Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON],третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Малиновський районний відділ Державної міграційної служби в Одеській області, посилаючись на те, що йому на праві особистої власності на підставі договору дарування від 10.05.2007р. та свідоцтва про право власності від 17.06.2008р. належить квартира [ADDRESS], в якій крім нього зареєстрована також його колишня дружина, відповідачка у справі та її син: [PERSON] Позивач зазначав, що після смерті його брата та у зв'язку із тим, що його мати є пристарілою особою, яка потребує догляду, він вимушений був переїхати на постійне місце проживання до своєї матері в [ADDRESS]. З цього часу він з відповідачами однією сім'єю не проживає. Вказував, що відповідачі, хоча і зареєстровані в спірній квартирі, але в ній не мешкають з травня 2013р., оскільки виїхали з неї. Стверджував, що за рішенням Михайлівського районного суду м. Одеси від 17.07.2014р. шлюб між ним та відповідачкою розірваний. Зазначав, що реєстрація відповідачів в його квартирі, порушує його права, оскільки створює для нього безліч перешкод в володінні, користуванні та розпорядженні його власністю. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 30.10.2014р. до участі у справі було залучено орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с44). Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю (а.с.52). Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначали, що позивач їх вигнав з квартири, заселив туди квартирантів. В спірній квартирі вони не проживають з січня 2014р. З цього часу вони звертаються до правоохоронних органів за захистом своїх прав (а.с.92). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 04.02.2014р., в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляду справи за відсутності представника органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.78,79). Представник Малиновського районного відділу в місті Одесі Державної міграційної служби України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьої Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 10.05.2007р. належало 27/50 частин квартира [ADDRESS] (а.с. 7). 05.06.2008р. на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.03.2008р. №176/01-06, замість договору дарування від 10.05.2007р. [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на об'єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. (а.с.8). 17.06.2008р. право власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстроване в КП «МБТІ та РОН». Отже, єдиним власником квартири [ADDRESS] на даний час є позивач (а.с.11). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 15.11.2008р. другим відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.12). Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.07.2014р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.15-16). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що відповідачі вселилися в спірну квартиру та зареєструвалися в ній за згодою позивача, як члени його сім'ї. Згідно довідки про склад сім'ї та з місця проживання від 14.08.2014р. в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Факт не проживання відповідачів в спірній квартирі більш ніж півтора року, підтверджується актом про не проживання (а.с.14). Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи своєю реєстрацією у квартирі позивача, відповідачі обмежують його права, як власника на користування та розпорядження спірною квартирою. При цьому, суд прийшов до висновку, що звернувшись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою, шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку зі спірної квартири, позивач вибрав не той спосіб захисту своїх прав, а тому дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003р. №13821У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що оскільки позивач не заявляв позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, то вимоги про усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою, шляхом зняття з реєстрації відповідачів зі спірної квартири задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 243,60 грн., які сплачені позивачами при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів (а.с.2). На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed