Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У грудні 2015 року первісний позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтував наступним. 07.02.1995 року він уклав шлюб з [PERSON]. З 04.05.1995 року він був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO], про що свідчить відмітка в його паспорті. [PERSON] та його дружина [PERSON] проживали разом з матір'ю останньої [PERSON], яка була основним наймачем квартири. На неї були оформлені всі особові рахунки по сплаті комунальних послуг, що підтверджується копіями розрахункових книжок. Відповідно до довідки №954,виданої [PERSON] сільською радою Миколаївського району Миколаївської області від 30.10.2014р. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] з 08 червня 1977 року по 01 квітня 2014 року. 01.04.2014 року вона померла. Після смерті [PERSON] комунальні платежі по її рахункам сплачував [PERSON] Оскільки він зареєстрований в квартирі один, у грудні 2015 року позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області із заявою про передачу квартири [ADDRESS] йому у приватну власність, однак йому була надана відповідь, що сільська рада не може оформити свідоцтво про право власності на квартиру, оскільки вона не є майном комунальної власності. Посилаючись на те, що строк володіння квартирою, яка не є його власністю, становить понад 10 років, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 12 травня 2016 року провадження по справі було зупинене до 21 серпня 2016 року, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі [PERSON] помер 21 лютого 2016 року. 22 серпня 2016 року ухвалою суду провадження по справі відновлене і призначене до розгляду. Відповідно до копії спадкової справи позивача [PERSON], померлого 21 лютого 2016 року, правонаступником останнього є його дружина [PERSON]. Посилаючись на це, 10 листопада 2016 року суд виніс ухвалу про залучення до участі у справі [PERSON] в якості правонаступника первісного позивача [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Однак на попереднє судове засідання надавав заяву про розгляд справи без його участі. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 07.02.1995 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.10). З 04.05.1995 року він був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] та її матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Остання була основним наймачем квартири. На неї були оформлені всі особові рахунки по сплаті комунальних послуг, що підтверджується копіями розрахункових книжок (а.с.14-19). Відповідно до довідки №954,виданої [PERSON] сільською радою Миколаївського району Миколаївської області від 30.10.2014р. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] з 08 червня 1977 року по 01 квітня 2014 року (а.с.12). 01.04.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ФП №197057 (а.с.13). Після її смерті була відкрита спадкова справа № 160/2014. Відповідно до копії спадкової справи № 160/2014 [PERSON] прийняла все спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця її матері [PERSON] (а.с.43). 21 лютого 2016 року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [PERSON] І-ФП №235681 (а.с.81). Після його смерті була відкрита спадкова справа №20/2016р, відповідно до якої правонаступником померлого є його дружина [PERSON] (а.с.80). Відповідно до копії довідки №320 від 28.03.2016, виданої Семенюк [PERSON] сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON], [INFO], з 04.05.1995 року по день його смерті 21.02.2016 року був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO]. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України (який набрав чинності 01.01.2004 року) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно пунктів 1,8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Також, пунктом 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від07 лютого 2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а відтак є доведеним факт добросовісного заволодіння позивачем квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Подальше володіння цією квартирою також є відкритим та безперервним понад 10 років, і почалося понад три роки до набрання чинності ЦК України (в ред. 2003 р.) Таке володіння визнається та не оспорюється органом місцевого самоврядування, який є відповідачем у справі, а також й іншими особами. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved