Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить домоволодіння № 11-а по вул. Шмідта у сел. Сартана м. Маріуполя. У будинку також зареєстрований колишній чоловік позивача, який не проживає за цією адресою з липня 2015 року. Факт перебування відповідача [PERSON] зареєстрованим у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на користування та володіння ним, крім того, [PERSON] вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих у домоволодінні осіб. У звязку із чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 11-а по вул. Шмідта у сел. Сартана м. Маріуполя. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.03.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить житловий будинок № 11-а по вул. Шмідта у сел. Сартана м. Маріуполя зі всіма надвірними будовами, право власності на яке зареєстровано в Маріупольському БТІ 14.04.1993 року за реєстраційним № 663. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності від 08.07.2013 року за індексним № 5818785, [PERSON] на праві приватної власності також належить земельна ділянка за вказаною вище адресою. У відповідності до акту від 07.11.2016 року, складеного квартальним вул. Шмідта [PERSON], у будинку № 11-а по вул. Шмідта у сел. Сартана м. Маріуполя зареєстрований, але не мешкає з липня 2015 року [PERSON], [INFO]. Факт відсутності відповідача за спірною адресою також підтверджується заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.10.2016 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з липня 2015 року, тобто понад 1 рік без поважних причин, що підтверджується актом квартального вул. Шмідта. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком № 11-а по вул. Шмідта у сел. Сартана м. Маріуполя. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved