Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, незаконним триманням під вартою, незаконним засудженням, в якому просив зобов'язати відповідача відшкодувати йому за рахунок державного бюджету моральну шкоду в сумі 2000000 грн, завдану незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, незаконним засудженням . У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в якому просив поновити строк позовної давності, зобов'язати відповідача відшкодувати йому за рахунок державного бюджету моральну шкоду в сумі 1000000 грн, завдану незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 08 січня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково: стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 70000 гривень. В апеляційній скарзі прокуратура м. Єнакієвого Донецької області просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог в сумі 70000 грн, мотивуючи тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, які суд вважав встановленими, порушено вимоги матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. Ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 13 березня 2014 року у рішенні від 08 січня 2014 року та в ухвалі суду від 19 грудня 2013 року виправлено описку в назві відповідача. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] просить ухвалу суду від 13 березня 2014 року скасувати, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права. Ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 17 квітня 2014 року у задоволені заяви [PERSON] про виправлення описки в рішенні від 08 січня 2014 року відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] просить ухвалу від 17 квітня 2014 року скасувати, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права. Додатковим рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 17 квітня 2014 року рішення від 08 січня 2014 року доповнено вказанням, що позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, завданої незаконним триманням під вартою, задоволенню не підлягають. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] просить додаткове рішення скасувати, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] просить додаткове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції встановлено наступне. Постановою слідчого СВ Єнакіївського Мв ГУМВС України в Донецькій області від 29 грудня 2008 року було порушено кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч.З КК України. 16 березня 2009 року дії [PERSON] було перекваліфіковано зі ст. 190 ч. 3 КК України на ст. 190 ч.4 КК України. 15 липня 2013 року кримінальне провадження щодо обвинувачення [PERSON] було закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого 190 ч.4 КК України (Т.1 а.с. 49). 08 квітня 2009 року відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за обвинуваченням за ст.ст. 191 ч.5, 362 ч.З КК України (том 2 а.с.9,10), 29 травня 2009 року - за ст.ст. 364 ч.2, 191 ч.5, 209 ч.І КК України (том 2 а.с.11,12). Постановою Єнакіївського міського суду від 24 червня 2009 року постанова прокурора м. Єнакієве від 2.9 травня 2009 року щодо порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ст. 364 ч.2 КК України скасована,(т.2 а.с. 13-14). Кримінальне провадження за ст. 209 ч.І КК України було припинено 16 листопада 2012 року (т.2 а.с. 28). Постановою старшого прокурора прокуратури м. Єнакієве від 16 грудня 2012 року було закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 191 ч.5, 362 ч.З КК України в зв'язку з тим, що не встановлені достатні докази для підтвердження винуватості [PERSON] (т.2 а.с. 32-34). При розгляді Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 190 ч.4, 191 ч.5, 362 ч.1 КК України, кримінальну справу в частині звинувачення [PERSON] за ст. 190 ч.4 КК України було виділено і направлено на додаткове розслідування, запобіжний захід із тримання під вартою було змінено на підписку про невиїзд (т.1 а.с. 40-42). Відповідно до цієї ж постанови суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON], обраний за обвинуваченням за ст. 191 ч.5, ст. 362 ч.І КК України, не змінено. 24 квітня 2013 року вироком Калінінського районного суду м. Горлівки [PERSON] засуджено за ст. 191 ч.5 КК України, призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення воліі, строк покарання обчислюється з 11 лютого 2009 року (том 2 а.с.84-118). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився. Заслухавши суддю-доповідача, позивача [PERSON], його представника [PERSON], які просили їх апеляційні скарги задовольнити, апеляційні скарги прокурора та відповідача відхилити, прокурора Кулачкова В.О., який просив їх апеляційну скаргу задовольнити, апеляційні скарги позивача та його представника відхилити, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокуратури м. Єнакієвого Донецької області підлягає задоволенню, апеляційні скарги позивача, його представника та відповідача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно з ч.ч. 6, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. На підставі п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно з п.2 ч.1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. На підставі п.5 ст.3, ч.ч.1, 5, 6 ст.4 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.2, ст.170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст..25 Бюджетного Кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з п.9 Перехідних положень Бюджетного Кодексу України кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовами про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, незаконним триманням під вартою, незаконним засудженням до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області. До участі у справі не були залучені в якості співвідповідачів органм попереднього (досудового) слідства, прокуратури, суду, тощо. Таким чином судом першої інстанції при ухвалені рішення було порушено вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. У зв'язку зі скасуванням рішення суду підлягають скасуванню також і додаткове рішення суду та ухвали про виправлення описок.

Outcome: partial