Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПІВНГЗК») із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що він протягом періоду з 04.02.1985 р. по 01.09.85 р., з 11.06.1986р. по 14.02.1994р. та з 06.07.2010р. по 15.11.2019 р. працював на підприємстві відповідача водієм великовагового автомобіля на вивезенні гірничої маси в кар`єрі, що підтверджується трудовою книжкою позивача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 23.07.2019 р. позивачу було встановлено такі професійні захворювання: - вібраційна хвороба з церебрально-периферичним ангіодостонічним синдромом в поєднанні з радикулопатією, з вираженими статико-динамичними порушеннями хребта на фоні грижі диска, стійкий дольовий синдром та м`язово-тонічний синдром, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, трофічними порушеннями на кистях, - хронічне обструктивне захворювання легень, легенева недостатність, - нейросенсорна приглухуватість. Причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах праці шкідливих факторів. 03.12.2019 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких 20% - ХОЗЛ, 40% - вібраційна хвороба, 5% - туговухість, та встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 12ААА №078582, та серії 12ААБ №017665, виданими на ім`я позивача. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач має хворобливий стан, який змушує його постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів, перебувати під наглядом невропатолога, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому. Встановлення інвалідності та втрати працездатності безстроково призводить до постійних душевних переживань та глибоких моральних страждань, що заподіяні з вини відповідача, викликають почуття своєї неповноцінності, додатковим тягарем для сім`ї, постійно вимагаючим сторонньої допомоги з боку рідних та оточуючих людей. Просив стягнути на його користь з відповідача 190000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 23.12.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 28 січня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював в період часу з 04.02.1985 р. по 01.09.85 р., з 11.06.1986р. по 14.02.1994р. та з 06.07.2010р. по 15.11.2019 р. працював на підприємстві відповідача водієм великовагового автомобіля на вивезенні гірничої маси в кар`єрі, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 6-14). Згідно довідок МСЕК серії 12ААА №078582, та серії 12ААБ №017665 від 03.12.2019 року, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з 18.11.2019 року безстроково (а.с. 20,21). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.10.2019 р. підставою для виникнення професійних захворювань стало те, що позивач, працюючи водієм автотранспортних засобів в кар`єрі, виконував вивезення великовантажним автомобілем гірничої маси з кар`єру та технічне обслуговування автомобіля, керування автомобілем та підйомним механізмом автомобіля, ліквідацію несправностей, які траплялися під час роботи на лінії. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди підпадав під вплив шкідливих факторів: загальної вібрації, пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10 до 70%, шуму. Перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 4 дБ. Перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% , перевищував в 2,35 рази ГДК. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із досліджених судом виписок з історії хвороби та виписок-епікризів із медичної карти, [PERSON] має професійні захворювання: вібраційна хвороба з церебрально-периферичним ангіодостонічним синдромом в поєднанні з радикулопатією, з вираженими статико-динамичними порушеннями хребта на фоні грижі диска, стійкий дольовий синдром та м`язово-тонічний синдром, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу, остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, трофічними порушеннями на кистях, - хронічне обструктивне захворювання легень, легенева недостатність, - нейросенсорна приглухуватість. У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву потиличну область, ліве плече, в н/кінцівки, переважно ліву ногу до стопи, біль у тазостегнових суглобах, більше зліва, виражено порушену ходу, оніміння в кінцівках, більше в кистях, відчуття слабкості в них, підвищену чутливість до холоду з болями в них, біль та обмеження рухів у великих суглобах кінцівок, більше у плечових суглобах, періодичне потемніння та мерехтіння в очах, частий головний біль, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель переважно сухий, нападоподібний, втому, зниження слуху, періодичне підведення АТ. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з дослідженого акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (16 років 10 місяців). Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65% починаючи з 18.11.2019 року (а.с. 20-21). Як наслідок позивач вже з 58 років був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 16 років 10 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 65 % втрати працездатності і третя група інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 95 000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 768 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial