Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У грудні 2017 року позивач КП «МВУВКГ» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до договору № 040516-00006/ВД від 04.05.2016, вкладеного між КП «МВУВКГ» та ТОВ «Олеум Трейд», останнє зобов'язалося поставити підприємству бензин марки А-80 за ціною 20,55 гривень за літр. Актом ревізії від 13.11.2017 були встановлені фінансові порушення, що призвели до збитків на загальну суму 29100,03 гривень, а саме у період з 01.11.2016 по 31.01.2017 від контрагента ТОВ «Олеум Трейд» підприємством було прийнято паливо по завищеним цінам, а саме 27000 л бензину за ціною 21,05 гривень за літр та 8000 л бензину за ціною 22,50 гривень за літр. Контроль за виконанням наведеного договору в частині його укладення, організації моніторингу цін, організації та здійснення контролю за відповідністю об'ємів закупівлі, здійснення розрахунків сум закупок і закупних цін товарів було покладено згідно із посадовою інструкцією на начальника відділу закупівель [PERSON], який працював на даній посаді у період з 01.07.2016 по 11.09.2017, та прийняв вказаний товар за завищеними цінами. В результаті неналежного виконання відповідачем [PERSON] посадових обов'язків підприємству КП «МВУВКГ» було завдано матеріальну шкоду на суму 29100,03 гривень,, яку просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та у встановленому порядку повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, не надав. З урахуванням наведених обставин, зважаючи на наявність письмової згоди представника позивача, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів, ухваливши заочне судове рішення, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 04 травня 2016 року між КП «МВУВКГ», з одного боку, та ТОВ «Олеум Трейд», з іншого, було укладено договір № 040516-00006/ВД на поставку підприємству бензину марки А-80 за ціною 20,55 гривень/літр. Актом № 05.06-19/007 від 13.11.2017 за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності КП «МВУВКГ» за період з 01.11.2013 по 31.08.2017, проведеної Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, встановлено, що при здійсненні КП «МВУВКГ» закупівлі бензину А-80 за договором № 040516-00006/ВД від 04.05.2016, проведено оплату за період з 01.11.2016 по 31.01.2017 до ТОВ «Олеум Трейд» за паливо по завищеним цінам на суму 29100,03 гривень, а саме з 01.11.2016 по 31.12.2016 у сумі 13500,03 гривень, 01.01.2017 по 31.01.2017 у сумі 15600,00 гривень, через завищення ціни за одиницю товару, що визначено пропозицією конкурсних торгів Переможця та умовами укладеного договору, чим порушено ст. 629 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про здійснення державних закупівель», п. 3.3. Договору та п. 2 Додаткової угоди до нього. Об'єктивно зазначені обставини також підтверджено наданими представником позивача копіями видаткових накладних за підписом відповідальної особи - отримувача [PERSON] про прийняття товару за період з 01.11.2016 по 31.01.2017. Як вбачається з наказу № 47к, виданого КП «МВУВКГ» від 10.03.2016, [PERSON] було прийнято з 11.03.2016 на роботу у відділ закупівель підприємства на посаду інженера, та наказом № 124к від 01.07.2016 його було переведено на посаду начальника відділу закупівель підприємства, при цьому ознайомлено із посадовою інструкцією та умовами праці. В подальшому наказом підприємства № 155к від 11.09.2017 [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу закупівель КП «МВУВКГ». Посадовою інструкцією начальника відділу закупівель КП «МВУВКГ», затвердженою від 24.02.2016, зокрема, п. 2.5 на начальника відділу закупівель покладено обов'язок з організації укладення договорів і контрактів на закупівлю матеріальних ресурсів, узгодження умов при укладенні договорів, поставок, забезпечення їх виконання, координації передачі на реєстрацію і зберігання. Пунктами 2.7, 2.10, 2.16, 2.18 даної посадової інструкції також передбачено посадові обов'язки, зокрема, обов'язок з організації і прийняття участі в проведенні переговорів, тендерів на закупівлю матеріальних ресурсів, узгодження із постачальниками графіків відвантаження матеріальних ресурсів, забезпечення отримання за нарядами, заявками, договорами матеріальних цінностей, їх зберігання та своєчасний розподіл; з організації і здійснення економічного аналізу вартості закупівель, оцінки та вибору постачальників, закупівельних цін; з організації та здійснення конторою відповідності інформації, наданої у заявках служб, відділів, дільниць на закупівлю матеріально-технічних ресурсів і інформації, відображеній у договорах і контрактах на закупівлю, виходячи з потреби, з метою недопущення зменшення чи збільшення об'ємів закупівлі; з контролю розрахунків сум закупівель і закупівельних цін за договорами і контрактами закупівлі матеріальних ресурсів. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і наведених обставин, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] у період перебування на посаді начальника відділу закупівель КП «МВУВКГ» припустився порушення трудових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, а також вимог чинного законодавства, що призвело до спричинення підприємству матеріальної шкоди на загальну суму 29100,03 гривень. Вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] спричиненої матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом із тим, пунктом 4.3 посадової інструкції начальника відділу закупівель КП «МВУВКГ» визначено, що начальник відділу закупівель несе відповідальність за спричинення матеріальної шкоди у межах, визначених трудовим законодавством. Згідно із ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п. 1, 6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: - між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; - відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. При цьому у відповідності до ст. 138 КЗпП України обов'язок доведення наявності умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 132 КЗпП України За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно ж із п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Згідно із довідкою, наданою КП «МВУВКГ» за № б/н від 20.06.2018, договір про повну матеріальну відповідальність із працівником [PERSON] не укладався. Наявності законодавчо визначених умов для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіну підприємству при виконання трудових обов'язків, судовим розглядом не встановлено. Згідно із довідкою, наданою КП «МВУВКГ» за № 173 від 20.06.2018, середньомісячна заробітна плата [PERSON], визначена з суми сукупного доходу за два повні місці роботи, що передували його звільненню з підприємства, становить 10333,73 гривень. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість пред'явленого позову, а тому у відповідності до положень ст.ст. 132, 133 КЗпП України стягує з відповідача [PERSON] на користь КП «МВУВКГ» спричинену матеріальну шкоду у розмірі середнього місячного заробітку, що складає 10333,73 гривень. Крім того, у відповідності до ст. ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 568,16 гривень. На підставі ст.ст. 130-138 КЗпП України,

Outcome: partial