Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись з заочним рішенням ПАТ «ПУМБ» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції неналежним чином надав оцінку доказам, що призвело до неправильного висновку суду. Суд не звернув уваги на те, що банком для захисту своїх порушених прав обрано саме звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням вартості предмета іпотеки порядку виконавчого провадження, Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року апеляційна скарга задоволена частково. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року скасувано. У задоволенні позову відмовлено У листопаді 2016 року банк звернувся з касаційною скаргою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 липня 2017 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення апеляційного скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 39-40 т.2) Під час розгляду справи, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду в задоволенні заяви було відмовлено. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. З таким висновком суду, колегія суддівне погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 19 серпня 2006 року між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 4943983, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 151500 грн, а позичальник зобов'язалася прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки визначені кредитним договором. Між Банком та [PERSON] в забезпечення виконання вимог за кредитним договором 19.08.2006 року було укладено договір іпотеки № 4944005, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано: 3-х кімнатна квартира, реєстраційний номер: 11488358; загальна площа: 65,0 кв.м., житлова площа: 43,9 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2006 року право власності на нерухоме майно, зареєстровано за іпотекодавцем посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащуною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2577, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1517647. Залишок заборгованості за першим траншем кредиту наданим позичальнику на строк до 19.08.2023 року згідно п. ІІІ додаткової угоди від 16.09.2014р до кредитного договору, повертається позичальником частинами в розмірах, порядку і строки, визначені кредитним договором, згідно з графіком повернення першого траншу кредиту та сплати процентів за користування ним, другий транш кредиту надано позичальнику на строк до 16.09.2017 року (а.с. 24 т.1). Відповідно розрахунку заборгованості відповідача станом на 10.12.2015р. (включно) за кредитним договором № 4943983 від 19.08.2006 р., зі всіма змінами і доповненнями до нього, за сумою кредиту та відсотками за користування кредитом станом на 10.12.2015р. (включно) складає заборгованість за сумою кредиту 90522,92 грн; заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом 2958,91 грн., а всього 93481,83 грн (а.с. 6-8). Банком 2 листопада 2015 року направлено [PERSON] вимогу про повернення кредиту. Разом з тим, направлено [PERSON] вимогу щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не усунення порушення. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачені наступні правила повідомлення про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору. У разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як визначено в частини першої цієї статті це не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Разом з тим вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку встановлено, що договором про задоволення вимог Іпотекодержателя також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положеннями частини першої статті 39Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому згідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. (Частина статті 38 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3273-IV від 22.12.2005 ). Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, а не з позовом про визнання права власності, як зазначив суд в своєму рішенні відмовляючи у задоволенні позову. Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Отже, за таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленям нового про задоволення позову. На виконання ухвали суду касаційної інстанції всуді апеляційної інстанції з»ясовано, що заборгованість на сьогоднішній день відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 60 129 грн 90 коп. Згідно оцінки вартість іпотечного майна складає 1 068 972 грн. Незважаючи на це, судова колегія вважає, що звернення стягненя на предмет іпотеки є законним правом іпотекодержателя, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial