Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Киві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що позивач з [PERSON] проживали тривалий час однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, стосунки з відповідачем змінились. У липні 2019 року позивач разом з дитиною поїхали жити до її матері, відповідач інколи навідував її з дитиною. З жовтня 2019 року позивач із відповідачем припинили стосунки. Дитина весь час проживає з позивачем і повністю перебуває на її утриманні. Інколи відповідач забирає сина і проводить з ним час. У позивача з відповідачем неодноразово виникали конфлікти пов`язані з визначенням місяця проживання сина. Син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві особистої приватної власності. Місце проживання дитини також зареєстровано за вказаною адресою. Квартира облаштована сучасним ремонтом та обладнанням, у ній створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання та нормального розвитку сина. На даний час позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку, а тому вона має право на утримання як дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, посилаючись на ч. 4 ст. 84 СК України. У позовних вимогах просила суд: - визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.10.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У лютому 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Киві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва 26.01.2021, яку занесено до протоколу судового засідання вказаний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом на підставі ч. 1,2 ст. 193 ЦПК України. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.07.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Киві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком - залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання 05.10.2021 не з`явився, проте у судовому засіданні 07.07.2021 не заперечував про задоволення позову у частині визначення місця проживання сина з матір`ю. Проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання позивача заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Разом з цим, представником Служби у судовому засіданні 30.03.2021 подано до суду висновок №101-2174/02 від 29.03.2021 про визначення місця проживання дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали тривалий час однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вказана обставина не оспорювалась сторонами під час розгляду справи. За час спільного проживання у народився син [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року позивач із відповідачем припинили стосунки. Син [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві особистої приватної власності. Разом з тим, у ході судового розгляду судом було допитано відповідача [PERSON] , у якості свідка, який у показах пояснив про те, що з позивачем [PERSON] вони почали проживати з січня 2020 року. Після народження сина відповідач завжди забезпечував та в повному обсязі позивача з дитиною. Також, надавав необхідну фінансову підтримку. Незважаючи на добровільне та повне фінансове забезпечення відповідачем, позивач звернулась до суду про стягнення аліментів на забезпечення дитини, які стягуються з нього з нього з вересня 2020 року. За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Як було встановлено у даному судовому засіданні, дитина на даний час проживає разом із матір`ю. При цьому, відповідач не заперечує проти проживання сина з матір`ю. Питання визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] та 11.03.2021 було розглянуто на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок №101-2174/02 від 29.03.2021 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відвідано помешкання матері 11.02.2021, про що складено відповідний акт. Встановлено, що зазначене житло з усіма комунальними зручностями, чисте та охайне, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. В трикімнатній квартирі для дитини створено необхідні умови для проживання, навчання, розвитку та виховання. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Щодо заявленої вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, судом встановлено наступне. Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно зі статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Розмір утримання, який гарантовано статтею 84 СК України, з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат поточних основоположних життєвих потреб жінки, з якою проживає дитина. Поряд з цим, стаття 84 СК України не встановлює, що таке право є абсолютним, оскільки для визначення розміру такого утримання та можливості його сплати також має братися до уваги спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу матері дитини. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Стосовно матеріального становища платника аліментів, судом встановлено, що відповідач працював у АТ АК «Міжнародні авіалінії України», та з 17.07.2021 його попереджено про звільнення з 17.07.2021 у зв`язку зі скороченням штату. Крім того, у судовому засіданні з пояснень встановлено, що відповідач отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6000,00 грн., щомісяця, а також, на підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2020 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття, який наразі виконується відповідачем. Разом з тим, суд враховує надані відповідачем докази добровільної допомоги позивачу на утримання спільного сина. Позивач [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та окрім соціальних виплат, інших джерел доходів не має. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, врахувавши встановлені вище обставини матеріального становища відповідача та наявність у нього зобов`язання фінансового характеру щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно на підставі судового наказу виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 06.10.2020, а також виходячи з підстав розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог, зокрема, про стягнення з відповідача коштів на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22 вересня 2020 року і до досягнення дитиною трьох років. При цьому, відповідно до ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подачу позову в частині позовної вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial