Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що з 26.10.10 року вона працювала у ТОВ «Меллон Фешн Україна». Наказом ТОВ «Меллон Фешн Україна» від 11.11.15 року [PERSON] звільнено з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, зокрема, у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності. Вважаючи, що її звільнено з роботи незаконно, оскільки відсутні докази, що підтверджують винні дії працівника, просила скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за жовтень-листопад 2015 року у сумі 15 302,11 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 51 325,75 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача 5 000 грн. завданій їй моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, зазначала, що звільнення позивача відповідає діючому законодавству України, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.10 року [PERSON] була прийнята на роботу у ТОВ «Меллон Фешн Україна» на посаду продавця-консультанта. Наказом від 01.04.11 року [PERSON] переведено на посаду касира. Наказом від 27.03.13 року - переведено на посаду керуючого магазином «Be free». 07.08.14 року між ТОВ «Меллон Фешн Україна» і [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність керуючого магазином, відповідно до умов якого керуючий магазином бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності переданих йому матеріальних цінностей, відповідає за їх збереження. Крім того, 06.09.15 року укладено договір про колективну матеріальну відповідальність між ТОВ «Меллон Фешн Україна» та колективом магазину «Be free» в особі керівника [PERSON] Посадовою інструкцією керуючого магазину, зокрема, передбачено, що останній в межах своєї компетенції зобов'язаний знати та якісно і своєчасно виконувати вимоги чинного законодавства України; контролювати додержання працівниками магазину вимог щодо збереження товарів; здійснювати контроль за збереженням товару в магазині тощо. Актом по службовому розслідуванню від 09.11.15 року за наказом №15/11/06-1 від 06.11.15 року, затвердженим директором підприємства, за результатами проведення трьох інвентаризацій з попередженням персоналу, встановлено факти нестачі товару за період з 20.05.15 року по 06.11.15 року, що свідчить про невиконання посадових обов'язків персоналу, халатне ставлення до них. На підставі вказаного акту, 09.11.15 року директором ТОВ «Меллон Фешн Україна» видано наказ №15/11/09-2 про не нарахування щомісячної премії, згідно якого, зокрема, [PERSON] не нараховано премію за жовтень 2015 року у сумі 12 306,28 грн., за незадовільну роботу, несвоєчасне та неналежне виконання своїх службових обов'язків. Крім того, наказом № 15/11/09-3 від 09.11.15 року з [PERSON] утримано, на погашення нестачі по інвентаризації, 20% заробітної плати за жовтень у сумі 556,54 грн. Актом по службовому розслідуванню від 11.11.15 року за наказом №15/11/09-4 від 09.11.15 року, затвердженим директором підприємства, встановлено факти нестачі товару на суму 86 780 грн. за період з 07.10.15 року по 06.11.15 року, що свідчить про невиконання посадових обов'язків персоналу. Окрім нестачі, були виявлені порушення посадових обов'язків щодо недодержання правил збереження грошових та товарних цінностей та касової дисципліни керуючим магазином «Be free». Зокрема, зазначено, що нестача товару на вказану суму згідно проведених інвентаризацій від 07.10.15 року та від 05-06.11.15 року. У звіті вказано, що ці порушення трудових обов'язків унеможливлюють у подальшому роботу з коштами у зв'язку з порушенням вимог з виконання своїх посадових обов'язків, недотриманням вимог внутрішніх нормативних документів, тому слід застосувати до винних співробітників, зокрема і до позивача, міру дисциплінарного стягнення у вигляді не нарахування премії за листопад 2015 року, утримання із заробітної плати за листопад 2015 року на погашення нестачі та звільнення. Наказом від 11.11.15 року позивач звільнена з роботи з причини втрати довіри до працівника, через вчинення дій особою, що безпосередньо обслуговує цінності, відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Цим же наказом розірвано трудовий договір з ініціативи власника. Відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Основні слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей це прийняття і збереження. Тобто, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Як встановлено судом, [PERSON] займала посаду керуючого магазином, яка безпосередньо пов'язана з прийманням, зберіганням, обліком, реалізацією переданих матеріальних цінностей та входить до її посадових обов'язків. Крім того, винні дії позивача під час виконання посадових обов'язків встановлені комісією ТОВ «Меллон Фешн Україна» та зафіксовані у актах про проведення службового розслідування, зокрема у акті від 11.11.15 року, з якого вбачається, що комісія дійшла висновку, що порушення трудових обов'язків [PERSON] не дають можливості в подальшому довірити їй роботу з коштами. Отже, видаючи наказ про звільнення [PERSON] з роботи у зв'язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), та утримаючи та не нараховуючи заробітну плату на погашення нестачі, ТОВ «Меллон Фешн Україна» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20.04.16 року у справі № 6-100цс16. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористану відпустку судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника бо уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні відповідачем виплачені усі належні позивачі кошти, тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлені в судовому засіданні обставини, свідчать про те, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не були порушені її законні права, що в свою чергу могли б привести до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали б від позивача додаткових зусиль для організації його життя, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed