Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У грудні 2016 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, та просить стягнути з [PERSON] на свою користь кошти у розмір 4144 грн. 74 коп. та суму судового збору. Свій позов мотивує тим, що в Святошинському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості 08.10.2014 зареєструвалася як така, що шукає роботу, [PERSON]. Для отримання статусу безробітного відповідач 08.10.2014 подала до РЦЗ заяву, в якій власноруч зазначила інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом РЦЗ від 08.10.2014 №НТ141008, відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», Відповідачу був наданий статус безробітного з 08.10.2014 року. Наказом РЦЗ від 15.10.201 №НТ141015, відповідно до ст. 22, 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідачу було призначено допомогу по безробіттю з 15.10.2014 року. Наказом РЦЗ від 13.07.2015 року №НТ150713, відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію з 13.07.2015 року. З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати відповідачу допомоги по безробіттю. За результатами розслідування складеного акт №130 від 27.08.2015 року, яким встановлено, що відповідач надавала послуги у ТОВ «Фоззі-Фуд» згідно договору цивільно-правового характеру про надання послуг №006625 з 10.04.2015 по 11.04.2015 року. За надані послуги відповідач отримала дохід в сумі 295 грн. 36 коп. Таким чином, відповідач під час отримання допомоги по безробіттю перебувала у цивільно-правових відносинах. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі наказу РЦЗ від 07.10.2015р. № 373 була визначена суму коштів, що підлягає поверненню як допомога по безробіттю згідно довідки-розрахунку за період з 10.04.2015 року по 11.07.2015 року, яка становить 4 144 грн. 74 коп. Відповідачу було направлено лист-повідомлення від 09.10.2015 № 01-28/3651 щодо необхідності повернення коштів. Відповідач лист отримала власноручно, про що свідчить її особистий підпис про прийняття. На адресу Святошинського районного центру зайнятості надійшли пояснення від відповідача вх. №3620 від 12.10.2015 року, згідно якого Відповідач особисто підтверджує подання недостовірних даних. Станом на теперішній час, відповідач вищевказані кошти в добровільному порядку не повернула. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 37, 39, 40). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено встановлення статусу безробітного, а саме безробітним може набути:особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Судом встановлено, що 08.10.2014 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного центу зайнятості м. Києва із заявою про надання статусу безробітного та сприянні у працевлаштуванні (а.с. 7). З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати відповідачу допомоги по безробіттю. За результатами розслідування складеного акт №130 від 27.08.2015 року, яким встановлено, що відповідач надавала послуги у ТОВ «Фоззі-Фуд» згідно договору цивільно-правового характеру про надання послуг №006625 з 10.04.2015 по 11.04.2015 року. За надані послуги відповідач отримала дохід в сумі 295 грн. 36 коп. (а.с. 10). Відповідно до норм ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Верховний Суд України в постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-20а-15 прийшов до висновку про те, що норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону N 1533-III є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Тобто, на день звернення до Святошинського районного центру зайнятості м. Києва, [PERSON] належала до працевлаштованого /зайнятого/ населення, й не мала права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення». Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Наказом Святошинського районного центру зайнятості №373 від 07.10.2015 року прийнято рішення про повернення відповідачем отримуваних ним щомісячних коштів по безробіттю в загальній сумі 4 144 грн. 74 коп., про що направлено письмове повідомлення, проте нині кошти не повернуті (а.с.16, 18). Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, та зібраним по справі доказам суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням (а.с. 1).

Outcome: approved