Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до Широківського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів та моральної шкоди. У своєму позові [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» грошові кошти в сумі 44 310 грн, 3% річних в розмірі 72, 84 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 493 грн. 83 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 10 грудня 2015 року між [PERSON], і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (далі-Відповідач) було укладено договір Фінансового лізингу № 002992. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA, він знайшов транспортний засіб [PERSON], та зателефонував до продавця (автосалон Ваш авто), йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є і зараз на нього акційна ціна. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 44 310 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого із ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. А також він написав заяву, в якій вказав, який транспортний засіб йому потрібно. В той же день ним було сплачено рахунок на суму 44 310 грн.. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір, він зрозумів, що його обманули. Так як відповідачем не було надано достатнього часу для ознайомлення з договором, а в усній формі не розяснено про призначення платежу. За наведених обставин вважає дії ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» протиправними та просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, свій позов підтримує та просить задовольнитиу заявлений ним спосіб, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив,тому судом зі згоди позивача винесено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України , особа , яка бере участь у справі , має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності . Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов'язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Судом встановлено, 10 грудня 2015 року між [PERSON], і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено договір Фінансового лізингу № 002992. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. На виконання вищевказаного договору [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія\~«Ваш Авто » адміністративний платіж в розмірі 44\~310.00 грн.. Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] зазначав, що відповідачем не було розяснено умови договору та призначення першого платежу, що свідчить про те, що зазначені кошти набуті відповідачем без достатніх правових підстав і відповідно до положень ст. 1212 Цивільного Кодексу України підлягають поверненню.. Разом з тим, суд не може погодитись з доводами позивача, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносин, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), що передбачено ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Сторонами у спірних правовідносинах укладено правочин договір фінансового лізингу в письмовій формі, який підписаний його учасниками та скріплений печаткою, отже при його укладенні були дотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до ст.ст. 202, 203 ЦК України. Позивачем зазначено в позові, що в договорі не передбачено можливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача та повернення сплачених коштів, що є порушенням його прав як споживача. Відповідно до п.12.1 договору лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення.\~У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини. Отже, позивачем не було здійснено жодного наміру щодо розірвання договору та направлено згідно до п.12.1 договору заяви до відповідача. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуто, згодом відпала. З огляду на правовідносини, які склались між сторонами, застосування до них положень ст.1212 ЦК України, є невірним розумінням закону, оскільки сторони правочину бажали його укладення та розраховували на реальне настання подій, що ним обумовлені, позивач добровільно сплатив передбачені договором лізингові платежі на рахунок відповідача, а тому відповідач набув дані кошти на достатніх правових підставах, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству України. Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним. Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу суд виходить з наступного: Згідно з діючим законодавством, особа несе відповідальність за завдану моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями ЦК України, а також іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за таку шкоду у тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». Положеннями п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення договору визначено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту) відповідно до Закону. Положення ст. 23 ЦК України до спірних правовідносин, навіть при задоволенні позову про стягнення грошових коштів, які регулюються саме ЗУ «Про захист прав споживачів» не застосовуються, а тому доводи позивача про застосування положень цивільного законодавства безпідставні. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів та моральної шкоди є безпідставним, необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже так як в позові відмовлено то судовий збір відноситься на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed