Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за навчання, посилаючись на те, що 01.09.2004 року відповідача було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. 29.11.2007 року з відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання чи звільнення з ОВС за порушення дисципліни - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Відповідача звільнено з ОВС за порушення дисципліни до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість навчання в розмірі 4902,92 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, у якій представник НАВС підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність (а.с. 43). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, однак забезпечив явку в судове засіданні свого представника, який позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до розпорядження КМУ від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. У відповідності із затвердженим статутом, НАВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. Відповідно п.2.1.2. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця, проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як вбачається з матеріалів справи, наказом ректора Київського юридичного інституту МВС України від 23.07.2004 року № 69 [PERSON] був зарахований на навчання на 1 курс навчально-наукового інституту підготовки кадрів оперативних служб міліції Національної академії внутрішних справ України, з 01 вересня 2004 року (слідча спеціалізація) (а.с.13). 29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір № Ко-155 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с.8-9). Згідно з наказом Київського національного університету внутрішніх справ від 20.06.2008 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста (а.с. 14). Відповідно до наказу Головного Управління МВС України в м. Києві № 219 о/с від 19.04.2011 року [PERSON] звільнено з ОВС у запас Збройних Сил України, згідно до пп. «є» (за порушення дисципліни) (а.с. 15). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 29.11.2013 року листом Національна академія внутрішніх справ повідомила [PERSON] про добровільне відшкодування витрат на його навчання, в якому зазначено, що 01.09.2004 року [PERSON] зарахований курсантом 1-го курсу Київського національного університету внутрішніх справ. Між останнім, КНУВС та відповідним УМВС України (комплектуючим органом) укладено договір про підготовку фахівця, згідно з яким [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинні відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше 3 років. Однак до матеріалів справи представником позивача не додано договору від 2004 року, про який йдеться у вказаному листі від 29.11.2013 року. Питання щодо відшкодування витрат на підготовку фахівця в навчальних закладах МВС України регулюється Порядком , затвердженим Постановою КМ України від. 01.03.2007 року № 313. Відповідно п 2, 4,5 зазначеного Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Однак посилання позивача на п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 01.03.2007 року №313 є необґрунтованим та суперечним, оскільки на момент підписання договору між КНУВС та [PERSON] в 2004 року дане положення не діяло. Заявляючи про суму грошового змісту, що підлягає стягненню з відповідача в період навчання з 01.09.2004 року по 20.06.2008 року, позивач не надав доказів діючих тарифів в місцевості розташування навчального закладу, на підставі яких зроблено розрахунки про витрати на навчання відповідача Тому на підставі поданих позивачем даних про щорічні витрати на у тримання відповідача в період його навчання об'єктивно визначити не представляється можливим. Позивачем також не підтверджено належними та допустимими доказами витрати на харчування відповідача, оскільки відповідно п. 2.1.2. вищезазначеного Порядку витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Позивачем в порушення зазначеної норми надано довідки (а.с. 17-22), які не містять інформацію про кількість діб перебування відповідача на харчуванні, фактичної його вартість, норм харчування. Позивачем не надано жодних доказів про отримання відповідачем листа про добровільне відшкодування витрат на його навчання, і тим більше не надано даних про відмову відповідача від цієї вимоги. В даному випадку, позивач взагалі не мав підстав для звернення з позовом до суду, оскільки між сторонами був відсутній спір, а право позивача фактично не було порушене. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір витрат, пов'язаних з навчанням [PERSON] в НАВС, не надано договору укладеного в 2004 році між позивачем та відповідачем, містяться посилання на нормативний акт, який на момент підписаня договору між сторонами не діяв, а тому позов задоволенню не підлягає. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд враховує ту обставину, що відповідно пункту 7 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313 та п. 4.3. договору, укладеного між сторонами у справі сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету, а не на рахунки навчального закладу. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed