Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У грудні 2018 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 71987,19 грн та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що 31.08.2011 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000624, за умовами якого було надано кредит у розмірі 75209,03 грн зі сплатою 14,80 % річних, строком на 84 місяці з поверненням до 31.08.2018 року. Кредит було надано для споживчих потреб для придбання автомобіля марки ЗАЗ модель TF69YO, рік випуску 2011, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , об?єм двигуна 1498 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] . 22.03.2017 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив позивачу права вимоги за кредитним договором. У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов?язань за кредитним договором, станом на 22.03.2017 року становила 59099,56 грн та складається з: 54378,99 грн - сума заборгованості основного боргу за кредитом; 4720,57 грн - сума заборгованості процентів; 9633,14 грн - інфляційні збитки, 3254,49 грн - три відсотки річних. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31 серпня 2011 року, публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» уклало з відповідачем договір про надання споживчого кредиту № 00009-CL-000000000624 (а.с.6-2). За умовами вказаного договору відповідач отримав від банку споживчий кредит у розмірі 75209,03 грн, строком на 84 місяці з кінцевим терміном погашення до 31 серпня 2018 року. Згідно п. 1.12 Договору відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 14,80 % річних. Згідно договору відступлення права вимоги від 22 березня 2017 року, ПАТ «Кредит Європа Банк» передало позивачу право вимоги до боржників (а.с.13-14), в тому числі до відповідача [PERSON] за договором № 00009-CL-000000000624 від 31.08.2011 року з сумою заборгованості в розмірі 59099,56 грн, що підтверджується копією реєстру боржників від 22 березня 2017 року (а.с.17). Суд звертає увагу, що в підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, представником позивача не надано відповідного розрахунку із зазначенням порядку розрахунку та формування зазначених у ньому сум. З позовної заяви або інших наданих позивачем доказів також не вбачається порядку розрахунку зазначених сум. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Однак, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Аналізуючи надані позивачем докази можна казати лише про наявність укладеного договору, але позивачем суду не надано жодних належних і допустимих доказів отримання відповідачем коштів за зазначеними угодами. Крім того, позивачем не надано суду й відомостей про рух коштів по рахунку відповідача. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 54378,99 грн, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed