Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах свого малолітнього сина, звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те, що в період з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], матір'ю якого є [PERSON] З 2012 року вони з чоловіком почали проживати разом з [PERSON] в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS]. В 2014 році [PERSON] знялась з реєстрації в зазначеній квартирі, бо фактично стала проживати в іншому місці. В квартирі залишились зареєстрованими [PERSON] та малолітній [PERSON] Позивач весь час знаходилась з маленькою дитиною і не мала можливості та часу зареєструватись у квартирі. Після розірвання шлюбу у листопаді 2015 року позивач залишилась проживати у квартирі вдвох з сином, оскільки [PERSON] створив нову сім'ю і почав проживати окремо. Однак, 02 грудня 2015 року вона не змогла потрапити до квартири, оскільки вхідні замки були змінені. Домовившись з відповідачем, вона вивезла з квартири свої меблі та особисті речі. Все що залишилось не вивезеним своєчасно, відповідач виніс з квартири у під'їзд і на вулицю. На теперішній час [PERSON] проживає в квартирі зі своєю новою родиною, позивач доступу до квартири не має. Просила суд визнати за нею та її малолітнім сином право користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] вселити її з сином туди та зобов'язати відповідачів не чинити їй та сину перешкод в користуванні житлом та передати ключі від замків на вхідних дверях в квартирі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені повністю. За [PERSON] та малолітнім [PERSON], [INFO] визнано право користування житловим приміщенням в двокімнатній квартирі [ADDRESS], вселено їх в зазначену квартиру. [PERSON], [PERSON] зобов'язано не чинити [PERSON] та малолітньому [PERSON], [INFO], перешкод в користуванні житловим приміщенням та передати ключі від замків на вхідних дверях в квартирі [ADDRESS]. Стягнуто в частковому порядку з [PERSON] та [PERSON], понесені витрати з оплати судового збору на користь [PERSON], у розмірі 487,20грн., з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що судом не прийнято до уваги, що вона є власником спірної квартири, з 16.10.2014 року по теперішній час в квартирі зареєстровані [PERSON] та його малолітній син [PERSON]. Позивач [PERSON] проживала в спірній квартирі з її згоди до того моменту поки не вивезла з квартири меблі без її згоди, чим порушила її право власності. У зв'язку з цим вона вимушена була змінити замки. Вірно встановивши,що позивач [PERSON] не є членом сім'ї власника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]. Також суд не звернув уваги на ту обставину, що у листопаді 2015 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано, тому право користування житловим приміщенням припинилось в зв'язку з припиненням обставини, яка була підставою для його встановлення. Зазначила, що її син [PERSON] не є власником житлового приміщення з приводу користування яким виник спір, тому він є неналежним відповідачем у справі. На думку апелянта [PERSON], задовольняючи позов в частині вимог, що стосуються [PERSON], суд дійшов помилкового висновку в зв'язку з тим, що вона ніколи не заперечувала проти його проживання в спірній квартирі. Також під час розгляду справи було встановлено, [PERSON] проживав в цій квартирі разом з батьком [PERSON], тому в даному випадку відсутній предмет спору. В судове засідання з'явилися [PERSON] та її представник [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися,про час та місце слухання справи повідомлені належним чином,про що свідчить телефонограма, отримана ними особисто; представник Органу опіки і піклування Слов'янської міської ради надав заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і на момент розгляду справи від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] вселилася в спірну квартиру за згодою відповідачів - [PERSON] та [PERSON], проживала в квартирі в якості члена сім»ї власника - [PERSON], а тому набула право користування спірним житлом і оскільки їй чиняться перешкоди в користуванні житлом, то вселив її з дитиною,зобов'язавши відповідачів усунути перешкоди в користуванні житлом. Разом з тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права. Статтею ?405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім?ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено,що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що не оспорюється сторонами. В зазначену квартиру в березні 2012 року вселилися син власниці-[PERSON]., його дружина-[PERSON] та онук [PERSON], що підтверджується сторонами. З 16.10.2014 року в зазначеній квартирі зареєстровані син власниці квартири- [PERSON] та її онук-[PERSON],[INFO],що підтверджується довідкою житлових органів. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. За даними паспорту позивачка [PERSON] зареєстрована з 21.05.2002 року в квартирі [ADDRESS] Згідно довідки №292 від 03.11.2015 року, виданої Комітетом громадського територіального самоврядування громадян мікрорайону «Центр-2» м.Слов'янська позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично проживала за адресою : [ADDRESS] Відповідно до частини 3 пункту 2 статті 3 СК України, можливість набуття статусу члена сім'ї своїх батьків без спільного проживання з ними закон надає лише дитині, правовий статус якої згідно з пунктом 1 статті 6 СК України має особа до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вселення в спірну квартиру вже був повнолітнім та мав свою сім'ю. Проживав зі своєю сім'єю з серпня 2012 року окремо від своєї матері [PERSON] та не був пов'язаний з нею спільним побутом, тобто не набув статусу члена сім'ї своєї матері -власниці спірної квартири. За таких обставин висновок суду про те, що позивачка вселилася в спірну квартиру як дружина [PERSON],який був членом сім'ї власника квартири і тому має право користування спірною квартирою нарівні з власницею та членами її сім'ї є помилковим. Вселилася позивачка в спірну квартиру як дружина сина власниці квартири. Доказів того,що позивачка вела спільне господарство, проживала однією сім'єю з власницею і була членом її сім'ї не надано. Навпаки встановлено, що власник квартири проживала в спірній квартирі лише з березня по липень 2012 року,а потім виїхала і проживає за іншою адресою, а в 2014 році ще й знялася із реєстрації. Зазначені обставини підтвердила і позивачка. Свідки [PERSON](батьки позивачки) пояснили, що позивачка з власницею квартири проживала в спірній квартирі з березня по липень 2012 року,тобто нетривалий строк. Саме по собі нетривале проживання в одній квартирі ще не є доказом ведення спільного з власником господарства та проживання з ним однією сім'єю. Позивачка [PERSON] ставить питання про визнання за нею права на проживання у квартирі, яка на праві власності належить [PERSON], між тим сама зареєстрована і зберігає за собою право користування у квартирі [ADDRESS], тобто за таких обставин також не набуває права користування спірною квартирою. Доводи про те, що не змогла зареєструватися в спірній квартирі за станом здоров'я, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами, що свідчить про відсутність у власниці згоди на реєстрацію позивачки в належній їй на праві власності квартирі та визнання за нею права користування як членом сім'ї. Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції не врахував, що власником спірної квартири є [PERSON], а позивач не зареєстрована у спірній квартирі і не вела спільного господарства з власником,яка сама зареєстрована і фактично проживає за іншою адресою ,тому у відповідності до ч. 2 ст. 64 ЖК України позивачка не є членом сім'ї [PERSON]. За встановлених обставин [PERSON],зберігаючи право користування іншою квартирою, і не будучи членом сім'ї власника житла,не набула права користування спірною квартирою, а тому вимоги про визнання за [PERSON] права користування житлом не підлягають задоволенню. Таким чином висновок суду про те, що [PERSON] вселилася в спірну квартиру в якості члена сім'ї свого чоловіка [PERSON],який відповідно до ст.64 ЖК України є членом сім'ї власника квартири, а тому має право користування спірною квартирою, не відповідає вимогам законодавства щодо визначення членів сім'ї власника. Посилання на те, що хоча позивачка проживала нетривалий час з власником квартири з березня по липень 2014 року,однак проживала разом з нею,тобто має право нарівні з власником користуватися спірним житлом не узгоджується з поняттям права користування жилим приміщенням.Так як визначальним в даному випадку є ведення спільного з власником квартири господарства. Оскільки позивач не набула права користування спірною квартирою, то і не підлягають задоволенню вимоги про усунення перешкод в користуванні спірним житлом та вселенні. Згідно положень статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів,що виникають із цивільних,житлових,земельних,сімейних,трудових відносин. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки житлових органів [PERSON],[INFO], з 16.10.2014 року зареєстрований в спірній квартирі. Право користування спірним житлом дитини відповідачами не оспорюється. Таким чином, висновок суду про те, що порушується право дитини в користуванні спірним житлом не ґрунтується на встановлених обставинах, оскільки місце проживання дитини є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. За встановлених обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed