Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України до м. Шахтарськ Донецької області та в`їзд з тимчасово окупованої території України до м. Волноваха Донецької області Україна дитини [PERSON] строком на 3 місяці без згоди та супроводу батька [PERSON] . В обґрунтування позову вказує на те, що вона протягом чотирьох років, починаючи з 2002 року сумісно мешкала з [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач матеріально утримує та піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На теперішній час відносин з батьком дитини не підтримує. Вже протягом 11 років місцезнаходження [PERSON] їй не відоме, раніше відповідач мешкав за адресою: [ADDRESS] , але вже тривалий час не може його розшукати та отримати дозвіл на виїзд дитини з окупованої території на територію України з метою оформлення паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм (ID картка). Згідно ухвал Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2008 року та 08.06.2010 року громадянина [PERSON] оголошено в розшук з метою стягнення з нього аліментів на утримання сина. Вказує, що вона з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В жовтні 2019 року вона перемістилась з тимчасово окупованої території міста Шахтарська до смт. Донське Волноваського району Донецької області, з метою пошуку роботи та житла для себе та її сина. Місце перебування позивача підтверджується довідкою від 07.10.2019 р., № 1438-5000208663 «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Дитина мешкає наразі з матір`ю позивача у місті Шахтарську, доки позивач не знайде роботу та житло. Отже їй необхідно отримати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території та в`їзд на вказану територію її сина без згоди та супроводу батька строком на 3 місяці. Дозвіл батька отримати неможливо у зв`язку з відсутністю будь - яких стосунків та відомостей про адресу його перебування. Тому позивач змушена була звернутися з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. В позовній заяві просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України (а.с.20). Представник служби у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Гром З. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при винесенні рішення просить врахувати наявні в матеріалах справи докази. (а.с.22). Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.07.2004 року. Батьками зазначені сторони по справі ( а.с.8). Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Шахтарським МВ ГУМВС України в Донецькій області 25.07.2001 року (а.с. 4-5). [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 07.10.2019 року №1438-5000208663 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] від 28.09.1983 року, матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 10). Матір [PERSON] , [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Шахтарським МВ ГУМВС України в Донецькій області 07.12.2001 року (а.с. 11). Ухвалами Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2008 року та 08.06.2010 року громадянин [PERSON] оголошено в розшук, як боржника по аліментам (а.с. 12, 13). З позовної заяви позивача вбачається, що на теперішній час син позивачки проживає у рідної бабусі [PERSON] (матері позивача) в с. Шахтарськ Донецької області і позивач бажає забрати дитину до смт. Донське Волноваського району Донецької області, оскільки для виїзду з тимчасово окупованої території України, де проводиться антитерористична операція, необхідна згода батька. Проте отримати згоду батька не має можливості, так як його місцезнаходження невідоме. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до п.п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької Луганської областей - в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених вищезазначеною постановою, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В статті 313 ЦК України зазначено - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного з батьків за рішенням суду. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в`їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію України неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в`їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З огляду на викладене, оскільки позивач зазначила мету в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на в`їзд/виїзд її неповнолітньої дитини, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дитини, відповідача по справі, та оформлення відповідних документів для тимчасового в`їзду/виїзду. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.

Outcome: approved