Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Інвест-Майстер-Буд» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, зміни дати та причин звільнення, зобов'язання видати трудову книжку та надати відповідь, мотивуючи тим, що з жовтня 2012 року він працював на посаді інженера-конструктора, з якої був звільнений 25 вересня 2013 року за власним бажанням. Проте, при звільненні позивачу не було видано трудової книжки та не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з травня по вересень 2013 року у розмірі 8 800 грн. Тому, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 8 800 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням індексу індексації, зобов'язати відповідача змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки та її видати, надати відповідь у порядку передбаченому ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та стягнути 140 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У свою чергу, ПП «Інвест-Майстер-Буд» звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що при проведенні монтажних робіт на об'єкті будівництва було виявлено, що для оздоблення пілястрів і колон, закуплено скло, яке по розмірам не відповідає конструкторській документації, яку розробляв позивач. Тому, відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 4 826 грн. 27 коп. матеріальної шкоди, завданої підприємству. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги частково змінив та просив зобов'язати відповідача змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки, а також змінити підставу звільнення з: звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації на звільнений за власним бажанням. Інші позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Зустрічний позов не визнав, мотивуючи його недоведеністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши суду письмові заперечення та мотивуючи тим, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений у день звільнення і заробітна плата за період з травня 2013 року по вересень 2013 року позивачу виплачувалась, про що складено працівниками підприємства відповідні акти, оскільки позивач відмовився від підписання відомостей про заробітну плату. Трудова книжка видавалась позивачу у день звільнення. Проте, позивач, дізнавшись про підставу його звільнення, відмовився від її отримання, про що складено акт. Згодом відповідач письмово повідомляв позивача про необхідність забрати трудову книжку. Зустрічний позов представник відповідача підтримала повністю, пославшись на обставини, викладені у ньому. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON] підтвердили факт відмови позивача отримати трудову книжку в день його звільнення, факт отримання заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні та обставини, завдання позивачем підприємству матеріальної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З жовтня 2012 року по 25 вересня 2013 року позивач [PERSON] працював на посаді інженера-конструктора в ПП «Інвест-Майстер-Буд» (а.с. 59-63). 11 вересня 2013 року позивач надав заяву про його звільнення з роботи за власним бажанням (а.с. 21). Відпрацювавши на підприємстві два тижні відповідно до ст. 38 КЗпП України наказом № 42-к/тр від 25 вересня 2013 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України, про що внесено запис № 24 до трудової книжки. Разом з тим, у день звільнення [PERSON] з роботи від керівника проекту [PERSON], надійшла доповідна записка на ім'я директора ПП «Інвест-Майстер-Буд» про те, що при проведенні монтажних робіт на об'єкті будівництва було виявлено, що для оздоблення пілястрів і колон, закуплено скло, яке по розмірам не відповідає конструкторській документації, яку розробляв позивач (а.с. 24). Відповідно до акту від 25 вересня 2013 року закуплене скло не відповідає конструкторській документації, яку розробляв [PERSON] (а.с. 25-41). У зв'язку з цим, вартість неправильно заміряного склопакета становить 4 826 грн. 27 коп. (а.с. 42). З урахуванням наведеного, відповідач ПП «Інвест-Майстер-Буд» у день звільнення позивача - 25 вересня 2013 року запис № 24 визнав недійсним та зазначив, що позивач звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 45). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Проте, відповідачем не пропонувалось позивачу перевести його на іншу роботу, а відразу [PERSON] було звільнено із займаної посади, про що зазначила представник відповідача у ході судового розгляду справи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Ч. 4 ст. 43 КЗпПУкраїни передбачено, що у разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Судом встановлено, що у ПП «Інвест-Майстер-Буд» відсутня первинна профспілкова організація та профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки, про що зазначила представник відповідача у судовому засіданні. Тому, судом було вчинено відповідний запит на Федерацію профспілок України з приводу надання чи не надання згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади, на що було надано відповідь про те, що оскільки на підприємстві ПП «Інвест-Майстер-Буд» відсутня первинна профспілкова організація, тому надання згоди на звільнення працівника у даному випадку законодавством не передбачено (а.с. 96-97). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині зміни причини звільнення [PERSON] з ПП «Інвест-Майстер-Буд» підлягають задоволенню та слід змінити запис у трудовій книжці позивача, зазначивши: «Звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України», оскільки звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України без належних на те підістав. Також суд дійшов висновку про стягнення невиплаченої заробітної плати з ПП «Інвест-Майстер-Буд» на користь позивача у розмірі 9 550 грн. 21 коп. за період з червня по вересень включно 2013 року відповідно до довідки від 14 листопада 2013 року (а.с. 22). При цьому, доводи представника відповідача про те, що позивачу вказана заробітна плата виплачувалась та з позивачем проведений остаточний розрахунок при звільненні, що стверджується актом від 25 вересня 2013 року є безпідставними, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів виплати вказаних коштів представником відповідача суду не надано. Так, акт від 25 вересня 2013 року про відмову від підпису у платіжній відомості не може бути належним доказом цього, оскільки в акті йдеться про відмову 25 вересня 2013 року від підпису у платіжних відомостях за серпень та вересень 2013 року (а.с. 43). Окремо складеного акту про відмову від підпису у платіжній відомості за серпень 2013 року немає, що свідчить про недопустимість акту від 25 вересня 2013 року як доказу у справі. Судом також встановлено, що [PERSON] виплачено заробітну плату за травень 2013 року у розмірі 2 130 грн. 44 коп., що стверджується його підписом у платіжній відомості по виплаті заробітної плати за травень 2013 року (а.с. 46-47). Інших належних та допустимих доказів виплати заробітної плати позивачу за червень-вересень 2013 року представником відповідача суду не надано. Тому, позовні вимоги про стягнення заробітної плати за червень-вересень 2013 року на суму 9 550 грн. 21 коп. підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення невиплаченої заробітної плати, то рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць - червень 2013 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, суду доказів цього не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Проте, у ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до акту від 25 вересня 2013 року [PERSON] відмовився від отримання трудової книжки у зв'язку з його незгодою щодо причин звільнення, а також відмовився і від ознайомлення з цим актом (а.с. 44). Крім того, ПП «Інвест-Майстер-Буд» 10 жовтня 2013 року направляло позивачу телеграму щодо повідомлення способу передачі йому трудової книжки (особисто чи по пошті) (а.с. 48-49), на яку позивач ніяким чином відреагував. Трудову книжку позивач отримав під час розгляду справи у суді по пошті 15 січня 2014 року (а.с. 87). Тому, вина власника або уповноваженого ним органу у видачі трудової книжки позивачу відсутня. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням індексу інфляції задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 6, 7 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Оскільки судом не встановлена вина ПП «Інвест-Майстер-Буд» у затриманні видачі позивачу трудової книжки, то позовні вимоги щодо зміни дати звільнення задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про видачу трудової книжки позивачу, оскільки вона йому була направлена відповідачем 15 січня 2014 року (а.с. 87). Позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати відповідь позивачу у порядку передбаченому ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів на яке звернення позивача до відповідача необхідно надати відповідь. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 140 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу не проведеного остаточного розрахунку при звільненні, не правильного внесення підстав звільнення до трудової книжки, підлягають частковому задоволенню на суму 500 грн. При цьому, суд враховує глибину душевних страждань позивача, а також вимоги щодо достатності суми у відшкодування моральної шкоди для відновлення порушеного права позивача. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про стягнення матеріальної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Проте, у ході судового розгляду не встановлено факт завдання позивачем матеріальної шкоди відповідачу. Так, відповідно до акту від 25 вересня 2013 року закуплене скло не відповідає конструкторській документації, яку розробляв [PERSON] (а.с. 25-41). Проте, доказів того, що конструкторська документація, яку розробляв [PERSON], не відповідає розмірам об'єкта будівництва суду не надано. Крім того, суду не надано доказів того, що за закупівлю скла несе відповідальність [PERSON] Тому, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру, 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial