Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У грудні 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності по ? частині земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні жилим будинком шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки, посилаючись на те, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], право власності зареєстроване в установленому законом порядку в КП «БТІ Києво-Святошинського району Київської області» 14 березня 2011 року, реєстраційний номер 33128558. Зазначений житловий будинок [PERSON] та [PERSON] отримали в порядку спадкування після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла [INFO] року, яка, в свою чергу, набула вказаний будинок в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,21 га, яка була надана [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами радгоспом «Шпитьківський», відповідно до рішення виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 07 липня 1971 року № 290/10 та планом забудови садиби. На той час площа земельної ділянки складала 0,25 га, а згодом, коли землі були передані до Личанської сільської ради, за житловим будинком [PERSON] обліковувалася земельна ділянка площею 0,21 га. Рішенням виконкому Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 лютого 1997 року за № 1 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,21 га. Однак за життя вона не встигла отримати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. З переходом до [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок, до них перейшло і право користування земельною ділянкою, яка надавалася [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок та право на користування (по ? частині за кожним) земельною ділянкою площею 0,21 га, що знаходиться в [ADDRESS] Для вирішення питання про приватизацію даної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] звернулися до Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, рішенням 8 сесії 6 скликання якої від 31 березня 2011 року за № 82-08-У1 їм було надано дозвіл на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS], площею 0,21 га, та доручено землевпорядній організації розробити технічну документацію щодо відведення земельної ділянки у власність. В ході проведення робіт та перевірки їм повідомили, що земельна ділянка площею 0,21 га не може бути передана у власність, так як частина цієї земельної ділянки вже передана у власність їхній сусідці [PERSON], яка отримала державний акт ще у 1997 році, а кадастровий номер ділянці було присвоєно лише у 2012 році. Постійною комісією з питань регулювання земельних відносин та захисту навколишнього середовища Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в ході проведення перевірки було встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] проходять таким чином, що виходять за межі встановленого паркану між її садибою та садибою [PERSON], [PERSON], проходить по їхньому житловому будинку, який є їхньою власністю та побудований у 1978 році, а також по господарських будівлях - колодязю 1978 року побудови, та сараю 1977 року побудови, які фактично розташовані на земельній ділянці [PERSON] Крім того, комісією було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] за даними її будівельного паспорта, не відповідає даним державного акта та кадастрового плану. Фактично, площа земельної ділянки більша на 0,43 га. Також комісією встановлено, що земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] фактично становить 0,19 га, замість 0,21 га. Право [PERSON] та [PERSON] на набуття у власність земельної ділянки площею 0,21 га, що знаходиться в [ADDRESS], виникло із акту органу місцевого самоврядування, а саме із рішення 8 сесії 6 скликання Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року № 82-08-VI. Внаслідок того, що земельна ділянка [PERSON] накладається на їхню земельну ділянку, [PERSON] та [PERSON] вважають, що їхнє право на земельну ділянку не визнається. Крім того, накладання земельних ділянок створюють перешкоди у реалізації права власності на житловий будинок. У зв'язку з накладанням земельних ділянок неможливо виготовити технічну документацію для надання земельній ділянці кадастрового номера, що позбавляє їх, як власників, можливості відчужити належні їм частки житлового будинку, оскільки не можуть виділити частини земельних ділянок та присвоїти їм окремі кадастрові номери. Відповідно до висновку експертного дослідження [PERSON] та [PERSON] встановили, що земельна ділянка [ADDRESS], накладається на земельну ділянку [ADDRESS], а межа земельної ділянки [NUMBER] проходить по житловому будинку та господарських будівлях, що знаходяться на земельній ділянці [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] зазначають, що усунення перешкод у здійсненні ними права власності на житловий будинок та право користування земельною ділянкою можливе шляхом правильного визначення розміру та меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Враховуючи викладене, позивачі [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності по ? частині земельної ділянки площею 0,21 га, що знаходиться в [ADDRESS], та усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS], шляхом скасування державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,3996 га, яка знаходиться по [ADDRESS], на ім'я [PERSON], скасування реєстрації державного акту та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні поданий позов підтримала та просила його задовольнити. В судове засідання представник відповідача Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні поданий позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих № 290/10 від 07 липня 1971 року було дозволено [PERSON] побудувати індивідуальний житловий будинок на ділянці, виділеній радгоспом «Шпитьківський» в [ADDRESS], площею 0,25 га. Відповідно до рішення виконавчого комітету Личанської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 1 від 25 лютого 1997 року [PERSON] передано безплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,21 га за адресою: [ADDRESS], та вирішено, що їй необхідно звернутися до землевпорядної організації для виготовлення Державного акта на право власності на земельну ділянку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року було встановлено факт, що [PERSON] була матір'ю [PERSON], та визнано право власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині житлового будинку та право користування по ? частині земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], в поряду спадкування за законом після смерті [PERSON] Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав по 1\\2 частині домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Рішенням 8 сесії 6 скликання Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 березня 2011 року № 82-08-VІ «Про надання дозволу на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS], гр. [PERSON] та [PERSON]» було надано дозвіл на розробку технічної документації присадибної земельної ділянки у спільну сумісну власність, площа земельної ділянки 0,2100 га. Відповідно до Акта постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та захисту навколишнього середовища від 18 серпня 2012 року встановлено, що земельна ділянка, надана [PERSON], перейшла у спадщину [PERSON] та [PERSON] після смерті їхньої матері [PERSON] Межі земельної ділянки [PERSON] проходять таким чином, що виходять за межі її паркану та переходять на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON], проходять по її житловому будинку, 1978 року побудови, колодязю, 1978 року побудови, сараю, 1977 року побудови, у зв'язку з чим комісія дійшла висновку, що державний акт [PERSON] видано з порушеннями прав громадян. Як вбачається з акта, фактична площа земельної ділянки [PERSON] становить 0,43 га замість 0,3996 га, а фактична площа земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] становить 0,19 га замість 0,21 га. Відповідно до висновку № 05/08-2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 05 серпня 2014 року, складеного ТОВ «Судово-експертний альянс» за результатами дослідження земельних ділянок [NUMBER] та [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області, та документації щодо них, було встановлено, що земельна ділянка [NUMBER] накладається на земельну ділянку [NUMBER], геодезичні координати накладення співпадають із твердим контуром (парканом), площа земельної ділянки [NUMBER] в частині накладення на земельну ділянку [NUMBER], складає 86,7 кв.м., та межа земельної ділянки [NUMBER] проходить по житловому будинку та господарських будівлях, що знаходяться на земельній ділянці [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського району Київської області від 19 вересня 2013 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання незаконним рішення, державного акту, скасування реєстрації державного акту, визнання недійсним договорів дарування, було встановлено, що державний акт було виготовлено та отримано [PERSON] з дотриманням вимог чинного на той момент законодавства, а також вказано, що спірна межа між земельними ділянками проходить біля будинку, що спростовує твердження [PERSON] та [PERSON] про те, що межа ділянки [PERSON] проходить крізь будинок. Також судом зазначено, що на момент отримання [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку обов'язковим було погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками. Під час розгляду справи позивачами не було доведено, що такого погодження не відбулося. Крім того, судом встановлено, що на погодженні меж наявний підпис первісного землекористувача [PERSON] У зв'язку з встановленими обставинами та враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не надали належних та достатніх доказів про незаконність прийняття радою рішення, видачу державного акта, проходження меж земельної [PERSON] крізь їхню земельну ділянку та створення [PERSON] перешкод у користуванні ними своєю власністю, суд відмовив позивачам у задоволенні їхнього позову. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського району Київської області від 19 вересня 2013 року було залишено без змін. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з викладеним, та враховуючи, що обставини не підлягають доказуванню, суд відмовляє позивачам [PERSON] та [PERSON] в усуненні перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження житловим будинком шляхом скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та правильного визначення розміру і меж земельної ділянки [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області, у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. За правилами ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах визначених норм. За правилами ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК, а також інших законів. Відповідно до вимог п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі придбання за договором дарування, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Правила ст. 116 ЗК України встановлюють, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах норм безоплатної приватизації. Згідно з ч. 5 вказаної статті земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян. У зв'язку з тим, що надання земельних ділянок у власність належить до компетенції органів місцевого самоврядування, суд відмовляє позивачам [PERSON] та [PERSON] у визнанні за ними права власності по ? частині земельної ділянки. У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачам [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцям [PERSON] було відомо про видачу [PERSON] державного акту ще під час встановлення та погодження меж земельної ділянки [NUMBER] було відомо ще у 1996 році. Тому трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права чи інтересу сплив ще у 1999 році. Відповідно до вимог ст. 71 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. За правилами ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно з правилами ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За вимогами ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У зв'язку з тим, що позовна давність може бути застосована судом лише у випадку, якщо встановлений факт порушення прав позивача, а під час розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивачів, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON]

Outcome: dismissed