Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного у формі полісу № АВ/0775185. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АВ/0775185 був укладений від імені публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» фізичною особою, яка на момент укладення цього договору не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності представника юридичної особи. За наведених обставин просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Представник публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» в судове засідання не з'явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте подала до суду письмову заяву, в якій позов з викладених у ньому підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи за її відсутності (а.с. 32). [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 30), про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, враховуючи положення ст. ст. 77, 169, 224 ЦПК України, а також згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в матеріалах справи міститься копія договору обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного 12 січня 2012 року у формі полісу № АВ/0775185 між публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та [PERSON] (а.с. 6 ). Згідно умов вказаного договору публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», взяло під свій страховий захист автомобіль марки «Toyota Camri» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON], з лімітом відповідальності у разі завдання шкоди життю та здоров'ю - 100000 грн. 00 коп., майнової шкоди 50000 грн. 00 коп., франшиза 510 грн. 00 коп. У своїй позовній заяві публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» просить визнати договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного 12 січня 2012 року у формі полісу № АВ/0775185 посилаючись на те, що його було укладено від імені товариства особою яка не мала на це повноважень. В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2011 року між публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та [PERSON] було укладено договір доручення № ДДЮG0006792 та додатковий договір до нього № 011111 про надання посередницьких послуг у сфері страхування (а.с. 7-10). На виконання умов зазначених договорів публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» передало [PERSON] бланки договорів страхування і стикери до них (серії з АВ 07750001 по АВ 0775500) (а.с. 11). Після отримання [PERSON] вищевказаних документів, останнєю в порушення умов вищевказаних договорів протягом листопада 2011 року не було направлено на адресу жодного звіту про виконану нею роботу, а також не було перераховано на рахунок публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» коштів з реалізації нею жодного з наданих полісів. За наведених обставин публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» своїм листом № 520 від 01 грудня 2011 року (а.с. 12) повідомило [PERSON] про припинення договору доручення й заборонило виписувати договори страхування від його імені, а також просило останню повернути бланки наданих їй документів, який був залишений останньою без реагування. Крім того, 29 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» розмістило в газеті «Крымские известия» оголошення в якому повідомило про недійсність його полісів та стікерів серії АВ №№ 0775001-0775500 у кількості 500 примірників (а.с. 18). 30 грудня 2011 року, тотожне оголошення було розміщено публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» в газеті «Урядовий кур'єр» (19). 26 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» звернулося до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 13-16). Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором. Аналізуючи викладені обставини, наведені положення статей ЦК України, суд приходить до висновку, що станом на 12 січня 2012 року [PERSON] не мала повноважень щодо укладення від імені публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» будь яких правочинів, оскільки договір доручення № ДДЮG0006792 від 01 листопада 2011 року укладений нею з останнім та додатковий договір до нього № 011111 про надання посередницьких послуг у сфері страхування припинили свою дію. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зі змісту ст. 979 ЦК України, вбачається, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, оскільки договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АВ/0775185 від 12 січня 2012 року підписаний та від імені публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» особою, яка на момент його укладення не мала на це повноважень, має відтиск печатки вказаного підприємства, і крім того, в судовому засіданні не встановлено факту внесення страхувальником страхового платежу, вказаний договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного у формі полісу № АВ/0775185 від 12 січня 2012 року з уповноваженим на те представником публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», як і доказів сплати коштів в рахунок страхового платежу відповідачем не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання договору страхування недійсним є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 224 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved