Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] Відповідач зареєстрований в її будинку з 14.01.2014 року, однак фактично в ньому ніколи не мешкав. У них була усна домовленість про те, що він при довгому перебуванні в іншому місті проживання він зніметься з реєстрації, однак не зробив це, зв'язок з ним втрачено. В вищевказаному будинку вона мешкає одна, сплачує комунальні послуги, її пенсія складає 1435 грн. Отримати субсидію вона не може, оскільки в будинку зареєстрований відповідач. На підставі наведеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом та зняття його з реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала клопотання, в якому підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, у встановлений судом строк відзив на позов не подавав. Згідно ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі договору купівлі-продажу будинку від 25 березня 2011 року, посвідченого 25.02.2011р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Коваленко О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1304 (а.с.12-13) Право власності житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за позивачем в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 22 квітня 2011 року, та записано в реєстрову книгу № дод. 40 стор. 92 за реєстровим номером 636 (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] з 14.01.2014 року по теперішній час, що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян (а.с. 14-16). Факт відсутності відповідача в місці його постійного проживання без поважних причин понад один рік підтверджений актом Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 15906 від 1 серпня 2018 року, згідно якого за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований, але ніколи не мешкав за вказаною адресою (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивача порушено відповідачем, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Водночас не підлягає задоволенню позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону (у редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, позовні вимоги щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст. ст.317 ч.1, 319 ч.1, 391 ч.1 ЦК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial