Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 27 липня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 10000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 10 серпня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 27 липня 2017 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 66200 гривень боргу, три проценти річних у сумі 2589 гривень 96 копійок та індекс інфляції у розмірі 8518 гривень 82 копійки. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року справу передано за підсудністю до Комсомольського міського суду Полтавської області. Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, пред`явлений позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 66). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 10000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 27 липня 2017 року (а.с. 7). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики від 27 липня 2017 року [PERSON] має повернути [PERSON] кошти в сумі 2000 доларів США та 10000 гривень. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення боргу в сумі 10000 гривень та 2000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на день подання позову до суду (11 грудня 2018 року) складає 56200 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Рішення ухвалюється судом 03 грудня 2019 року. Офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складає 23,9573 гривень за один долар США. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 10000 гривень та 47914 гривень 60 копійок основного боргу (2000 х 23,9573) = 47914,60), що разом складає 57914 гривень 60 копійок. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 8518 гривень 82 копійки. Позивачем наданий розрахунок, з якого вбачається, що індекс інфляції ним нарахований на загальну суму боргу - 66200 гривень. Разом з тим, вимога щодо стягнення інфляційних втрат на суму боргу в доларах США не підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума у договорі визначена сторонами в іноземній валюті та до неї не застосовуються індекси інфляції, які встановлені для національної валюти - гривні. За таких обставин, індекс інфляції нараховується на суму боргу в гривнях - 10000 гривень та за період з 11 серпня 2017 року по 31 жовтня 2018 року становить 1286 гривень 83 копійки. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми за період з 10 серпня 2017 року по 28 листопада 2018 року в сумі 2589 гривень 96 копійок. Термін прострочення за договором позики складає 476 днів. Отже, сума 3 % річних складає 2265 гривень 81 копійку (57914,60 х 0,03 = 1737,43 : 365 = 04,76 х 476 = 2265,81). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 2265 гривень 81 копійки та індекс інфляції у розмірі 1286 гривень 83 копійки. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial