Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, мотивувавши свої вимоги тим, що 18.10.2017 року між ним та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 9252163592, відповідно до умов якого йому було надано кредит у сумі 190 828,00 грн зі строком користування - 48 місяців по 05.10.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, було укладено договір застави, згідно з яким у заставу передано транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA. Зазначений ТЗ належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 7 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3139, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перед відповідачем в розмірі 273 677,53 грн запропоновано звернути стягнення на належний позивачу транспортний засіб. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О. № 3139 від 7.11.2019 його було вчинено з порушенням норм діючого законодавства виходячи з наступного. Зазначає, що стягувачем були порушені процедури звернення стягнення на заставлене майно, зокрема в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про звернення стягнення на спірний автомобіль. Також позивач наголошує, що право на позасудове звернення стягнення на предмет застави у відповідача виникає лише за умови добровільної передачі боржником предмету застави у володіння обтяжувача. Однак жодного повідомлення про порушення зобов`язання, жодної вимоги про передачу ТЗ у володіння відповідача протягом 30 днів з дати реєстрації в ДРОРМ звернення стягнення позивачем отримано не було. Але автомобіль було вилучено в рамках відкритого виконавчого провадження № 60723824 на підставі постанови від 02.12.2019, винесеної приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. Позивач не погоджується з сумою заборгованості в розмірі 273 677,53 грн і вважає, що розрахунок не відповідає дійсному розміру заборгованості, а звернення відповідача до приватного нотаріуса завадило йому в судовому порядку скористатись наданими правами щодо зменшення розміру нарахованої неустойки/застосування строків позовної давності і інших прав. Після отримання документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис [PERSON] надасть додаткові пояснення щодо спірного розміру заборгованості. Ці докази не знаходяться у володінні позивача, а тому він заявив клопотання про їх витребування. Вказує на те, що приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О. оскаржуваний виконавчий напису був вчинений з порушенням імперативної вимоги статті 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не перевірено вимоги спеціального закону, факт отримання вимоги відповідача, не встановлено наявність вимоги відповідача щодо добровільної передачі ТЗ та факт її виконання позивачем, не було з`ясовано наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, а тому просить виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивачем [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд винести ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО Легкобит С.О. № 3139 від 07.11.2019, який оскаржується. На обґрунтування заяви зазначає, що такий захід зможе запобігти продажу ТЗ до вирішення судом по суті справи, а це ускладнить чи унеможливить повернення цього ТЗ власнику. 2 січня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 6 травня 2020 року (а.с. 34). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі для подання до суду письмових пояснень. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року заяву [PERSON] задоволено. Зупинено примусове стягнення з приводу виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса (а.с.39-40). Представник відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» подав до суду клопотання про зустрічне забезпечення, в якому просить зобов`язати позивача [PERSON] внести на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва грошових коштів в розмірі 198 550,00 грн. Ухвалою від 28 лютого 2020 року у задоволенні заяви представника ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відмовлено (а.с. 78-79). Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 24 липня 2020 року (№ апеляційного провадження 22-ц/824/7976/20) апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», подану адвокатом Чирвою В.Г. на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року, залишено без задоволення (а.с. 149-152). Справа, призначена на 6 травня 2020 року, не розглядалась у зв`язку з перебуванням матеріалів справи в Київському апеляційному суді. Справа відкладена на 9 лютого 2021 року. Представник відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» подав до суду відзив на позовну заяву разом з клопотанням про продовження строку для подання відзиву в справі № 752/26461/19. У відзиві ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» посилається на те, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою, вимоги не відповідають чинному законодавству та не підлягають задоволенню. Зазначає, що позовна заява позивача не підтверджена жодними доказами, зокрема не надано доказів про здійснення щомісяця оплати відповідно до договору та не наданий контрозрахунок заборгованості. Позивач у заяві не стверджує про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором. Відповідач звертає увагу, що для вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надало нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, договір застави, кредитний договір з додатками, вимогу про усунення порушень, рахунок заборгованості клієнта [PERSON] станом на 15.02.2019. Ці документи дають право відповідачу звернутися за вчиненням виконавчого запису на договорі застави та підтверджують безспірність заборгованості. У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору ТОВ«ФК «Центр фінансових рішень» 20.02.19 року було направлено позивачу вимогу про усунення порушень за адресою, вказаною у договорі. Але позивач вказану вимогу не отримав. У зв`язку з цим у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і нотаріуса були відсутні відомості щодо заперечення позивачем суми заборгованості, а тому вказана у вимозі заборгованість по кредиту набула статусу безспірної. Загальна сума заборгованості позивача становить 273 677,53 грн, яка складається з: - 186 958,97 - заборгованості за тілом кредиту; - 14 442,94 грн - заборгованості за річними процентами; - 47 440,43 грн - заборгованості за щомісячними процентами; - 21 335,19 грн - нарахування пені/штрафу, що підтверджується розрахунком, та 3 500 грн - витрат на вчинення виконавчого напису. Вважає вчинений виконавчий напис законним як і всі подальші виконавчі дії з реалізації заставленого транспортного засобу. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що заперечує проти наведених у відзиві доводів та аргументів відповідача. Розрахунок заборгованості в частині нарахування штрафних санкцій, які були накладені зі спливом строку позовної давності, не є безспірним. У судовому засіданні 9 лютого 2021 року відсутній відповідач. Представник відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. 9 лютого 2021 року суддею Голосіївського суду м. Києва Плахотнюк К.Г. було постановлено ухвалу, якою підготовче провадження за позовними вимогами [PERSON] закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 14 липня 2021 року. У судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Легкобит С.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки суду не повідомив, пояснень на адресу суду не направив, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Як встановлено судом, 18.10.2017 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано Заяву на отримання кредиту № 9252163592 (а.с. 14). Ця заява є закріпленим додатком до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Ці умови разом з заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. За умовами договору позивач отримав кредит в розмірі 190 828,00 грн строком на 48 міс., дата останнього платежу по поверненню кредиту 05.10.2021. Відповідно до кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірах та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується своєчасно повернути кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом. Відповідно до п. 5 кредитного договору сукупна вартість кредиту складається з: початкового проценту - 2% від суми кредиту, щомісячні проценти - 1,99% від суми кредиту, річні проценти - 9,99% від суми боргу за договором. А також позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення і неустойку у встановленому кредитним договором розмірі за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене прострочення. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і позивачем 18.10.2017 був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений Іщук Л.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 414. За цим договором заставодавець [PERSON] передає на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності автомобіль TOYOTA модель COROLLA д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до пунктом 5.1 розділу 5 Договору в разі невиконання чи неналежного виконання заставодавцем зобов`язань, передбачених кредитним договором, заставодержатель має право задовольнити за рахунок майна свої вимоги, включаючи відшкодування суми кредиту, процентів, пені, неустойки, збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, витрат пов`язаних із зверненням стягнення. Так, пунктом 5.2 передбачено, що задоволення заставодержателем своїх вимог за рахунок майна можливе, зокрема, шляхом звернення стягнення на майно, у т.ч. - на підставі виконавчого напису нотаріуса. (а.с. 15-16). У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» 20.02.19 року направило позивачу вимогу №99/19 про усунення порушення зобов`язання рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, вказану у договорі. Але позивач вказану вимогу не отримав. Повідомлення повернулося відповідачу з відміткою пошти у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 190-193). Оскільки зобов`язання за кредитним договором виконувалося позичальником неналежним чином, кредитор звернувся до приватного нотаріуса КМНО Легкобит С.О. із заявою про вчинення виконавчого напису. 7 листопада 2019 року приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3139, відповідно до якого пропонується звернути стягнення на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, тип загальний легковий седан, 2013 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ДАІ 3213 15.10.2015 року. Період за який проводиться стягнення - з 06.12.2017 по 15.02.2019. За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля пропонується задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у розмірі 273 667,53 грн, з яких: повернення кредиту - 186 958,97 грн, сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом - 61 883,37 грн, сплата штрафу/пені - 21 335,19 грн, витрати за вчинення виконавчого напису - 3 500,00 грн (а.с. 17). Автомобіль TOYOTA модель COROLLA д.н.з. [NUMBER] належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11). 18.10.2017 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано заборону відчуження у відомостях про обтяження відчуження (а. с. 182-183). Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.Л. було відкрито виконавче провадження № 60723824 від 26.11.2019 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису та накладено арешт на майно боржника (а.с. 18, 63). Позивач вказує, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог закону та наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Сторона відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, вказувала на законність оспорюваного виконавчого напису. Перевіряючи обґрунтованість вимог позову, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У частині першій статті 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У статті 26 цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача. У статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір невиконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим, представник відповідача доказів реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, тип загальний легковий седан, 2013 року випуску, колір білий, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер об`єкта: [NUMBER] суду не надав. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік № 1172), та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3, підпункт 7.6 пункту 7 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів щодо витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів свідчить про незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Згідно зі статтею 28 Закону № 1255-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Закон №1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону № 1255-IV, згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону № 1255-IV визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі Порядок № 830). Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. У пункті 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5).Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІПорядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку№ 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону № 1255-IV. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Відповідно до ст. 12 кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Такий правовий висновок зроблено в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18) Великою Палатою Верховного Суду, де серед іншого зазначено, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону № 1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, пунктом 11 Переліку № 1172 (в редакції на час вчинення виконавчого напису нотаріуса) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язанняподаються наступні документи - оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідно до переліку документів, зазначених у додатку заяви про вчинення виконавчого напису від 07.11.2019 за вих. № 07/11-20 (а.с. 194-195), відповідач надав нотаріусу наступні документи: оригінал договору застави б/н від 18.10.2017, засвідчену копію кредитного договору № 9252163592, засвідчені копії вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом Вимоги про усунення порушення основного зобов`язання (вих. № 99/19 від 20.02.2019) (а.с. 190-193), розрахунок заборгованості позичальника (а.с. 179-180), виписка нарахування та списання пені та неустойки від 11.05.2019 за вих. № 3286263-SN8 (а.с. 181). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, тип загальний легковий седан, 2013 року випуску, колір білий, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер об`єкта: [NUMBER], не надані такі докази представником відповідача і третьою стороною - нотаріусом. З заяви, яку надав відповідач нотаріусу для вчинення виконавчого напису також не вбачається відомостей про реєстрацію у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, встановивши порушення процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved