Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Позивач за змістом заявленого позову посилається на наступні обставини. З 09.07.1988 позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі у період якого придбали квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2019 шлюб між подружжям розірвано. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди про поділ майна, позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю, в порядку поділу майна визнати за позивачем та відповідачем по Ѕ частини майна. Ухвалою суду від 05.10.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в підготовче судове засідання на 11.11.2020 Ухвалою підготовчого судового засідання від 11.11.2020 справа призначена до розгляду по суті на 30.11.2020. 13.01.2021 відповідачем надано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнаються з наступних підстав. У 1988 році між сторонами було зареєстровано шлюб. На момент укладення цього шлюбу і протягом 12 років після його реєстрації подружжя проживало у м. Миколаєві разом з її матір`ю в квартирі, яка належала останній. Після народження доньки в 1996 році колишня дружина звільнилася з роботи і з того часу ніде не працювала. З листопаду 1992 року відповідач влаштувався працювати в приватну виробничо-торгову фірму «ГЕВЕЯ», засновником і власником якої був [PERSON] , і протягом більше 15 років працював у належних йому приватних компаніях водієм. У 1996 році [PERSON] повідомив, що відкриває бізнес у м. Києві і запропонував разом з ним переїхати з м. Миколаєва працювати водієм у м. Києві. Перші чотири роки після переїзду у м. Київ відповідач проживав на орендованих квартирах. Дружина з дочкою у той період часу проживали у м. Миколаєві і переїжджати до Києву наміру не мали, так як колишня дружина вважала, що в Києві їй та дочці не будуть забезпечені належні житлові умови. Власних коштів для придбання квартири у Києві сім`я на той час не мала і не могла мати, оскільки, як позивач з 1996 року ніде не працювала і єдиним джерелом наповнення сімейного бюджету була заробітна плата відповідача. Знаючи усі наведені вище обставини, [PERSON] у жовтні 2000 року подарував відповідачу 95 000 грн. для купівлі квартири у м. Києві, що підтверджується складеною ним особисто заявою. Отримавши в дарунок від [PERSON] зазначену вище суму коштів, відповідач особисто 21.10.2000 уклав договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за яку сплатив 94 283, 00 грн. Відтак, спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав недоведеності. 01.02.2021 представником позивача надано відповідь на відзив у якому обставини, про які висказує відповідач позивачем не визнаються. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, пославшись на пояснення надані суду та обставини викладені в заявах по суті справи. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.07.1988 між між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований шлюб в Палаці урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис 873. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 09.07.1988 в Палаці урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис 873. За договором купівлі продажу від 21.10.2000, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , відповідач придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно Реєстраційного посвідчення № [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 26.10.2000 право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що майно придбане у шлюбі, за спільні кошти подружжя, відтак є їх спільною сумісною власністю. Відповідачем заперечується факт придбання майна за спільні кошти, оскільки як вказує відповідач спірна квартира придбана за рахунок подарованих йому особисто коштів, відтак є особистою приватною власністю відповідача. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Слід зазначити, що стороною відповідача доводи та обґрунтування позову не спростовані, та не надано суду доказів на підтвердження придбання квартири за власні кошти, як і не надано доказів, які б унеможливлювали поділ квартири, як спільного майна подружжя. Посилання відповідача на заяву, відповідно до якої [PERSON] у 2000 році подарував [PERSON] 95000 грн. для придбання квартири [ADDRESS] суд вважає важливими, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Вказана заява не є правочином в розумінні ст. 202 ЦПК України, відтак не спростовує правомірності набуття майна подружжям за час перебування у шлюбі. Крім того, доходи відповідача, набуті у шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Інші докази відповідача не спростовують висновків суду щодо придбання майна в шлюбі та розподіл його між подружжям на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження, зокрема, придбання квартири за власні кошти, суд вважає, що позов про визнання за сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя по 1/2 частин на квартиру [ADDRESS] за кожним з подружжя, є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пдлягає стягненню з відповідача на користь позивача стягнути сплачений останньою судовий збір в розмірі 6000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved