Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на домоволодіння № 92-А по вул. Гридасова в м. Херсоні. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне домоволодіння є місцем постійного проживання позивача з 28.08.1988 року, коли він придбав його у [PERSON], яка, отримавши розрахунок, написала розписку про отримання коштів, передала всі наявні документи на будинок та виїхала. Крім того, вона письмово зобовязалась оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Проте, свого обовязку не виконала. За обставин відкритого та безперервного користування спірним будинком з 1988 року позивач вважає, що набув право власності на нього за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Додатково пояснила суду, що ухилення від нотаріального посвідчення договору сталося не з її вини, а з вини власника будинку [PERSON], який помер у 2012 році. За життя він 15.05.1981 року здійснив продаж відповідачу спірного будинку, так само оформивши це розпискою без нотаріального оформлення договору. Відповідач зазначила, що лише в 2014 році їй стало відомо про смерть [PERSON] Весь цей час вона розшукувала [PERSON] та членів його сімї, які за місцем прописки не проживали. Відповідач [PERSON] (дружина померлого [PERSON]О.) в судове засідання не зявилась. Сторони повідомили про її постійне проживання за межами території України, що підтвердила її дочка [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Враховуючи те, що сторони не заперечували проти розгляду справи за відсутності [PERSON], а також те, що зі слів її дочки [PERSON] вона повідомлена про розгляд справи, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради трудящихся від 20.11.1973 року №470/27 [PERSON] відведено земельну ділянку площею 473 кв.м по вул. Гридасова, 92-А, в м. Херсоні для індивідуального будівництва будинку. 03.06.1977 року заведено будинкову книгу на спірний будинок, в якій було прописано [PERSON] та членів його сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому [PERSON] було зазначено власником будинку. У відповідності до вчинених у цій будинковій книзі відміток, 14.04.1981 року вказані особи виписані із спірного будинку. У судовому засіданні судом досліджено оригінал розписки від 15.05.1981 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 рублів в рахунок купівлі-продажу будинку №92-А по вул. Гридасова у м. Херсоні. Крім того, судом досліджено оригінал розписки від 28.08.1988 року, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] 1500 рублів в рахунок купівлі-продажу будинку №92-А по вул. Гридасова у м. Херсоні. Відповідно до показань допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] (доньки [PERSON] та [PERSON]) розписка дійсно складена її батьком [PERSON], як власником спірного будинку. З моменту отримання коштів сімя виїхала з будинку. Всю наявну документацію на будинок було передано [PERSON]. Також свідок повідомила суду, що її мати [PERSON] на протязі останніх 10 років постійно мешкає за межами території України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що 28.08.1988 року [PERSON] в присутності свідка отримала від позивача 1500 рублів в рахунок купівлі-продажу спірного житлового будинку. При складанні розписки [PERSON] передала позивачу оригінал будинкової книги, рішення виконкому Суворовської районної ради трудящихся від 20.11.1973 року №470/27 та технічний паспорт на спірний будинок. Крім того, свідок зазначила, що з часу передачі коштів [PERSON] безперервно з 1988 року мешкає в спірному будинку із своєю сімєю. Відповідно до правової позиції, висловленої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася рядом підзаконних нормативних актів, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України\~визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 9 постанови пленуму № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Разом з цим, судом встановлено, що власником спірного домоволодіння був [PERSON], який помер у 2012 році. За змістом наведених розяснень відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку з набувальною давністю. За наведених обставин суд дійшов висновку, що з 28.08.1988 року позивач відкрито для сторін по справі володіє спірним будинком без оформлення права власності на нього. Беручи до уваги відкритість й безперервність володіння спірним майном без таємниць для оточуючих і відповідачів та за їх згодою, без вчинення відповідачами будь-яких дій, що свідчили б про визнання ними обов'язку повернути річ, а також не пред'явлення правомочною особою позову про повернення або витребування майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Outcome: approved