Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У грудні 2016 року ПАТ «Укрсобанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 25 лютого 2008 року Позивач та [PERSON] (далі Відповідач 1) уклали кредитний договір № 905/06-034-90 (далі - Договір). Відповідно до пункту 1.1.1 Договору Позивач взяв на себе зобовязання надати Відповідачу 1 кредит в межах максимальної заборгованості до 1\~000\~000 грн. зі сплатою 14,5 процентів річних. При цьому у пункті 1.1.2 Договору сторони погодили порядок-графік погашення кредиту та передбачили кінцевим терміном погашення заборгованості 21.02.2018 року. В пунктах 1.3.1 та 1.3.2 Договору сторони передбачили, що в якості забезпечення виконання Відповідачем 1 умов договору, Позивач укладає з [PERSON] (далі Відповідач 2), який виступає майновим поручителем, іпотечний договір про передбачу в іпотеку Позивачу адміністративного приміщення по вул. Леніна, б. 15 в м. Камянка Черкаської області та договір застави обладнання за адресою по вул. Леніна, б. 15 в м. Камянка Черкаської області, а також договір поруки. На виконання умов вказаного пункту Договору між Позивачем та Відповідачем укладено вказані договори. Водночас, у пункті 4.1 Договору Позивач та Відповідач 1 погодили, що у разі прострочення Відповідачем 1 строків сплати процентів за користування кредитом, а також прострочення строків повернення кредиту, Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми кредиту за кожний день прострочення. У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення інших умов Договору Відповідач 1 зобовязаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 10 процентів від суми кредиту за кожний такий випадок порушення. Позивач свої зобовязання виконав та надав Відповідачу 1 вказану вище суму коштів. У порушення умов Договору Відповідач 1 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2016 року має заборгованість за кредитом у сумі 3\~324\~367 грн. 11 коп., з яких 963\~920 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом, 1\~340\~530 грн. 79 коп. заборгованості за відсотками, 356\~279 грн. 21 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 449\~529 грн. 72 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 94\~911 грн. 68 коп. інфляційних витрат за кредитом, 119\~195 грн. 42 коп. інфляційних витрат за відсотками. Позивач просив стягнути на свою користь солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 як поручителя суму заборгованості в розмірі 3\~324\~367 грн. 11 коп. Під час судового розгляду представник Позивача позов підтримала, просила його задовольнити, надала суду письмові пояснення. Представник Відповідача 2 та Відповідач 2 заперечували позовні вимоги, вказали на недопустимість задоволення позовних вимог, так як в такому разі сторона відповідача понесе повторно відповідальність після вже винесеного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, просили застосувати строки позовної давності. Відповідач 1 до суду не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та незгоду з поданим позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено під час судового розгляду 25 лютого 2008 року Позивач та Відповідач 1 уклали кредитний договір № 905/06-034-90. Відповідно до пункту 1.1.1 Договору Позивач взяв на себе зобовязання надати Відповідачу 1 кредит в межах максимальної заборгованості до 1\~000\~000 грн. зі сплатою 14,5 процентів річних. При цьому у пункті 1.1.2 Договору сторони погодили порядок-графік погашення кредиту та передбачили кінцевим терміном погашення заборгованості 21.02.2018 року. В пунктах 1.3.1 та 1.3.2 Договору сторони передбачили, що в якості забезпечення виконання Відповідачем 1 умов договору, Позивач укладає з Відповідачем 2, який виступає майновим поручителем, іпотечний договір про передбачу в іпотеку Позивачу адміністративного приміщення по вул. Леніна, б. 15 в м. Камянка Черкаської області та договір застави обладнання за адресою по вул. Леніна, б. 15 в м. Камянка Черкаської області, а також договір поруки. На виконання умов вказаного пункту Договору між Позивачем та Відповідачем укладено вказані договори. Водночас, у пункті 4.1 Договору Позивач та Відповідач 1 погодили, що у разі прострочення Відповідачем 1 строків сплати процентів за користування кредитом, а також прострочення строків повернення кредиту, Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми кредиту за кожний день прострочення. У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення інших умов Договору Відповідач 1 зобовязаний сплатити Позивачу штраф у розмірі 10 процентів від суми кредиту за кожний такий випадок порушення. Позивач свої зобовязання виконав та надав Відповідачу 1 вказану вище суму коштів. У порушення умов Договору Відповідач 1 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2016 року має заборгованість за кредитом у сумі 3\~324\~367 грн. 11 коп., з яких 963\~920 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом, 1\~340\~530 грн. 79 коп. заборгованості за відсотками, 356\~279 грн. 21 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 449\~529 грн. 72 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 94\~911 грн. 68 коп. інфляційних витрат за кредитом, 119\~195 грн. 42 коп. інфляційних витрат за відсотками. Згідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.1 ч.2 ст.\~11\~та ч.2 ст.\~509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язання. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Заочним рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним договором та встановлено спосіб реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Суд вважає, що звернення з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості при невиконаному зобовязанні не є подвійним стягненням заборгованості, а є виключно правом позивача щодо обраного способу захисту порушеного права, що підтверджується як Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», так і Правовим висновком Верховного Суду України в Постанові від 04.09. 2013 року № 6-73цс13: дострокове стягнення суми заборгованості за Кредитним договором не тягне його припинення та не позбавляє права Кредитора на подальше нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених угодою, що підтверджується як Узагальненням ВСУ судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року, нормами сталої судової практики (ухвалах Верховного Суду України) так і нормами\~ЦК України, оскільки зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Отже, зобов'язання Відповідача 1 за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. За змістом\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі\~ст. 599 ЦК України. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час. протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей\~525,\~526 ЦК України\~зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позики вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором». Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в Постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16: «Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу». Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням стягненням боргу одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням, у звязку з чим заперечення відповідача у цій частині є неґрунтовними, так як правовідносини сторін не припинились, боржник не був звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і позивач не був позбавлений права на отримання відсотків та штрафних санкцій. Щодо поданої заяви про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. У Договорі сторони не погоджували питання збільшення встановлених законодавством строків позовної давності, а отже у відповідності до статті 257 ЦК України стосовно правовідносин між сторонами слід застосовувати трирічний строк позовної давності. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З поданих заперечень відповідача випливає, що свою заяву про застосування строків позовної давності відповідач обґрунтовує наявності правових висновків ВСУ з даного питання, проте суд вважає, що вони не можуть застосовуватись до цих правовідносин, так як стосуються випадків предявлення вимог за зобовязаннями, у яких строк виконання не визначений або визначений моментом вимоги та відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності. Водночас, з досліджуваного Договору випливає, що строк його виконання визначений до 21.02.2018 року, а отже у відповідності до ч.5 ст. 261 ЦК України за вказаним зобовязанням перебіг позовної давності мав починатись зі спливом строку виконання зобовязання, в тому числі повязаного з періодичними сплатами кредиту. Суд бере до уваги, що причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом була неможливість виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що мало місце після неодноразових повернень виконавчого листа без виконання, і останній раз вказане мало місце після отримання позивачем 16.05.2016 року відповідної постанови державного виконавця, а тому саме з цієї дати слід розпочинати розраховувати перебіг позовної давності, так як до цього часу позовна давність була перервана через звернення до суду з позовом про звернення на предмет іпотеки і позивач мав законні сподівання на можливість задоволення свої вимог по погашенню заборгованості за рахунок звернуто іпотечного майна. Суд визнає поважними причини пропуску звернення позивача до суду через неможливість задоволення вимог кредитора в примусовому порядку, що було допущено не з його вини, а з вини органів державної виконавчої служби. У звязку з вказаним, суд вважає, що позовні вимоги з огляду на вищевикладене підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути у рівних частинах витрати позивача у звязку зі сплатою судового збору при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved