Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (який є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»), в якому просила визнати припиненим з 12.10.2008 року договір поруки від 11.02.2008 року, укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі укладених договорів позики та поруки. Колишній чоловік позивача взяв в ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит, а вона виступила його поручителем. В подальшому після звернення банку до суду в 2015 році з вимогами про стягнення заборгованості, з матеріалів вказаної справи позивач дізналася, що банк без її згоди та повідомлення підвищив відсоткову ставку за кредитом, що призвело до збільшення її відповідальності та є підставою для припинення договору поруки. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В останнє судове засідання вона не зявилась, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в останнє судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. На попередніх судових засіданнях представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала з підстав його необґрунтованості, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала свої письмові заперечення. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON], позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи, а також те, що явка в судові засідання є правом, а не обовязком, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних доказів. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що\~ відповідно до кредитного договору №НЕН3GK0000000002 від 11.02.2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 26100 дол. США на строк до 11.02.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» того ж дня було укладено договір поруки, згідно якого остання виступила поручителем [PERSON] (на той час чоловіка) і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно п. 2 вказаного договору поруки поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору та всіх додаткових угод до нього. Пункт 4 вказаного договору позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 13 вказаного договору зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Пунктом 16 договору визначені умови зокрема щодо обовязку погашення кредиту, відсотків, винагороди, відсотків в разі прострочення платежів та пені. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~ 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання\~настають правові наслідки, встановлені\~договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання та порушення ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники та поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.(ч.ч.1 та 2 ст. 554 ЦПК України). Згідно вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Приклади збільшення обсягу відповідальності поручителя, наведені у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі № 6-18цс11, де збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно збільшив відсоткову ставку за кредитом з 12% до 15,12 % відсотків річних та почав нараховувати платежі за підвищеною ставкою з 12.10.2008 року. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про отримання банком згоди від поручителя на підвищення відсоткової ставки, про повідомлення поручителя та її обізнаність щодо підвищення відсоткової ставки, про укладення з нею додаткових угод до договору поруки. Тобто без згоди поручителя та її належного інформування банком самостійно збільшено відсоткову ставку за кредитом з 12% до 15,12 % відсотків річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а відтак до припинення поруки з 12.10.2008 року (дати підвищення відсоткової ставки). Положення кредитного договору щодо можливості кредитора в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом (п. 2.3.1 кредитного договору) не звільняє банк від обовязку отримати від поручителя згоду на збільшення його відповідальності і проінформувати поручителя про вчинення таких дій. Доводи представника банку спростовуються матеріалами справи і не ґрунтуються на вимогах закону. За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved