Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, просила суд: розірвати шлюб, укладений між сторонами; встановити факт проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1998 року по 01.12.2010; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , який за рахунок спільних трудових та грошових затрат істотно збільшився у своїй вартості; в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; на земельну ділянку площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] із ступенем готовності 100%, вартістю 1 842 531 грн. 63 коп.; виділити їй в натурі із майна, що є спільною сумісною власністю 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] із ступенем готовності 100%; встановити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя виділити [PERSON] автомобіль Mersedes-Benz Vito, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] із ступенем готовності 100%, вартістю 1 877 883 грн. 36 коп.; припинити спільну сумісну власність сторін в незавершеному будівництвом житловому будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] із ступенем готовності 100%. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 13.03.1992 між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано. Зі слів позивача, у 1998 році сторони стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, відносини, притаманні подружжю, спільний бюджет та вели спільне господарство. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Позивач вказала, що сторони також мають доньку [PERSON] , [INFO] . 01.12.2010 сторони уклали шлюб. Позивач стверджувала, що сімейне життя сторін не склалось, відповідач мав стосунки з іншою жінкою, від якої у нього [INFO] народилась дитина. Зі слів позивача, відповідач вигнав її зі спільного будинку, проживає там з іншою жінкою та новонародженою дитиною. Позивач вказувала, що за час шлюбу сторонами було набуто спільне майно, а саме: автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 122 013 грн.; автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 266 531,63 грн.; автомобіль Mersedes-Benz Vito, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 255 870,36 грн.; земельна ділянка загальною площею 0,10 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач вказувала, що за час проживання сім`єю без шлюбу з 1998 року по 01.12.2010 та за час шлюбу вони з відповідачем за рахунок спільних трудових та грошових затрат особисте майно відповідача, що було набуто ним за договором купівлі-продажу у 1998 році, - житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] , істотно збільшили у своїй вартості за рахунок нового будівництва, 100 % готовністю, вартістю 3 000 000 грн. На думку позивача, це майно внаслідок вкладання спільних грошових коштів та спільної праці стало їх спільним сумісним. Позивач вказувала, що дійти спільної згоди про поділ спільного майна вони з відповідачем не можуть, тому вона звернулась до суду із цим позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2018 було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. 09.02.2019 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в якій він просив суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 08.02.2021): розірвати шлюб, укладений 01.12.2010 між сторонами; поділити спільне сумісне майно подружжя сторін; визнати за ним право власності на 2/5 частин земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 510890532224; залишити у власності [PERSON] : - 3/5 частин земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 510890532224; - автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Свої зустрічні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 13.03.1992 між сторонами було укладено шлюб, котрий в подальшому було розірвано. [PERSON] вказував, що від цього шлюбу у сторін не було дітей і за час нього вони ніякого майна не нажили. Зі слів позивача, після розірвання шлюбу сторони, хоч і проживали роздільно, але періодично підтримували романтичні та статеві стосунки, відносини між сторонами не мали ознак сімейних, оскільки вони не були пов`язані взаємними правами та обов`язками, спільним побутом, не мали спільного бюджету та не вели спільного господарства. Крім того, [PERSON] повідомив, що після розірвання шлюбу відповідач за зустрічним позовом 12.02.1994 вийшла заміж за іншого чоловіка [PERSON] , від якого народила доньку [PERSON] , [INFO] . Також позивач за зустрічним позовом вказав, що від вище вказаних стосунків у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача, після неодноразових невдалих спроб створити союз, хоч трохи схожий на сім`ю, сторонами було прийнято рішення ще однієї спроби - укладання шлюбу, тому 01.12.2010 сторони уклали шлюб. Також [PERSON] вказував, що для зміцнення сім`ї він за рішенням Святошинського районного суду м. Києва про усиновлення від 06.10.2011 у цивільній справі № 2о-363/11 усиновив доньку відповідача за зустрічним позовом від попереднього шлюбу [PERSON] . Проте, [PERSON] стверджував, що сімейне життя сторін так і не склалось, відповідач за зустрічним позовом не приділяла потрібної уваги сім`ї. Зі слів позивача за зустрічним позовом, у кінці квітня 2017 року сторони припинили проживати разом, після розриву із [PERSON] він став проживати, по суті, сім`єю з іншою жінкою і у них вже є спільна дитина. [PERSON] повідомив, що за час спільного проживання у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність лише: 1) автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 150 522,00 грн., який на разі відчужений; 2) автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 216 681,00 грн., що знаходиться у користуванні [PERSON] та зареєстрований на ім`я [PERSON] ; 3) автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 185 160,00 грн., який на разі теж відчужений; 4) земельну ділянку площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 638 200 грн., що зареєстрована на праві власності за [PERSON] . З позиції [PERSON] , вартість всього нажитого сторонами спільного сумісного майна складає 1 190 563,00 грн., тобто при поділі спільного сумісного майна подружжя позивач за зустрічним позовом має право претендувати на майно та права загальною вартістю 595 281,50 грн. З огляду на вказане, [PERSON] вважав за справедливе здійснити наступний поділ майна: 1) визнати за ним право власності на 2/5 частини земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме 255 280,00 грн.; 2) рахувати за ним вартість проданого вже автомобіля Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 150 522,00 грн.; 3) рахувати за ним вартість проданого вже автомобіля Mersedes-Benz Vito 111 CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 185 160,00 грн.; 4) залишити у власності [PERSON] 3/5 частин земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме 382 920,00 грн.; 5) залишити у власності [PERSON] автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 216 681,00 грн. В результаті такого поділу за [PERSON] залишиться майно на загальну суму 590 962,00 грн., що навіть менше частини, на яку він має право, а за [PERSON] - 599 601,00 грн. Позивач за зустрічним позовом повідомив, що у разі такого поділу він претензій до відповідача не матиме. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1998 року по 01.12.2010, на думку [PERSON] , то ця вимога не може бути задоволена, так як не відповідає дійсності і не доведена поданими разом з позовною заявою доказами. Зі слів [PERSON] , майже всі об`єкти нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на які позивач за первісним позовом заявляє свої права, були перебудовані або побудовані до 01.01.2004, тому встановлення заявленого [PERSON] факту не матиме для неї юридичного значення, бо не породжуватиме для неї ніяких прав. Позивач за зустрічним позовом вказав, що будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , є самочинним. З позиції [PERSON] , спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами, матеріали та конструкції, з яких вони побудовані та перебудовані, є його особистою власністю і не може бути об`єктом поділу майна подружжя сторін, так як він був придбаний та перебудований ним поза будь-яким шлюбом, не у період фактичних шлюбних стосунків з відповідачем за зустрічним позовом та з будь-якою іншою жінкою, а також не за спільні кошти та не за рахунок спільної праці з [PERSON] та будь-якою іншою людиною. [PERSON] зауважив, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222480401:01:012:0078, порядок користування якою [PERSON] намагається встановити, є теж його особистою власністю, оскільки була набута ним в результаті приватизації 01.11.2012, а тому також не може бути об`єктом поділу майна подружжя сторін. Позивач за зустрічним позовом вважав, що, так як відсутні підстави для визнання права власності за позивачем за первісним позовом на частину спірного будинку з надвірними будівлями і земля, на якій ці об`єкти розміщені, ця ділянка є приватизованою ним, то немає і причин для визнання права власності за [PERSON] на частину цієї ділянки або встановлення порядку користування нею. Ухвалою суду від 11.03.2019, внесеною до протоколу судового засідання, було прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 11.03.2019 було накладено арешт на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Ухвалою суду від 11.03.2019 було витребувано: з Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської райради Київської області копію інвентаризаційної та реєстраційної справи на житловий будинок [ADDRESS] ; з Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області розгорнуту інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо шлюбів [PERSON] та їх розірвання за період з 16.01.1989 по 01.12.2010; з Територіального сервісного центру МВС України № 3246 розгорнуту інформацію щодо транспортних засобів, зареєстрованих за [PERSON] у період з 01.01.2006 по 01.12.2010, а також щодо власників автомобіля Opel Corsa, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» розгорнуту інформацію щодо укладання у період з 01.01.2006 по 01.12.2010 [PERSON] з публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» правочинів на отримання грошових коштів у кредит, забезпечення їх заставою, на які саме споживчі цілі (купівля нерухомого майна, транспортного засобу, оплата послуг тощо) було отримано кредит, історію виконання [PERSON] умов даних правочинів з вказівкою на дати проплат та розміри внесених нею грошових коштів, а також належним чином засвідчені копії документів, які цю інформацію підтверджують. Ухвалою суду від 04.09.2019 було: призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1. Визначити ступінь будівельної готовності (відсоток готовності) незавершеного будівництвом житлового будинку, який складається з двох будинків з господарськими, надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] . 2. Чи є об`єкт (результат виконання робіт) незавершений будівництвом будинок, який складається з двох будинків з господарськими, надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , нерухомим майном? 3. В разі якщо спірний об`єкт є нерухомим майном, визначити на дату проведення експертизи ринкову вартість незавершеного будівництвом будинку, який складається з двох будинків з господарськими, надвірними спорудами , розташованого по [ADDRESS] . 4. Визначити варіанти щодо розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку, який складається з двох будинків з відповідними господарськими, надвірними спорудами під номером [ADDRESS] по 1/2 частині і якщо є варіанти, то провести розрахунки по кожному варіанту. 5. При умові розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами в натурі з відступом від ідеальних часток спільної часткової власності провести розрахунки компенсації при перерозподілі часток. 6. Визначити можливі варіанти розподілу земельною ділянкою під номером [ADDRESS] по 1/2 частині? 7. В разі якщо спірний об`єкт або господарські, надвірні споруди не є нерухомим майном, визначити на дату проведення експертизи загальну вартість матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва; призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: визначити за матеріалами справи на дату проведення експертизи ринкову вартість автомобіля Mercedes-Benz, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіля Mercedes-Benz Vito, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; автомобіля Opel Corsa, 2008 року випуску д.н.з. [NUMBER] ; проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю Український центр судових експертиз, попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України; провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою судді від 25.09.2020 було відновлено провадження у справі. 29.12.2020 на підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області було здійснено повторний автоматичний розподіл цієї справи, за результатами якого головуючим суддею у справі було визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. Ухвалою судді 30.12.2020 (суддя Янченко А.В.) було прийнято до розгляду цю справу. Ухвалою суду від 10.02.2021 було витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Марини Миколаївни нотаріально засвідчені копії договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного та посвідченого 24.06.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Мариною Миколаївною за реєстровим № 2312, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також документів, на підставі яких такий договір було укладено та посвідчено. Ухвалою суду від 09.04.2021 було: первісні позовні вимоги про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя роз`єднано; виділено в самостійне провадження первісну позовну вимогу та зустрічну позовну вимогу про розірвання шлюбу; первісну позовну заяву та зустрічну позовну заяву в частині вимоги про розірвання шлюбу передано до канцелярії суду для проведення автоматизованого розподілу через автоматизовану систему документообігу суду. Ухвалою суду від 11.05.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, викликано в судове засідання свідків. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та її представник в судове засідання з`явились, первісний позов підтримали, просили його задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та його представник в судове засідання також з`явились, первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.1992 між сторонами було зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї шлюб за актовим записом № 594, котрий в подальшому було розірвано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва за актовим записом № 892 від 09.07.1992, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.04.2019, наданим на ухвалу суду. Судом не було встановлено, що від цього шлюбу у сторін є діти і що за його час сторони набули майно. 12.02.1994 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від якого народила доньку [PERSON] , [INFO] , яку було усиновлено в подальшому [PERSON] на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.10.2011 у справі № 2о-363/11, вказаний шлюб було розірвано 13.10.1998, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.04.2019, наданим на ухвалу суду, а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 30.01.2019, доданим до зустрічної позовної заяви. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.07.1999. 01.12.2010 сторони уклали у виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області шлюб за актовим записом № 629, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.12.2010. За час шлюбу сторони набули у власність наступне майно: 1) на ім`я [PERSON] автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Наразі даний автомобіль продано [PERSON] , що підтверджується довідкою ТСЦ МВС України № 8041 від 08.02.2019 за № 1082. Ринкова вартість цього автомобіля згідно з висновком експерта № 1-15/07 від 15.07.2020, складеного судовим експертом ТОВ «Українського центру судових експертиз» Таракановим Ю.Ю. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, становить 150 522 грн.; 2) на ім`я [PERSON] автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Ринкова вартість цього автомобіля згідно з висновком експерта № 1-15/07 від 15.07.2020, складеного судовим експертом ТОВ «Українського центру судових експертиз» Таракановим Ю.Ю. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, становить 216 681 грн.; 3) на ім`я [PERSON] автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Наразі даний автомобіль теж продано [PERSON] , що вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.01.2019. Ринкова вартість цього автомобіля згідно з висновком експерта № 1-15/07 від 15.07.2020, складеного судовим експертом ТОВ «Українського центру судових експертиз» Таракановим Ю.Ю. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, становить 185 160 грн.; 4) на ім`я [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 24.06.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. за реєстровим № 2312, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2019. Ринкова вартість вказаної земельної ділянки згідно з висновком експерта № 15/01/2021 від 15.01.2021, складеного судовим експертом Сверидою О.М. за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи, становить 638 200 грн. Загальна ринкова вартість вказаного майна становить 1 190 563,00 грн. З наданих суду на його ухвалу матеріалів посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного та посвідченого 24.06.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Мариною Миколаївною за реєстровим № 2312, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що ця ділянка була придбана на ім`я [PERSON] саме за письмовою згодою [PERSON] . Крім того, 26.09.1996 [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-3757, незакінчений будівництвом, побудований на 76 % житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З наданої на ухвалу суду інвентаризаційної справи та наявного в матеріалах справи технічного паспорту від 22.11.2010 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , було побудовано з 1997 року по 2009 рік: житловий будинок літ. «И» та житлову мансарду літ. «И-1» (1999), прибудови літ. «и» (2000) та «и1» (2003), ганок (2003), сарай літ. «Е» (2002), гаражі літ. «Ж» (2001) та літ. «З» (2009), ворота з хвірткою № 1 (1999), ворота №2 (2003), огорожа №3 (1999), хвіртка №4 (1999), огорожі №№5-8 (2001), огорожа №9 (2009), свердловина ІІ (2001), каналізаційна яма ІІІ (2003), вбиральня літ. «Д» (1997). Також за цією адресою розміщені сарай літ. Б» (1971), погріб під літ. «Г» (1976) та свердловина І (1972). Також вказано, що житловий будинок літ. «И», сарай літ. «Е» та гаражі літ. «Ж» та літ. «З» є самочинними. Тобто, після 01.01.2004 за адресою: [ADDRESS] , було побудовано самочинно, у 2009 році, гараж літ. «З» та зведено огорожу №9. Письмових доказів того, що після 2009 року за згаданою адресою було побудовано інші об`єкти, суду надано не було. Доказів, що вказаний об`єкт був добудований, в тому числі відповідно до вимог законодавства, та введений в експлуатацію, суду надано не було. Також [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3222480401:01:012:0078, площею 0,1404 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 315754, виданого 01.11.2012 на підставі рішення Білогородської сільської ради 5 сесії 7 скликання № 135/8 від 20.04.2007. 15.09.2020 судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» Лісниченком С.В. було складено висновок № 1-15/09 за результатами проведення вищевказаної експертизи, згідно з яким: ступінь будівельної готовності (відсоток готовності) житлового будинку [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, становить 79%; ступінь будівельної готовності (відсоток готовності) житлового будинку літ. «И», господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, становить 100%; житловий будинок, який складається з двох будинків з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , є нерухомим майном; дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, який складається з двох будинків з господарськими будівлями та спорудами (без врахування мощення) по [ADDRESS] , без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 3 597 538 (три мільйони п`ятсот дев`яносто сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. без ПДВ; дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, який складається з двох будинків з господарськими будівлями та спорудами (без врахування мощення) по [ADDRESS] , з врахуванням вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 4 248 573 (чотири мільйони двісті сорок вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. без ПДВ; визначити варіанти розподілу житлового будинку, який складається з двох будинків з відповідними господарськими будівлями та спорудами (без врахування мощення) по [ADDRESS] не вбачається за можливе у зв`язку з неотриманням технічного паспорту, а тому відповідно не вбачається за можливе визначити варіанти поділу земельної ділянки під вищезазначеним будинком. З наданих суду копій довіреностей, наданих [PERSON] , не вбачається виникнення у сторін права спільного користування майном для побутових потреб, так як цими документами уповноважено осіб на представництво у відповідних органах, установах та організаціях з питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням транспортних засобів, для чого і надано право користування автомобілями. Допитаний в судовому засіданні 06.07.2021 в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він з 2007 року проживає у Білогородці, є сусідом [PERSON] , бачив, що було спочатку добудовано старий житловий будинок, потім після 2008-2009 років з`явився ще один житловий будинок, сторони приїжджали, але рідко, переїхали в житловий будинок в Білогородці в 2009-2010 роках, спочатку були побудовані гаражі, СТО, а потім було надбудовано житлові приміщення. Допитана в судовому засіданні 06.07.2021 в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що є хрещено матір`ю [PERSON] , стверджувала, що позивач за первісним позовом вкладала гроші у будівництво житлового будинку у Білогородці, показала, що сторони спочатку жили на [PERSON] , потім на Борщагівці, в Білогородці, зі слів свідка, сторони проживали разом на [PERSON] , коли народився їх син [PERSON] , з 2006-2007 років проживали у [PERSON] , сторони жили, сварились, розходились, сходились, вона у них не була, вони до неї приїжджали в гості як пара, на її думку, вони проживали разом, точно не знає, сприймала їх як подружжя, знає, що сторони розійшлись, коли народилась дитина у [PERSON] від іншої жінки, у Білогородці побудовано СТО на 2 поверхи, на другому поверсі - житлові кімнати, у 2006 році померла мати [PERSON] , цієї будівлі ще не було, вказувала, що сторони купили землю у 1996 році у Білогородці, потім зазначала, що у 2000 році, про фінансову участь [PERSON] в будівництві у Білогородці знає зі слів сестри [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 06.07.2021 в якості свідка відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] суду повідомив аналогічне тому, що було вказано у його зустрічній позовній заяві, заперечив факт проживання однією сім`єю без шлюбу, вказав на те, що у [PERSON] та [PERSON] з ним вже тривалий час неприязні стосунки. Допитаний в судовому засіданні 06.07.2021 в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він допомагав [PERSON] у будівництві в Білогородці та проживав там у підсобному приміщенні з 2006 року, він не бачив, щоб сторони проживали як сім`я, у 2006 році у Білогородці був лише будинок, непридатний для проживання, гаражі були побудовані десь у 2007 році з надбудовою, наразі ця будівля недобудована, використовується як СТО, у Білогородку діти переїхали жити після закінчення школи у 2011-2012 роках, вказав на те, що у [PERSON] були стосунки також з іншими жінками, крім [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 06.07.2021 в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою [PERSON] , постійно проживає в Білогородці з 1980 року, побачила [PERSON] лише у 2010 році, до цього не бачила, з 1996-1998 року з`явився [PERSON] та його мама, купили згорівшу хату, мати, мабуть, проживала у врем`янці, будинок будувався 7-8 років, діти сторін тут не жили, потім почали приїжджати в гості. Допитана в судовому засіданні 24.09.2021 в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є кумою сторін, діти сторін деякий час проживали окремо, відвідували їх на свята, дні народження, на весіллі, сторони розписалися відразу після школи, через 2 роки після шлюбу з іншим чоловіком знову зійшлись, проживали на [PERSON] , потім на Борщагівці, потім у Білогородці, її запрошували на День народження, коли хрещенику було 10 років, їй невідомо, хто будував будинок у Білогородці, сторони їй хвалились, що вони будували, їй не відомо, чи сторони проживали окремо, їй відомо, що у [PERSON] був [PERSON] , [PERSON] помічник, на її очах будівництво не здійснювалось, не говорили про нього, говорили на тему дітей, в Білогородці в гостях була 1 раз на 1-2 роки, на Борщагівці не була. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 2, ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 62 СК України визначено, що, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР (чинного на час купівлі [PERSON] спірного будинку та до 01.01.2004) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про власність» (чинного на час купівлі [PERSON] спірного будинку та до 01.01.2004) праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (чинного на час купівлі [PERSON] спірного будинку та до 01.01.2004) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно зі ст. 125 ЗК України (в редакції станом на час отримання [PERSON] державного акту на спірну ділянку та купівлі спірної земельної ділянки на ім`я [PERSON] ) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 126 ЗК України (в редакції станом на час отримання [PERSON] державного акту на спірну ділянку) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. З огляду на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема кон`юнктури ринку, інфляції тощо), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі № 6-1447цс17 та підтверджені у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 451/847/16-ц, від 28.04.2020 у справі № 362/6056/17, від 02.12.2020 у справі № 444/372/18 та від 16.06.2021 у справі № 686/8878/19. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц. Визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна (КЦС/ВС у справі № 161/17237/19 від 24.03.2021). З огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.12.2020 у справі № 482/2163/17, суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 у справі №686/8440/16-ц). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 695/1732/16-ц). Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Враховуючи правовий висновок, висловлений у постанові ВСУ від 25.12.2013 у цивільній справі № 6-135цс13, майно, набуте до 01.01.2004 під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю такого поняття не знав та аналогічних норм не містив, норми Сімейного кодексу України (стаття 74) не застосовуються щодо відносин фактичного подружжя до 1 січня 2004 року. Тобто майно можна визнати спільною сумісною власністю фактичного подружжя лише при умові, що таке майно було набуте після 1 січня 2004 року. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, було визначено умови, за яких майно може вважатись набутим у спільну сумісну власність у разі, коли чоловік та жінка не укладали шлюб, зокрема суд зауважив, що для визнання майна спільною сумісною власністю необхідна наявність доказів: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив: 1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Більш того, у своїй постанові від 17.06.2021 у справі № 128/1511/19 Верховний суд вказав, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічна позиція була вказана раніше у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц. З огляду на висновок Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 у справі № 630/637/17 для визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя необхідно встановити, чи не відноситься такий об`єкт до самочинного будівництва, оскільки, якщо будівництво є самочинним, то визнати право власності на нього як на об`єкт незавершеного будівництва неможливо. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку та стає предметом поділу спільно набутого майна подружжя після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 у справі №722/1882/16-ц вказав, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 529/501/16-ц , від 06.03.2019 у справі № 361/4685/17 та від 11.11.2019 у справі № 554/13971/15-ц. Верховний Суд України в постанові від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16 висловив правову позицію, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. З огляду на ч. 2 ст. 90 ЦПК України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Вимога [PERSON] про встановлення факту проживання сторін сім`єю з 1998 року до 31.12.2003 задоволенню не підлягає, оскільки не має для неї ніякого юридичного значення: для доведення, що майно набувалось у спільну сумісну власність у цей період, слід довести, що воно було набуто сторонами за спільні кошти та/або в результаті спільної праці, чого зроблено не було. З наданих суду доказів не можливо встановити, що сторони проживали саме як сім`я у період з 01.01.2004 по день укладання шлюбу 01.12.2010, так як в ході розгляду справи з огляду на усталену практику Верховного Суду не було доведено, що у цей період сторони мали спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, брали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, мали усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням, або інші обставини, що вказують на те, що сторони проживали саме як подружжя. Не було доведено і того, що побудовані в 2009 році в с. Білогородка гараж під літ. «З» та огорожа були зведені за спільний кошт та спільними зусиллями сторін. З показів свідків цього також не можливо встановити: всю інформацію щодо спірного будівництва вони знають зі слів інших осіб, які не були, як цього вимагає ч. 2 ст. 90 ЦПК України, допитані у судовому засіданні у якості свідка, плутались у датах, не могли підтвердити фінансову та фактичну участь у цьому будівництві [PERSON] , повідомили, що досить рідко бачились зі сторонами, не були у них дома, що вказує на неможливість оцінки ними їх побутового життя, розмито вказували, що просто знають, що сторони проживали разом і що сприймали їх як пару, проте не вказували, з чого це випливає. Взагалі суду не було надано доказів того, що сторони мали будь-які доходи, в тому числі і в спірний період з 1998 року по 01.12.2010, тобто мали можливість формувати спільний бюджет, мати спільні витрати тощо, а на припущеннях суд не може будувати свою позицію. А отже, у задоволенні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання сторін сім`єю без шлюбу суд відмовляє. Також суду не було надано докази того, що спірне будівництво в с. Білогородці за час шлюбу сторін істотно збільшилось у своїй вартості за рахунок спільних трудових та грошових затрат, що воно є законним, несамочинним, взагалі не було доведено навіть обставин, що за час шлюбу сторін в с. Білогородці мало місце будівництво нових об`єктів або добудова вже існуючих, в тому числі й за рахунок спільних коштів та спільної праці сторін. З огляду на вказане відсутні підстави для задоволення всіх вимог [PERSON] , що стосуються спірного об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Стосовно належної [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , то суд з Державного акту вбачає, що вона була набута ним у власність, хоч і під час шлюбу, проте внаслідок приватизації, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності сторін. А отже, вимога [PERSON] про встановлення порядку користування цією ділянкою також не підлягає задоволенню. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що за час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність наступне майно загальною ринковою вартістю 1 190 563,00 грн., а саме: 1) автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 150 522 грн., що наразі проданий [PERSON] ; 2) автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 216 681 грн.; 3) автомобіль Mersedes-Benz Vito 111 CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 185 160 грн., що наразі проданий [PERSON] ; 4) земельну ділянку площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 638 200 грн. З огляду на вартість переліченого майна, факт відчуження [PERSON] двох автомобілів, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом обрано правильний спосіб поділу спільного майна подружжя сторін, а саме: 1) визнати за ним право власності на 2/5 частини земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме 255 280,00 грн.; 2) рахувати за ним вартість проданого вже автомобіля Opel Corsa, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 150 522,00 грн.; 3) рахувати за ним вартість проданого вже автомобіля Mersedes-Benz Vito 111 CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 185 160,00 грн.; 4) залишити у власності [PERSON] 3/5 частин земельної ділянки площею 0,1000 га (рілля), кадастровий номер 3222480400:05:002:5127, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідатиме 382 920,00 грн.; 5) залишити у власності [PERSON] автомобіль Mersedes-Benz B150, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 216 681,00 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі. Разом з тим, так як позивачем за первісним позовом було визначено спосіб поділу спільного майна подружжя сторін, що не відповідає обставинам справи, суд відмовляє у задоволенні її позову і в цій частині також. Так як первісний позов було залишено без задоволення, з огляду на ст. 141 ЦПК України суд залишає витрати позивача за первісним позовом за нею. У зв`язку із задоволенням зустрічного позову, в порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 6 678,02 грн. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 2 942,10 грн., що підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: approved