Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У грудні 2013 року заступник прокурора Львівської області пред'явив в суд позов в інтересах держави, яку представляє Міністерство інфраструктури України, від імені якого діє державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця»), до Брюховицької селищної ради, [PERSON], третьої особи без самостійних вимог - відділу Держземагенства у м. Львові, в якому, з урахуванням поданої 18 березня 2014 року заяви про зміну позовних вимог, просить постановити рішення, яким: - визнати незаконним та скасувати п.1.11 рішення Брюховицької селищної ради №584 від 29 грудня 2005 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0, 0608 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; - скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23 травня 2006 року, виданий [PERSON], та державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що прокуратурою Львівської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при відчуженні земель залізничного транспорту, в ході якої встановлено порушення при відчуженні фізичним особам Брюховицькою селищною радою земель вказаної категорії. Зокрема, встановлено, що 29 грудня 2005 року рішенням Брюховицької селищної ради № 584 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0608 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований 23 травня 2006 року за [NUMBER] кн.01-7. Під час проведення ДТГО «Львівська залізниця» інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування землями залізничного транспорту встановлено, що на території смт. Брюховичі в смузі відведення залізниці знаходиться земельна ділянка [PERSON], яка передана останній на підставі вищевказаного рішення Брюховицької селищної ради від 29 грудня 2005 року. Площа перетину земельної ділянки [PERSON] із смугою відведення залізниці становить 0,0192 га. Вищевказане рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству, порушує право ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна і забезпечення безпеки руху та повинно бути визнаним незаконним з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі, які надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме, землі, надані під залізничне полотно та його облаштування. Крім цього, положеннями ст. 68 Земельного кодексу України визначено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням станціями та іншими будівлями. Вказані землі залізничного транспорту повинні утримуватися у належному санітарному стані, що передбачено ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт». Згідно «Плану смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці», розробленого Дорпроектом в 1962 році, ширина смуги відведення становить від 15 до 40 м. В той час ділянка [PERSON] починається на відстані 22 м від осі колії. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», яка затверджена 30 січня 1963 року Міністерством шляхів сполучення СРСР, «Положение о землях, предоставленных транспорту», затверджене постановою Ради народних комісарів СРСР від 07 лютого 1933 року №50, «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року №83), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п. п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. В подальшому, при зміні законодавства та введенні інституту державних актів в Земельні кодекси України, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Відповідно до вимог ст. 49 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проте, вилучення ділянки у встановленому порядку у ДТГО «Львівська залізниця» не проводилося. ДТГО «Львівська залізниця», як суміжний користувач, не погоджувало ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не давало згоди на вилучення земельної ділянки. Відповідно до вимог п. «б» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Однак, Брюховицька селищна рада прийняла незаконне рішення № 584 від 29 грудня 2005 року, яким передала у власність [PERSON] частину земель залізниці. На підставі вказаного рішення видано державний акт на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23 травня 2006 року. Крім цього, згідно із положенням п. 5 постанови Верховної Ради України №562 від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу» визначено, що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі. Враховуючи викладене, ДТГО «Львівська залізниця» не втрачено право землекористування на земельні ділянки, які виділені при будівництві та облаштуванні залізничного полотна. Прийняття Брюховицькою селищною радою оскаржуваного рішення і видачі на його підставі державного акту на земельну ділянку не враховано вищенаведені норми законодавства та порушено права ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою. Згідно із вимогами ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Положеннями ч. 1 ст. 155 цього Кодексу передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян і держави в судах у випадках, визначених законом. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. В судовому засіданні прокурор прокуратури Львівської області Гарасимчук А.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Представник Міністерства інфраструктури України та ДТГО «Львівська залізниця» Кривяк Д.Р. в судовому засіданні позов заступника прокурора Львівської області підтримав, покликаючись на викладені в ньому та долученому до справи письмовому поясненні. Представник Брюховицької селищної ради Кубай Т.Є. в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та подав до суду письмове заперечення від 14.10.2014 року №1558 та додаткове письмове пояснення від 03 квітня 2015 року, з яких вбачається, що він позов не визнає та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що спірною земельною ділянкою вона фактично користується з 1953 року, обробляє її та садить на ній картоплю, моркву, буряк та інші овочі. Жодних документів на право користування спірною ділянкою за 1953 рік вона немає та вказана ділянка була передана їй у власність Брюховицькою селищною радою у грудні 2005 року. Просить в позові відмовити та дозволити їй, як пенсіонеру, й надалі використовувати вказану земельну ділянку для вирощування овочів. Представник третьої особи без самостійних вимог - відділу Держземагенства у м. Львові в судові засідання жодного разу не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Заслухавши пояснення прокурора прокуратури Львівської області Гарасимчука А.В., представника Міністерства інфраструктури України та ДТГО «Львівська залізниця» Кривяка Д.Р., відповідача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов заступника прокурора Львівської області підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що п.1.11 рішення Брюховицької селищної ради за №584 від 29 грудня 2005 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» було затверджено технічну документацію для видачі державного акта на право власності на землю і безоплатно передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 0608 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення Брюховицької селищної ради [PERSON] 23 травня 2006 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за [NUMBER] кн.01-7. Статтею 6 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що Землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Охоронні зони - ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об'єктів залізничного транспорту. Згідно з приписами ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. У відповідності з п.б) ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема землі під державними залізницями. Пунктом 5 постанови Верховної Ради України № 562 від 18 грулня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. За змістом ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Положеннями ч.2 ст. 152 цього Кодексу передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. У відповідності до ст.ст. 54, 55 «Загальних засад землекористування та землеустрою», затверджених постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, землі для потреб транспорту вважаються землями спеціального призначення та використовуються на підставі особливих положень про ці землі. Відповідно до Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого постановою РНК СРСР № 50 від 07 лютого 1933 року, землями, наданими транспорту, визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Вказане Положення діяло до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року №24 «Про затвердження положення про землі надані транспорту». Порядок відводу земель під будівництво об'єктів інфраструктури залізничного транспорту, надання цим землям статусу земель залізничного транспорту і земель спеціального призначення визначався «Положенням про порядок порушення і розгляду клопотань по питаннях про відведення земель для державних, громадських потреб та інших потреб, які потребують рішення Ради Міністрів СРСР або Міністра сільського господарства СРСР», затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1240 від 22 червня 1954 року, постановою Ради Міністрів УРСР «Про порядок розгляду питань відведення земель для державних, громадських та інших потреб» № 922 від 06 липня 1954 року, «Інструкцією про норми та порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відводу», затвердженою наказом Міністерства шляхів сполучення СРСР від 01 листопада 1955 року. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівскої залізної дороги від км4+850м до км11+106м, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, та викопіювання з плану геодезичної зйомки смуги відведення земель ДТГО «Львівська залізниця» на проміжку від км7 до км8 в напрямку від станції Рудно до станції Підбірці в смузі відведення залізниці знаходиться земельна ділянка, яка була безоплатно передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства вищевказаним рішенням Брюховицької селищної ради №584 віл 29 грудня 2005 року. Площа перетину земельної ділянки [PERSON] зі смугою відведення землі залізниці становить 0,0192 га. В контексті положень ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» долучений до матеріалів справи План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізної дороги від км4+850м до км11+106м є містобудівною документацією, яка є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян і юридичних осіб, та встановлює розміри земельної ділянки, віднесеної до земель залізничного транспорту, містить необхідну інформацію щодо виникнення в залізниці права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 98 Земельного к УРСР 1970 року, п.п. 2, 15 «Положення про землі транспорту», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня1981 року № 24. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення від 29 грудня 2005 року №584 Брюховицька селищна рада пунктом 1.11 порушила порядок передачі спірної земельної ділянки [PERSON] у власність, оскільки здійснила таку передачу без попереднього вилучення такої ділянки у ДТГО «Львівська залізниця», як це передбачено ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, а також порушила вимоги ч.4 ст.84 цього Кодексу, якими встановлено заборону передавати землі державної власності із земель під залізницями у приватну власність. Відповідно до п. 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Вказаний Закон України набрав чинності з 15 січня 2012 року, а тому строк позовної давності прокурором не пропущений. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов заступника прокурора Львівської області в інтересах держави є підставним та таким, що підлягає до задоволення. Доводи представника Брюховицької селищної ради Кубая Т.Є., які викладені в долученому до справи письмовому запереченні, та доводи в судовому засіданні відповідача [PERSON], на думку суду є непереконливими, вони суперечать названим вище нормам матеріального права, спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи та пояснення суд не може покласти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Outcome: approved