Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У вересні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року по 20.02.2012 року. Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду родини стало відсутність бажання відповідача приймати участь у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини він не надавав, інтереси сім`ї його не цікавили. Донька проживає разом з нею, вона самостійно займається її вихованням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Батьківські обов`язки відповідач не виконує, з самого народження дитини не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, не відвідує, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Жодного разу не відвідував дитячий садочок, який відвідувала дитина, ні школу, де навчається зараз донька. Відповідач повністю ігнорує дитину. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] у судовому засідання пояснила, що з березня 2011 року вони разом з відповідачем не проживають та стосунки між собою не підтримують, а з дитиною відповідач близько 8 років не спілкується. Зазначила, що дзвонила відповідачу та просила про допомогу, одна відповідач ніяк не відреагував. Вона не перешкоджала зустрічам дитини та батька. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача, яка діє на підставі ордеру, адвокат Хмаріна О.В., у судовому засіданні позов підтримала та просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та пояснив, що після народження дитини їхні відносини з позивачкою погіршилися та останній раз бачив дитину у 2012 році. Зазначив, що не намагається бачитись з дитиною, оскільки відносини з колишньою дружиною були погані. Про дитину нічого не дізнавався та ніяких зусиль не робив, не звертався до органів опіки та піклування та до поліції, щоб не травмувати дитину, коли вона мала. Пояснив, що приїжджав та зі сторони дивився на дитину приблизно три - чотири рази. У наданому суду відзиві відповідач зазначив, що дійсно 28 серпня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 20 лютого 2012 року №520/421/2012. Від вказаного шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя по справі №2-1062 від 18.04.2011року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1А частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 05.04.2011. У зв`язку із тим, що 20.09.2014 року він уклав шлюб [PERSON] (прізвище після шлюбу - [PERSON] ) з якою у шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] мною було подано до Іллічівського районного суду позов про зменшення розміру аліментів та рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 08 травня 2020 року по справі №264/5584/19 змінено розмір стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини зі всіх видів мого заробітку щомісяця на 1/6 частину всіх видів мого заробітку щомісяця, але не менше 50%' прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Після розлучення колишня дружина - [PERSON] всілякими способами не надає бачитися з дитиною, накручує її проти нього. Останній раз спілкувався з донькою у серпні 2012 року у присутності колишньої дружини та коли ми з донькою прощалися мати сказала дитині: «Маши дяде пока». Конфлікт з позивачем виник на фоні її особистої неприязні до мене адже на теперішній час я одружився та в мене [INFO] народився син. Щоб дитина не бачила як мати спілкуються зі мною, ображає та обзиває його, а він намагається не загострювати конфлікт. Періодично він приїжджає до двору за місцем мешкання доньки та бачить її дистанційно з машини коли вона гуляє на вулиці з дідусем. Він дуже сумує за донькою за спілкуванням з нею та хоче примати участь у її вихованні. Ним сумлінно сплачуються аліменти, як на теперішній час так і взагалі, заборгованість зі сплати аліментів немає про що також свідчить копія постанови головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Маріуполі Східного. У зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Темір І.В. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що відповідач бажає зустрічатися з дитиною, але існує конфлікт між матір`ю та батьком, що в свою чергу впливає на спілкування з дитиною, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила вирішити справу на підставі висновку Органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є хрещеною мамою спільної дитини сторін по справі, батько якої участі у житті дитини не приймав 8 років, не відвідував та не дарував подарунки. Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх повноважень і не звільніє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства Право на виховання дитини включає низку правомочностей. Насамперед, виховання неможливе без особистого спілкування дитини з батьками. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 3 цієї ж статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Адже, беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав, серед іншого є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, засудження за злочин щодо дитини. Судом встановлено, [INFO] народилась [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25.01.2011 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком якої зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , актовий запис №77. Відповідно до акту про фактичне проживання, складеному КСН «Центральний І» від 10.08.2020 року, позивачка з дитиною [PERSON] , [INFO] , проживають в [ADDRESS] . Дитина [PERSON] навчається у 4-Б класі КЗ «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням окремих предметів І-ІІІ ступенів № 4 Маріупольської міської ради Донецької області». Характеризується з позитивного боку. Навчанням та вихованням дитини займається матір [PERSON] . Батько дитини не контактує з класним керівником, до школи жодного разу не з`являвся, у навчальному процесі участі не приймає. Дані обставини підтверджуються наданою характеристикою класного керівника, виданою директором КЗ «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням окремих предметів І-ІІІ ступенів № 4 Маріупольської міської ради Донецької області». Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 18.04.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 05.04.2011 року. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 08.05.2020 року зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.11-01-23-82 від 26.02.2021 року, є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що будь-яких доказів, які б підтверджували шкідливість особистого спілкування батька з донькою в судове засідання позивачкою надано не було. Також в судове засідання не надавалося рішень суду, які б прямо забороняли спілкування позивача з дитиною. Згідно довідки ПрАТ «Спеціалізоване управління «112 «Стальконструкція» № 2550/10 від 16.11.2020 року [PERSON] працює інженером з охорони праці. У відповідності до службової характеристики виданої ПрАТ «Спеціалізоване управління «112 «Стальконструкція» [PERSON] характеризується позитивно, як ввічлива та доброзичлива людина до товаришів по роботі, завжди готовий давати підтримку і допомогу у критичних ситуаціях. За місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, із сусідами ввічливий, утримує родину, у зловживанні спритними напоями помічений не був. Згідно до довідки № 3761 від 13.11.2020 року [PERSON] на диспансерному обліку у КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Маріуполь» не перебуває, як і не перебуває на обліку КПН «Психіатрична лікарня м.Маріуполь», довідка № 02-22/920-20 від 11.11.2020 року. Будь-якої компрометуючої інформації стосовно [PERSON] щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно дитини не надано, до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків він не притягувався. [PERSON] бажає займатись вихованням своєї малолітньої доньки, але позбавлений цієї можливості; постійно приймає спроби щодо налагодження контакту з нею та заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином, факти щодо ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси малолітньої дитини [PERSON] , суд вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно його малолітньої доньки. В судовому засіданні встановлено, що батько дитини не знайшов спільної мови з позивачкою. Конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, не можуть на думку суду бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Тому суд приходить до висновку, що враховуючи інтереси дитини, її вік та психологічні особливості, позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed