Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У грудні 2020 року представник Акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 13.06.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач 1) було укладено Кредитний договір № СL-197443 (надалі - Договір), згідно з яким Відповідачу було надано кредит у сумі 142 000,00 грн.. Відповідно до п. 1 Договору Позивач зобов`язався надати у власність Відповідач 1 грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. В порушення вимог закону та умов договору Відповідач 1 зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 136 392,71 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 100 149,21 грн.; заборгованості за відсотками - 34 002,52 грн.; пеня - 2240,98 грн.. Також зазначив, що 07.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та Відповідачем 1 було підписано анкету-заяву на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт шлюбу її з [PERSON] (надалі - Відповідач 2). В анкеті-заяві № СL-197443 зазначено про те, що Відповідач 2 підтверджує своїм підписом, що не заперечує проти отримання його дружиною кредиту. З огляду на те, що на момент укладення кредитного договору Відповідачі перебували у шлюбі, вони є солідарними боржниками навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № СL-197443 від 13.06.2019 року в загальному розмірі 136 392,71 гривень, яка складається з: 100 149,21 гривень - сума заборгованості за кредитом; 34 002,52 гривень - сума заборгованості за відсотками; 2 240,98 гривень - пеня, а також стягнути судовий збір у розмірі 2 102 гривень; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 731,05 гривень та витрати у зв`язку із явкою представника Позивача до суду в розмірі 5 000 гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 р. головуючим по справі визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 26.03.2021 р. Відповідач 1 подала до суду Відзив на позовну заяву, згідно якого вказувала на те, що позов поданий неуповноваженою особою, а також відсутність належних доказів на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Просила суд розглядати справу без її участі. Також, 26.03.2021 р. Відповідачем 2 подано до суду Відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечував проти вимоги про солідарне стягнення з нього коштів, отриманих у якості кредиту його дружиною, оскільки позивачем не доведено, що ці кошти витрачались в інтересах сім`ї. Просив суд розглядати справу без його участі. 08.04.2021 р. від представника Позивача надійшла до суду Відповідь на відзив з зазначенням правового обґрунтування на підтвердження своїх вимог. Відповідно до поданого клопотання № 1453826/Ir 13 24032021o від 24.03.2021 р. представник Позивача просила суд розглядати справу без її участі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Матеріали справи свідчать, що 13.06.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач 1) було укладено Кредитний договір № СL-197443 (надалі - Договір), згідно з яким Відповідачу було надано кредит у сумі 142 000 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до умов договору, а саме пунктом 1 кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах повторності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплати проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Кредитним договором. Згідно з пунктом 2.1-2.2. кредитного договору банк видає Позичальнику кредит у сумі 142 000,00 грн на строк до 11 червня 2021 року. Цільове призначення кредитних коштів згідно п. 2.4. Договору, зазначено: поточні потреби у сумі 825,01 грн.; погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Днепр» у сумі 67279 грн.; погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 73895,99 грн.. АТ «Кредобанк» зобов`язання за договором виконав, що підтверджується меморіальними ордерами № 33806970, №33806908, №33806940 від 13.06.2019 р. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно п. 4.1. Кредитного договору за користуванням кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 36,99% річних. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Тобто сторони узгодили умови дострокового повернення кредиту, а також відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 20.10.2020 р. на адресу Відповідача 1 банком було направлено Повідомлення -Вимога № 1453826 про дострокове повернення коштів, яка була отримана Відповідачем 1 28.10.2020, про свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 0411201724562. Разом з тим, вимога позивача була проігнорована. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 07.12.2020 року за кредитним договором утворилася заборгованість в загальному розмірі 136 392,71 гривень, яка складається з: 100 149,21 гривень - сума заборгованості за кредитом; 34 002,52 гривень - сума заборгованості за відсотками; 2 240,98 гривень - пеня. Таким чином вказана сума підлягає стягненню з Відповідача 1, як боржника на користь банку. Стосовно стягнення суми заборгованості солідарно з Відповідача 2 суд виходить з наступного. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18. Під час розгляду справи судом було встановлено що кредитний договір укладено Відповідачем 1 не у власних особистих інтересах, а в інтересах сім`ї під час перебування відповідачів у шлюбі. Відповідач 2 в анкеті-заяві № СL-197443 надав згоду на отримання споживчого кредиту його дружиною. Таким чином, оскільки договір одним із подружжя укладено в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. За таких обставин, cуд доходить висновку про солідарну відповідальність відповідачів та стягнення заборгованості також і з Відповідача 2 як солідарного боржника у зобов`язанні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, доходить висновку, що позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягає задоволенню. Посилання Відповідачів на відсутність у представника Позивача повноважень на подання позовної заяви є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Так, на момент складання позовної заяви - 23.12.2020 та направлення її до суду - 29.12.2020 (згідно даних поштового відправлення Укрпошти № 0500350305818) повноваження представника АТ «Кредобанк» Кізько Л.С. підтверджуються зокрема Довіреністю № 11529 (строк дії до 31.12.2020), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЧК №001086. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 67783522, які згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів по 1051 грн з кожного. Стосовно стягнення з Відповідачів на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17731,05 грн. суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 11 квітня 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», копія довіреності № 11004 від 05.12.2019 року, № 11529 від 13.11.2020 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Кізко Л.С .. Пунктом 14.1 договору визначено, що сторони узгодили наступні додатки до цього договору: Додаток № 1 Форма реєстру боржників; Додаток № 2 Форма акту прийому-передачі реєстру боржників; Додаток № 3 Форма звіту про актуалізацію заборгованостей з додатком на видалення; Додаток № 4 Форма реєстру сплат заборгованостей та розрахунку винагороди; Додаток № 5 Форма акту про виконані роботи; Додаток № 6 Форма акту прийому-передачі документів; Додаток № 7 Форма довіреності на представництво прав та інтересів клієнта; Додаток № 8 Форма звіту про судову роботу та виконавчі провадження; Додаток № 9 Форма додатку на видалення. Однак зазначені в договорі додатки та будь-які докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, перерахування суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить зобов`язати відшкодувати, а саме, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки), акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) пов`язаних з розглядом справи в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у стягненні з Відповідачів на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правову допомогу в розмірі 17731,05 грн. Також не підлягають задоволенню вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідачів витрат, пов`язаних із явкою представника Позивача до суду в розмірі 5000 грн. Так, згідно ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Разом з тим, представник Позивача не приймав безпосередню участь в судовому засіданні у м. Дніпро та не надав доказів на підтвердження факту та розміру втраченого заробітку чи відриву від звичайних занять, пов`язаних з даною цивільною справою.

Outcome: partial