Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг та кредитування», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О. С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А. С., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал»), про скасування рішень про держану реєстрацію, записів про реєстрацію, витребування майна із незаконного володіння та визнання правочину недійсним. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 140-12/07-2005К від 12 липня 2005 року між ним та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») було укладено договір іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року, за умовами якого в іпотеку банку передано земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . 30 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСибббанк») відступило своє право вимоги за зазначеними вище кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал». Цього ж дня ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відступило права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ним та АКІБ «УкрСиббанк», на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал». 09 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначав, що при здійсненні зазначеної реєстраційної дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. не було належним чином встановлено наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації, а також не було належним чином перевірено документи щодо наявності підстав для зупинення та/або відмови у державній реєстрації прав, оскільки подані для проведення державної реєстрації прав документи не дають змогу встановити правомірність набуття права власності на нерухоме майно, зокрема, державним реєстратором не встановлено факту наявності застереження в іпотечному договорі, що дозволяє звернути стягнення на майно шляхом визнання права власності та факту належного отримання вимоги про усунення порушень та завершення тридцятиденного строку на усунення порушень позичальником. Крім того, з метою незаконного відчуження майна та ускладнення процедури його повернення, зазначене вище майно 04 лютого 2020 року було відчужено в спільну власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 лютого 2020 року. В подальшому між зазначеними вище особами та ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06 лютого 2020 року. Посилаючись на порушення положень статтей 17, 33-37 Закону України «Про іпотеку», статтей 10, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 40, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), а також те, що вчинення відповідачами зазначених протиправних дій направлено на незаконне відчуження нерухомого майна (земельної ділянки і житлового будинку разом із спорудами, що розташовані на ній) та ускладнення процедури його витребування, просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію № 50095775 від 09 грудня 2019 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Малим О. С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за номером запису про право власності - 34531611, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 1981268680000; визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 34531611 від 09 грудня 2019 року на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «ФК «Факторинг та Кредитування» (ідентифікаційний код юридичної особи 42577750, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 41-41А); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію індексний номер № 50971518 від 04 лютого 2020 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чернявською А. С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за номером запису про право власності - 35334252, 35334256, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 1981268680000; визнати протиправним і скасувати записи про право власності № 35334252, 35334256 від 09 грудня 2019 року на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію № 51013045 від 06 лютого 2020 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чернявською А .С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за номером запису про встановлення права користування - 35372739, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 1981268680000; визнати протиправним і скасувати запис про реєстрацію іншого речового права № 35372739 від 06 лютого 2020 року щодо встановлення права забудови земельної ділянки (суперфіцію) на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] в розмірі частки 4/5 та [PERSON] в розмірі частки 1/5 на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06 лютого 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С. за реєстровим № 57. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у судове засіданні не з`явився, через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд справи без участі сторони Позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у позові, та просив їх задовольнити. Від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг та кредитування» надійшов відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи у відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує\\. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не надав, причини неявки не повідомив. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська Анастасія Сергіївна в судове засідання не з`явилась, надала пояснення на позовну заяву, просила розглянути справу без її участі. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович в судове засідання не з`явився, надав пояснення на позовну заяву, просив розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 12 липня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 140-12/07-2005К та додаткова угода про встановлення ліміту овердрафту № 1 до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № D3TU-06/140 від 12 липня 2005 року. На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором та додатковою угодою, 12 липня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року, за умовами якого в іпотеку банку передано земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . 30 жовтня 2019 року між АК «УкрСибббанк» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір факторингу №30-10/2019 та договір про відступлення прав за договором іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року, за умовами яких банк відступив на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» право вимоги за кредитним договором № 140-12/07-2005К від 12 липня 2005 року та договором іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року. 30 жовтня 2019 року між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір факторингу №98/Ф та договір про відступлення прав за договором іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року, за умовами яких ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відступило на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» право вимоги за кредитним договором № 140-12/07-2005К від 12 липня 2005 року та договором іпотеки № 140-12/07-2005К-2 від 12 липня 2005 року. 09 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С., за номером запису про право власності - 3453611, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 1981268680000, зареєстровано право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «ФК «Факторинг та Кредитування». 04 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Факторинг та Кредитування» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку у розмірі частки 4/5, [PERSON] - в розмірі частки 1/5. 09 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С., за номером запису про право власності - № 35334252, 35334256, зареєстровано право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:143:0018, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 06 лютого 2020 року між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «ФК «Факторинг та Кредитування» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А. С. за реєстровим № 57. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Умовами іпотечного договору від 12 липня 2005 року, зокрема пунктом 4.1 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, зазначених у пунктах 2.1.1-2.1.2 договору іпотеки, зокрема: у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (пункт 2.1.1 договору іпотеки). Згідно з пунктом 4.3 договору іпотеки, у випадках, зазначених у пунктах 2.1.1- 2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в пункту 4.3 договору, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.4 договору іпотеки). З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. З матеріалів справи убачається, що ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» направило позичальнику [PERSON] вимогу про усунення порушення № 041119-1 від 04 листопада 2019 року. На підтвердження отримання позивачем зазначеної вимоги ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» надало рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (поштове відправлення № 0102416133899 та повідомлення про вручення № 0102416141832). Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] зазначав, що зазначеної вимоги він не отримував. Суд, надаючи оцінку зазначеному доказу отримання позивачем вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, виходить з наступного. Відповідно до пункту 3.1.7.5 Порядку пересилання поштових відправлень затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 (далі - Порядок № 211), вручення поштових відправлень одержувачам здійснюється у порядку, визначеному в пунктах 104 - 121 Правил надання послуг поштового зв`язку. Пунктом 105 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 № 270 (далі - Правила № 270) передбачено, що у разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. Згідно з п. 3.5.2.3. Порядку № 211 поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог п. 121 Правил надання послуг поштового зв`язку. Після вручення поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення у відведених для цього місцях зазначається, коли видане поштове відправлення під розписку одержувача із зазначенням прізвища. У разі видачі поштового відправлення повнолітнім членам сім`ї зазначаються родинні зв`язки (батько, мати, син, донька тощо). Надане іпотекодержателем ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (поштове відправлення № 0102416133899 та повідомлення про вручення № 0102416141832) не містить будь-яких обов`язкових відміток, що дають можливість встановити вручення вищевказаного листа, оскільки на ньому відсутній підпис працівника поштового зв`язку та відбиток календарного штемпелю, відсутня інформація про прізвище та підпис отримувача. Крім того, згідно відповіді АТ «Укрпошта» від 05 червня 2020 року інформація щодо поштового відправлення в автоматизованій системі Укрпошти відсутня. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України). Ураховуючи наведене, суд вважає зазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення неналежним та недостовірним доказом направлення іпотекодержателем ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» іпотекодавцю [PERSON] письмової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого розділу 5 іпотечного договору не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов передбачених законом та договором, зокрема надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення тощо. Таке повідомлення фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Щодо виконання боржником умов кредитного договору судом встановлено наступне. Згідно з вимогою ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором № 041119-1 від 04 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором № 140-12/07-2005К від 12 липня 2005 року станом на 04 листопада 2019 року складає 467 068,35 дол. США та складається з кредитної заборгованості та простроченої заборгованості по відсотках. Водночас, з матеріалів справи убачається, що АТ «УкрСиббанк» направляв позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту № 30-11/17144 від 24 вересня 2014 року, тобто визначив ще у 2014 році термін повернення кредиту таким, що настав. Сума заборгованості на час закінчення строку договору становила 273 153,40 дол. США. З наведеного убачається, що після закінчення строку дії договору, ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» продовжувало нараховувати відсотки по кредитному договору, що не відповідає положенням статті 1050 ЦК України Згідно правового висновку, наведеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строки дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняються у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання [PERSON] письмової вимоги від іпотекодержателя про усунення порушення кредитного зобов`язання, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, відсутня оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності до іпотекодержателя, що є істотною обставиною і повинно погоджуватися з власником майна, а також необґрунтована сума заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для набуття іпотекодержателем ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування» права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом реєстрації такого права на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з чинним законодавством передбачено право іпотекодавця оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, набутого останнім в позасудовому порядку з порушенням вимог закону та договору, чим і скористався позивач подаючи зазначений позов. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Частиною першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Ураховуючи наведене, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О. С., як державного реєстратора, не було правових підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Факторинг та Кредитування» на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Кредитор та іпотекодержатель не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Беручи до уваги факт незаконної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування», обґрунтованими є вимоги про скасування подальшої реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] , визнання недійсним правочину, укладеного останніми в порядку реалізації права власності на земельну ділянку, яка належить позивачу, а також витребування її з незаконного володіння відповідачів. Статтею 391 ЦПК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Частиною третьою статті 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ураховуючи, що власником спірної земельної ділянки є позивач, право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які укладали оспорюваний договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06 лютого 2020 року, набуте від особи, яка не мала права відчужувати майно (ТОВ «ФК «Факторинг та кредитування»), суд вважає обгрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання зазначеного договору недійсним, оскільки він укладений відповідачами без достатньої правової підстави (право власності на спірну земельну ділянку). У частині першій статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). Беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка вибула із володіння позивача не з його волі, останніми набувачами майна є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є добросовісними набувачами, між позивачем та зазначеними відповідачами не існує договірних відносин, а тому вимоги [PERSON] про витребування майна із незаконного володіння останніх на підставі статті 388 ЦК України є законними та обґрунтованими. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування рішень про держану реєстрацію, записів про реєстрацію, витребування майна із незаконного володіння та визнання правочину недійсним ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг та кредитування» на користь [PERSON] підлягає стягненню в рівних частинах судовий збір у розмірі 16 395,60 грн..

Outcome: approved