Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У вересні 2019 року від Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надійшов позов до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Комунальний заклад Броварської районної ради «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування» , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Зміст позовних вимог, з якими звертається заявник. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] . У соціальній історії дитини вже двічі траплялися випадки нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків. Зокрема, на підставі розпорядження Броварської райдержадміністрації від 03 серпня 2015 року малолітнього [PERSON] відібрано у батьків. Батьки систематично залишали хлопчика на дідуся, який, через стан свого здоров`я, не міг доглядати за дитиною. Із цього приводу із відповідачами проведено профілактичну бесіду, а 21 серпня 2015 року їм повернуто дитину. Однак, 15 вересня 2016 року у ТР «Ашан» виявлено покинуту батьками дитину, якою виявився малолітній [PERSON] , після чого дитину взято на облік як таку, що позбавлена батьківського піклування та влаштовано до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». У ході перевірки місця перебування батьків хлопчика з`ясовано, що 11 січня 2017 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО №13, а 12 грудня 2016 року відносно [PERSON] також обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а вже 06 лютого 2017 року звільнено із під варти у зв`язку із зміною запобіжного заходу на домашній арешт. Маючи фізичну змогу відвідувати сина, мати хлопчика не цікавилася його життям, у закладі дитину не відвідувала. За період перебування малолітнього [PERSON] у закладі із 02.11.2016 року по 20.02.2018 рік батько хлопчика відвідав його лише двічі: 13.12.2017 р. та 29.12.2017 р. Мати жодного разу сина не відвідала. Після вказаного періоду і до лютого 2019 року батько відвідав сина лише один раз 06.03.2018 р., мати здоров`ям сина жодного разу не поцікавилася. 26 червня 2019 року малолітнього [PERSON] передано матері [PERSON] , а вже 31 липня 2019 року дитина знову опинилася у закладі. Після цього, життям дитини жодний із її батьків не цікавиться ані фізично, ані у телефонному режимі. Відповідачі свою поведінку до дитини не змінюють, свідомо створюють для сина травмуючі ситуації, що свідчить про свідоме та систематичне нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. З підстав, викладених вище, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути із відповідачів аліменти на утримання сина у розмірі по 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку з кожного, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог. 09 червня 2020 року від [PERSON] надійшли письмові заперечення проти позовних вимог, де зазначено, що він з об`єктивних причин не може виконувати свої батьківські права по відношенню до свого сина [PERSON] , оскільки із 30 липня 2019 року перебуває у державній установі «Київський слідчий ізолятор», що не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. У своїх запереченням послався на практику Верховного Суду із питань про позбавлення батьківських прав та з підстав, викладених у запереченні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 54). Ухвалами суду від 09 червня 2020 року та 15 вересня 2020 року вирішено судове засідання проводити у режимі відеоконференції із Державною установою «Київський слідчий ізолятор» (а.с. 134-135, 156-157). Ухвалою суду від 09 червня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 136-137). У судове засідання представник органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області Калініченко А.О. не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, у заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, через Державну установу «Київський слідчий ізолятор». Представник третьої особи Комунального закладу Броварської районної ради «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування» у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Обставини справи, що встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 жовтня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Батьком у свідоцтві про народження дитини значиться [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 8). На підставі розпорядження № 418 Броварської районної державної адміністрації Київської області від 03 серпня 2015 року відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , та батька [PERSON] . [PERSON] тимчасово влаштовано до Броварської дитячої лікарні для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги (а.с. 26). Із матеріалів справи установлено, що відповідно до висновку комісії від 21 серпня 2015 року № 494/01-18/3 [PERSON] повернуто у біологічну сім`ю. 15 вересня 2016 року працівниками Святошинського Управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві складено акт про те, що у м. Києві у ТЦ «Ашан», вул. Берковецька, 6, знайдено дитину чоловічої статі, на вигляд 2 роки. Мати дитини близько 21:00 скоїла у магазині крадіжку. Пізніше установлено, дитиною є [PERSON] , [INFO] , а його матір`ю [PERSON] (а.с. 13-14). 03 жовтня 2016 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , передано працівникам служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області, про що складено відповідний акт (а.с. 15). На підставі розпорядження № 703 Броварської районної державної адміністрації Київської області від 18 жовтня 2016 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Комунального закладу КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» (а.с. 17). Зі змісту листа № 47-1202 вих.12 Київської місцевої прокуратури № 4 від 27 лютого 2017 року вбачається, що 11 січня 2017 року скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадження № 12016100040000899 від 21.01.2016 року відносно [PERSON] , до Дніпровського районного суду м. Києва, а громадянину [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 (а.с. 19). Також, у листі № 08-6765 від 04 квітня 2017 року Державної установи «Київський слідчий ізолятор» зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року відносно підозрюваної [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 06 лютого 2017 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] звільнено із під варти у залі суду у зв`язку із зміною запобіжного заходу на домашній арешт (а.с. 20). Відповідно до листа № 01-10-137 від 01 березня 2018 року [PERSON] у період із 02.11.2016 р. по 20.02.2018 рік перебував у Комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». За цей період [PERSON] батько хлопчика, відвідав сина [INFO] та 29.12.2017 р. Мати жодного разу сина не відвідала. (а.с. 21). Відповідно до розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 69 від 22 січня 2018 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Комунального закладу «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 25). Матеріалами справи установлено, що [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців. Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року [PERSON] звільнена з-під варти у зв`язку із фактичним відбуттям призначеного їй судом покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до акту про відвідування батьками вихованця дитячого будинку «Надія» [PERSON] , [INFO] , мати дитини [PERSON] за час перебування дитини у закладі з 20.02.2018 року і по 02.05.2019 рік відвідувала дитину вісім разів: 26.03.2019 р., 28.03.2019 р., 31.03.2019 р., 11.04.2019 р., 23.04.2019 р., 03.05.2019 р., 17.05.2019 р., 31.05.2019 р. Постійно привозила солодощі та фрукти (а.с. 41). Відповідно до акту про відвідування батьками вихованця дитячого будинку «Надія» [PERSON] , [INFO] , батько дитини [PERSON] за час перебування дитини у закладі з 20.02.2018 року і по 02.05.2019 рік відвідував дитину періодично, а саме: 06.03.2018 р., 06.06.2018 р., 01.08.2018 р., 20.09.2018 р., 01.04.20198 р., 02.04.2019 р., 14.04.2019 р., постійно привозив солодощі та фрукти. Додатково по телефону не зв`язувався, здоров`ям та вихованням сина не цікавився (а.с. 42). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 26.06.2019 р. № 983/01-12 [PERSON] повернуто в біологічну сім`ю матері дитини [PERSON] . 31 липня 2019 року до служби у справах дітей та сім`ї звернулася [PERSON] (прабабуся [PERSON] ) та повідомила, що [PERSON] залишила їм дитину на тривалий час, не виходить на зв`язок, до дитини не приїздить. [PERSON] залишила дитину [PERSON] в службі у справах дітей та сім`ї, та просила влаштувати хлопчика у заклад, оскільки через свій похилий вік не може доглядати за дитиною. Відповідно до акту про відвідування батьками вихованця дитячого будинку «Надія» [PERSON] , [INFO] , мати дитини [PERSON] за період із 31.07.2019 року та по теперішній час дитину не відвідує, по телефону не зв`язується, здоров`ям та вихованням дитини не цікавиться (а.с. 23). Із матеріалів справи установлено, що батьку малолітнього [PERSON] [PERSON] 20 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» (а.с. 120). 22 грудня 2017 року, 04 червня 2019 року та 22 серпня 2019 року органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації надано висновки про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-40). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 164 Сімейного Кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд, у відповідність до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, насамперед враховує інтереси дитини - [PERSON] , [INFO] . Так, доданими до матеріалів справи доказами підтверджено, що, починаючи із 2015 року відповідачі нехтують своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишаючи його на своїх рідних, які перебувають у похилому віці, та покидаючи у громадських місцях. За час перебування малолітнього [PERSON] у закладах дитячого будинку, відповідачі періодично навідувалися до сина, однак такі відвідування мали не постійний, тимчасовий характер, а згодом взагалі припинилися. Усвідомлюючи те, що дитина перебуває у закладах дитячого будинку, відповідачі жодним чином не намагалися повернути дитину у свою сім`ю та створити [PERSON] належні умови для проживання, розвитку дитини, забезпечити нормальну сімейну атмосферою у родині. Через такі дії своїх батьків, хлопчик постійно опиняється у закладах дитячого будинку, що психологічно впливає на розвиток дитини. Відповідачі ведуть антисоціальний спосіб життя, за свої неправомірні злочинні дії періодично перебувають у місцях позбавлення волі. Така поведінка відповідачів свідчить про свідоме нехтування ними своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, про байдужість до його подальшого життя, розвитку, оскільки батьки не беруть участі у вихованні та утриманні свого сина, не цікавляться його життям, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. У своїх запереченнях [PERSON] посилається на те, що з об`єктивних причин не може брати участь у вихованні свого сина, оскільки з 30 липня 2019 року перебуває в Державній установі «Київський слідчий ізолятор». Проте, суд звертає увагу, що ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків почалося ще з 2015 року. У своїх запереченнях [PERSON] не зазначає, чому з цього періоду почав нехтувати своїми батьківськими обов`язками по відношенню до свого сина, не вказав, яким чином має намір виховувати дитину, брати участь у її матеріальному забезпеченні, не надав належних доказів поважних причин, які перешкоджали виконувати батьківські обов`язки протягом усього часу перебування дитини у спеціалізованих установах. У даній ситуації суд вважає, що заперечення відповідача [PERSON] не свідчать про те, що він не буде ухилятися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, яка на даний час перебуває у дитячому будинку. Тому, оцінюючи у сукупності обставини справи, враховуючи інтереси дитини, суд вважає безпідставними посилання відповідача на зазначені у запереченнях причини невиконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, беручи до уваги всі фактичні обставини справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку про те, відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, ухиляються від їх виконання, а тому мають бути позбавлені батьківських прав. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що аліменти із відповідачів за рішенням суду не стягувалися. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачено ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 180 та ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із\~ч.\~ч.\~1,2,3\~ст.\~181\~СК України\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності\~ст.\~7 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» прожитковий мінімум на дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня 2020\~року -\~ \~1779\~гривень,\~з 1\~липня -\~1859\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1921\~гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вищевказані норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд вважає за необхідне стягувати із відповідачів аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 (одній тисячі двісті) грн. з кожного. У відповідність до вимог ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Щодо судових витрат. Відповідно до\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідність до вимог Закону України «Про судовий збір» орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області звільнений від сплати судового збору, а отже, та згідно положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню із відповідачів на користь держави. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: partial