Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа: ТОВ «Укрборг», про визнання правочину недійсним та зобов'язання припинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2013 року позивач втратив свій паспорт громадянина України, про цей факт ним було повідомлено Святошинське РУ ГУ МВС України в м. Києві, його заяву про відновлення втраченого документа було задоволено, видано новий паспорт 11 липня 2013 року. У листопаді 2013 року позивач отримав від відповідача ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» лист - досудове попередження, з якого позивачу стало відомо про наявність у нього простроченої заборгованості за кредитним договором. Позивач зі свого боку повідомив відповідача, що він не отримував кредит від ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», договір кредиту не підписував. Однак у вересні 2014 року на адресу позивача знову надійшла вимога про погашення простроченої заборгованості, надіслана ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Укрборг». Впродовж останніх двох років представники відповідачів намагаються стягнути з позивача борг по кредитному договору, який він не укладав, чим завдають [PERSON] матеріальної шкоди. Позивач повідомив відповідачів, що кредитний договір ним не укладався, надав докази втрати паспорту громадянина України та копії фотокартки, на якій зображено особу, якій ймовірно було видано кредит. Незважаючи на це, відповідачі не припиняють дії, направлені на стягнення з позивача кредитної заборгованості. За таких обставин з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову від 18 квітня 2016 року, позивач просить визнати недійсним кредитний договір від 15 серпня 2013 року № 0000088159, зобов'язати ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» припинити будь-які дії щодо стягнення з [PERSON] неіснуючої заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2013 року № 0000088159. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що наразі триває досудове розслідування з приводу отримання кредиту невідомою особою, відкрито кримінальне провадження, в рамках якого буде встановлено чи отримував кредит [PERSON], та чи перебував він у змові з особою, яка отримала кредит. На даний час будь-які дії, направлені на стягнення кредиту, відповідачами припинені. Представник ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що представники товариства діяли на підставі договору дорученням, від імені довірителя ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та за його вказівкою. Третя особа ТОВ «Укрборг» явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 15 серпня 2013 року між філією № 10 ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», в особі Скороходової А.І., та [PERSON] укладено кредитний договір № 0000088159, за умовами якого позичальником отримано кредит у сумі 2500 грн., строком на 30 тижнів. Під час укладення кредитного договору позичальником було надано паспорт на ім'я громадянина України [PERSON], [NUMBER], виданого Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 09 квітня 2013 року. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч. 3 ст. 203 ЦК України) Положеннями ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, 31 травня 2013 року [PERSON] виявила відсутність за місцем свого проживання ([ADDRESS]) паспорта громадянина України, виданого на ім'я її чоловіка [PERSON], 1953 року народження. В ході опитування [PERSON] останній не виключив можливості втрати паспорту громадянина України. За висновком ДІМ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві [PERSON] перевірку по матеріалу ЖЄОЗП № 20207 від 31 травня 2013 року закінчено. 11 липня 2013 року позивачу видано новий паспорт громадянина України. У листопаді 2013 року на адресу позивача надійшло досудове попередження, з якого позивачу стало відомо про укладення у серпні 2013 року між ним та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» кредитного договору на суму 2500 грн., строком на 30 тижнів, та існування простроченої заборгованості за вказаним договором. Отримавши досудове попередження, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив, що у травні 2013 року ним було втрачено паспорт громадянина України, без його відома на ім'я позивача було оформлено кредит з використанням втраченого паспорту. 11 липня 2013 року [PERSON] отримав новий паспорт. [PERSON] просив посадову особу ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» розібратися у ситуації, що склалася. Крім того, до заяви [PERSON] долучив копію фотокартки особи, яка ймовірно отримала кредит на підставі втраченого паспорту позивача. (а.с. 9-10) Відповідно до протоколу про результати перевірки, складеного посадовими особами ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», встановлено, що 15 серпня 2013 року невстановлена особа у філії товариства № 10 «Київ - Троєщіна» для оформлення кредиту надала паспорт громадянина України [PERSON], 1953 року народження, [NUMBER], виданий 09 квітня 2013 року. 15 серпня 2013 року кредит був оформлений невідомою особою без участі та відома [PERSON] на підставі втрачених документів. Обставини видачі кредитних коштів особі, яка не є [PERSON], підтверджені у пояснювальній записці [PERSON], яка особисто видавала кредит на підставі кредитний договір № 0000088159 від 15 серпня 2013 року. Крім того, судом встановлено з пояснень позивача, що інформація щодо фактичного місця проживання, місця роботи, доходів та родичів, зазначена у заяві про видачу кредиту від 14 серпня 2013 року № 127974, дійсності не відповідає. За постановою старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Ляш Н.А. від 11 квітня 2016 року [PERSON], 1953 року народження, визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100080000441 від 15 січня 2016 року. Під час проведення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено, що 15 серпня 2013 року за адресою: м. Київ, вул. Данкевича, 14, невстановлена особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами в розмірі 2500 грн. Доказів на спростування наведених обставин відповідачі не надали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінивши докази, надані сторонами під час розгляду справи, у їхньої сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку, що кредитний договір від 15 серпня 2013 року № 0000088159, укладений від імені [PERSON], підписаний не ним, а іншою особою. Відтак, спірний договір був укладений без волевиявлення [PERSON], а тому такий договір має бути визнаний недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 2015 ЦК України. Таким чином, позов [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та в порядку застосування наслідків недійсності правочину, суд вирішує зобов'язати відповідачів припинити будь-які дії, направлені на стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2013 року № 0000088159. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн. в рівних частках та з відповідачів в дохід держави судовий збір у сумі 615,20 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог немайнового характеру.

Outcome: approved