Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 20.09.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 13.12.2017 виникла заборгованість в розмірі 21140,57 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з проханням розглядати дану справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, надавши до суду відзив на позов, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.2006 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, остання допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а тому станом на 13.12.2017 виникла заборгованість в розмірі 21140,57 грн., яка складається з наступного: 2174,25 грн. - заборгованість за кредитом, 17 483,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 982,88 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134цс14. Договір між сторонами укладався 20 вересня 2006 року зі строком дії до 20.09.2007, тоді як позивач звернувся до суду лише 26 грудня 2017 року. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском звернення до суду. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed