Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У грудні 2013 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження майна. У судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації - Якубенко Юлія Сергіївна позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що 05 вересня 2013 року до служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації звернулася громадянка [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав сина - [PERSON], [INFO] та колишньої невістки - [PERSON], [INFO], відносно малолітнього онука - [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина [PERSON] з народження проживає разом з бабою- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Батько та мати малолітньої дитини життям та здоров'ям свого сина не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації враховуючи висновок служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації від 03.12.2013 року, думку малолітньої дитини та членів комісії з питань захисту прав дитини прийшов до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], та громадянку [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення, яким : - Позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO], та громадянина [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; - Стягнути аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на користь опікуна, якого буде визначено органом опіки та піклування; - Стягнути аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на користь опікуна, якого буде визначено органом опіки та піклування; - Накласти заборону на відчуження житла за адресою: [ADDRESS], де зареєстрована малолітня дитина - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях суду пояснила, що після розірвання шлюбу рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.06.2004 року було ухвалено визначити місце проживання та виховання сина - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO]. Свої батьківські обов'язки не виконувала належним чином, оскільки їй чинили перешкоди в спілкування з сином, однак жодного доказу який би підтверджував цю обставину відповідач суду не надала. Лише з 2013 року вона намагається спілкуватись з малолітнім сином [PERSON]. Окрім того, в своїх запереченнях відповідач зауважила, що крім малолітнього сина [PERSON] у неї на утриманні є ще один син [PERSON],[INFO], який навчається у вищому професійному училищі № 7 м. Кременчука, на підтвердження чого суду надала характеристику на сина [PERSON] від 21.10.2013 року за підписом заступника директора з НВР [PERSON] В судовому засіданні відповідачем було звернуто увагу на те, що баба малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] є жінкою у віці, працює на двох роботах, проживає сама, має середні умови проживання, а тому не зможе належним чином забезпечити виховання онука. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просила ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала та зазначила, що відповідач [PERSON] дійсно не належним чином виконуває свої батьківські обов'язки по відношенню малолітнього сина [PERSON]. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала його законним та обґрунтованим. Прокурор Кременчуцького району Ніколенко К.В. також вважала позов таким, що підлягає задоволенню. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає разом з бабою [PERSON] Його батько [PERSON] не цікавиться його життям, не приймає участі у вихованні, матеріальної допомоги не надає. Мати [PERSON] відвідала його лише двічі в школі наприкінці 2013 року, а так участі у його вихованні не брала, матеріальної допомоги не навала. Просив суд залишити його проживати з бабою. Проживати з батьками не бажає. Свідок [PERSON], голова Білецьківської сільської ради Кременчуцького району, в судовому засідання пояснила, що малолітній [PERSON] з трьохмісячного віку проживає разом з бабою [PERSON] Мати та батько участі у вихованні сина не приймають, матеріальної допомоги не надають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає з трьохмісячного віку разом з бабусею, яка його виховує. Батько дитини життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає. Мати хлопчика за весь період часу відвідала його лише двічі в школі наприкінці 2013 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, малолітнього [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що малолітній [PERSON], [INFO], є сином відповідачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. [PERSON] та [PERSON] маючи малолітнього сина [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов'язків, покладених на них статтею 150 СК України, щодо піклування про дитину, її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, готування до самостійного життя, матеріальної допомоги не надають та не виховують дитину. Дитина проживає з бабою та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Так, відповідно до довідки № 18-11Ко від 13.03.2013 року, виданої Білецьківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, малолітній [PERSON] проживає разом з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки № 2512 від 17.10.2013 року, виданої ТОВ « Житлорембудсервіс», малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . З характеристики [PERSON], [INFO], вбачається що батьки не беруть участі у вихованні сина. Бабуся цікавиться шкільним життям онука, приходить до школи і часто телефонує класному керівникові. Згідно заяви від 20 серпня 2013 року, завіреної секретарем Білецьківської ради Полтавської області Бутенко Ж.П., реєстровий №169, [PERSON] не заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Суду надано висновок органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 13.12.2013 року № 1-25/906 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження майна і житла, де зареєстрована дитина. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ухиляється та фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], не займаються вихованням дитини, не проявляють до неї батьківської уваги та турботи. Згідно положень статті 166 ч. 2. Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачі дійсно тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства»від 26.04.2001 року, суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ч. 3 ст. 25 ЗУ «Про охорону дитинства»від 26.04.2001 року, у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. З урахуванням вищевикладених вимог Закону, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині збереження за [PERSON] належного йому майна та житла, а також збереження за ним житлового приміщення в якому він зареєстрований, шляхом накладення заборони на відчуження такого майна.

Outcome: approved