Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 грудня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції, Полтавської області , актовий запис № 86. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] З вересня 2010 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони різні по характеру, не можуть знайти спільної мови при вирішенні сімейних питань, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує частково, прохає залишити без розгляду позов в частині стягнення з відповідача частини судових витрат. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін . Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явленим одним із подружжя. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.01.2014 року за заявою позивача залишено без розгляду вимогу про стягнення частини витрат, які він поніс за даною справою. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції, Полтавської області , актовий запис № 86. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] Вбачається , що між сторонами існують конфліктні стосунки . Сторони разом не проживають , спільного господарства не ведуть . Влаштували свій побут окремо. Судом не встановлено наявності спору щодо виховання і проживання дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сім'я розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Зберегти сім'ю в подальшому неможливо.

Outcome: approved