявлені вимоги є безпідставними і суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed