Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована з серпня 2018 року відповідач по справі, яка не є членом родини, і яка за зазначеною адресою не проживає з дати реєстрації, комунальні послуги не сплачує, особистих речей у квартирі немає. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права як власника квартири, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку зніматися на бажає, її місцезнаходження невідоме. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 квітня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-875, належить квартира [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано позивачем у КП «Новомосковське МБТІ» 21 квітня 2012 року, реєстраційний номер 35754839. Згідно довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3265 від 09.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ,1972 року народження, та відповідач по справі [PERSON] , 1983 року народження. З акту № 3226, складеного 04 грудня 2020 року головним спеціалістом відділу реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Новомосковської міської ради за участю сусідів вбачається, що [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрована 29 серпня 2018 року за адресою [ADDRESS] , але не проживає з дня реєстрації. При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст.319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved