Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «АкваЛенд» та просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами безпроцентної цільової позики у сумі 437 700 грн. 00 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та ТОВ «АкваЛенд» були укладені договори безпроцентної цільової позики, а саме: договір №01/12 від 01.12.2011 року на суму 28 000 грн., договір № 13/12 від 13.12.2011 року на суму 56 000 грн., договір №23/12 від 23.12.2011 року на суму 219 000 грн., договір №31/01 від 31.01.2012 року на суму 70 000 грн., договір №02/02 від 02.02.2012 року на суму 75 700 грн. [PERSON] виконав умови вказаних договорів та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі у позику. Між [PERSON] та [PERSON] 05.09.2013 року було укладено договір про відступлення права вимоги, що належало [PERSON] за переліченими договорами укладеними з ТОВ «АкваЛенд». Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ТОВ «АкваЛенд», умов договорів безпроцентної цільової позики, а саме: порушенням строків повернення зазначених позик. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «АкваЛенд» були укладені договори безпроцентної цільової позики, а саме: договір №01/12 від 01.12.2011 року на суму 28 000 грн., договір № 13/12 від 13.12.2011 року на суму 56 000 грн., договір №23/12 від 23.12.2011 року на суму 219 000 грн., договір №31/01 від 31.01.2012 року на суму 70 000 грн., договір №02/02 від 02.02.2012 року на суму 75 7000 грн. (а.с.10-14). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Між [PERSON] та [PERSON] 05.09.2013 року було укладено договір про відступлення права вимоги, що належало [PERSON] за договорами укладеними з ТОВ «АкваЛенд» (а.с.8-9) Також судом встановлено, що відповідач ТОВ «АкваЛенд» умови договорів безпроцентної цільової позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 05.09.2013 року кошти за вказаними договорами у сумі 437 700 грн., а саме: за договором №01/12 від 01.12.2011 року у сумі 17 000 грн., за договором № 13/12 від 13.12.2011 року у сумі 56 000 грн., за договором №23/12 від 23.12.2011 року у сумі 219 000 грн., за договором №31/01 від 31.01.2012 року у сумі 70 000 грн., за договором №02/02 від 02.02.2012 року у сумі 75 700 грн. (а.с.15-19). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved