Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача адвокат Гунько Олександр Юрійович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7897 га. Відповідно до розпорядження Носівської РДА від 24 грудня 2009 року № 355 [PERSON] передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Кірова в м. Носівка площею 0,4579 га, кадастровий номер 7423810000:02:003:1178. Також [PERSON] унесений до Списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Кірова Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, під № 1040. Отже, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації вказаної земельної ділянки, але не отримав правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку та не зареєстрував за собою право власності на неї. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,4579 га, кадастровий номер 7423810000:02:003:1178, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності цієї земельної ділянки, на ім`я позивача [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання позивач та представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У підготовче судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Носівської міської ради. Рішення просила винести на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 355 від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП імені Кірова Носівської міської ради та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 0,4579 га, яка розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією розпорядження Носівської РДА від 24 грудня 2009 року № 355, а також повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-191/32-21 від 08 вересня 2021 року (а. с. 10, 11, 12, 13). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-191/32-21 від 08 вересня 2021 року правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,4579 га із земель колишнього КСП ім. Кірова [PERSON] до 01.03.2013 не реєструвалися (а. с. 10). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Носівського РУЮ Чернігівської області складено актовий запис від 02 лютого 2016 року за № 29, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 39). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35-37). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. Позивач [PERSON] є дружиною померлого, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладення\~шлюбу [PERSON] \~присвоєно прізвище\~ [PERSON] (а.\~с.\~40). Отже, позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] Носівською районною ДНК Чернігівської області заведено спадкову справу за № 150/2016. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 150/2016 (а.с. 28-32) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємиця отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку надану для ведення підсобного сільського господарства, площею 0,0359 га. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Крім того, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого позивач отримала у спадок земельну ділянку площею 3,7897 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області (а. с. 9). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за земельну ділянку площею 0,4579, кадастровий номер 7423810000:02:003:1178, що розташована на території Носівської міської ради, із земель колишнього КСП ім. Кірова. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 952/02-31 від 21 вересня 2021 року (а. с. 16). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Отже, це право переходить у спадок його спадкоємиці дружини [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved