Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Світловодське лісове господарство» з вимогами визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Світловодське лісове господарство» №102-к від 02.11.2020 року про звільнення [PERSON] , поновити його на роботі на посаді лісничого Глинського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2020 року до дати фактичного поновлення на посаді, стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтуванні позову посилається на те, що він був прийнятий в порядку переводу з ДП «Оникіївський лісгосп» Кіровоградського ОУ ЛМГ на посаду інженера з лісозаготівель лісгоспу з 20.04.2015 року до ДП «Світловодське лісове господарство». З 01 вересня 2015 року був переведений на посаду лісничого Глинського лісництва у зв`язку із внутрішньою реорганізацією. Згідно Наказу № 102-к від 02 листопада 2020 року його було звільнено з посади лісничого Глинського лісництва на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки обов`язковою умовою для звільнення працівника згідно з п. 8 ч.1 ст. 40 КЗпП України є розкрадання майна власника, яке підтверджене вироком або постановою суду, які набрали законної сили, але в розпорядженні відповідача відсутні як вирок, що набрав законної сили, так і постанова органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, якими би було встановлено факт розкрадання ним майна власника, тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення його з роботи за п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України, також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2020 року до дати фактичного поновлення на посаді. Крім цього зазначає, що незаконними діями відповідача щодо звільнення з роботи йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась в тому, що від звільнення він відчув стрес, тим більше що воно є явно незаконним, зазнав істотних змін у звичайному укладі свого життя, а тому він змушений в судовому порядку відновлювати свої права та законні інтереси. Враховуючи тривалість та інтенсивність зазначених страждань, оцінює розмір спричиненої йому моральної шкоди у 20 000 гривень. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк для приведення заяви у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України. (а.с.20-21) 22 грудня 2020 року від позивача, на виконання вимог ухвали суду від 11 грудня 2020 року, надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.(а.с.24-34) Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, за участю сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача витребувано у відповідача інформацію щодо розміру заробітної плати позивача за період з вересня по жовтень 2020 року на посаді лісничого Глинського лісництва. (а.с.36-38) 14 січня 2021 року представник відповідача - адвокат Гулян Я.В. подала відзив на позов, в якому зазначає, що досудовим розслідуванням кримінального провадження №42020120000000039 від 06 березня 2020 року слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва було винесено ухвалу про відсторонення [PERSON] від посади лісничого Глинського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство», з подальшим винесенням ухвал про продовження строку відсторонення від посади до 27 вересня 2020 року у зв`язку з вчиненням корупційного кримінального правопорушення, пов`язаного безпосередньо із займаною посадою та наявним ризиком впливу на свідків з використанням службового становища. Після закінчення строку дії останньої ухвали слідчого судді про відсторонення від посади, [PERSON] не приступав до роботи, оскільки перебував у щорічній відпустці. З подання Кіровоградської обласної прокуратури, що надійшло до підприємства у порядку ч.3 ст.65 ЗУ «Про запобігання корупції», стало відомо про те, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні завершено та направлено до Світловодського міськрайонного суду обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] за ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України. Факт завершення досудового розслідування та надходження обвинувального акту до суду, було помилково розцінено адміністрацією підприємства як достатню правову підставу для звільнення позивача на підставі п.8 ч.1 ст.40 КЗпП України та передчасно звільнено його з роботи за вказаною статтею. Зазначає, що враховуючи відсутність на день звільнення [PERSON] вироку суду відносно нього, що набрав законної сили, позовна заява в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованою. З урахуванням всіх обставин, що призвели до звільнення позивача, тривалого відсторонення його від роботи під час досудового розслідування та можливість подальшого відсторонення під час судового розгляду, наявності відносно нього відкритого кримінального провадження про вчинення корупційного злочину, матеріальні збитки від якого були заподіяні відповідачеві, вважає, що хоч і звільнення є незаконним, проте таке звільнення не призвело до моральних страждань та істотних змін у звичайному укладі життя позивача. У зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. повністю. (а.с.43-69) 03 лютого 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вважає доводи представника відповідача щодо відсутності моральних страждань позивача внаслідок незаконного звільнення необґрунтованими з огляду на те, що відповідач не спростував факт наявності у позивача моральних страждань, в той час як їх наявність в разі встановлення факту порушення його прав презюмується законодавством. Посилання представника відповідача та не, що позивач міг бути відсторонений від посади у майбутньому є припущенням, а та обставина, що до звільнення з посади позивач відсторонювався від посади не означає, що після звільнення він не зазнав моральних страждань. Моральні страждання позивача через рішення про звільнення його з посади також поглиблюються тим фактом, що на даний час він на роботі не поновлений та позбавлений засобів до існування, його трудові права порушено, а влаштуватися на нову роботу з таким записом у трудовій книжці доволі проблематично, тим більше на державну службу та за своїм фахом. (а.с.81-82) Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 22 лютого 2021 року подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача ДП «Світловодське лісове господарство». При ухваленні рішення у справі просить суд врахувати викладене у відзиві на позовну заяву. (а.с.94) Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії наказу №13-к від 20 квітня 2015 року, [PERSON] прийнято в порядку переведення з ДП «Оникіївський лісгосп» Кіровоградського ОУ ЛМГ на посаду інженера з лісозаготівель ДП «Світловодське лісове господарство» з 20 квітня 2015 року. (а.с.11) Згідно копії наказу №28-к від 01 вересня 2015 року, [PERSON] в порядку переведення з 01 вересня 2015 року призначено на посаду лісничого Глинського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» у зв`язку із внутрішньою реорганізацією. (а.с.12) Вказане вище також підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] . (а.с.5-6) Згідно копії наказу №29-к від 04 травня 2020 року т.в.о. директора ДП «Світловодське лісове господарство» Здебської В.П., на виконання слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 квітня 2020 року, [PERSON] , лісничого Глинського лісництва, відсторонено від роботи до 25 травня 2020 року без збереження заробітної плати. (а.с.45) Згідно копії наказу №47-к від 30 червня 2020 року т.в.о. директора ДП «Світловодське лісове господарство» Здебської В.П., на виконання слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2020 року, [PERSON] , лісничого Глинського лісництва, відсторонено від роботи до 22 липня 2020 року без збереження заробітної плати. (а.с.46-50) Згідно копії ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 липня 2020 року, продовжено строк відсторонення [PERSON] від посади лісничого Глинського лісництва до 17 вересня 2020 року. (а.с.53-57) Згідно копії ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 вересня 2020 року, продовжено строк відсторонення [PERSON] від посади лісничого Глинського лісництва до 27 вересня 2020 року. (а.с.58) З подання Кіровоградської обласної прокуратури від 05 жовтня 2020 року видно що, Слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №42020120000000039 від 06 березня 2020 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.368 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України. (а.с.59-60) Наказом №102-ол від 26 жовтня 2020 року «Про проведення службового розслідування по встановленню причин і умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » т.в.о. директора ДП «Світловодське лісове господарство» Здебської В.П. , на підставі подання Кіровоградської обласної прокуратури від 05 жовтня 2020 року, створено комісію по проведенню службового розслідування даного факту. (а.с. 61) На підставі проведеного службового розслідування за фактом вчинення корупційного правопорушення встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі ч.8 ст.40 КЗпП не відповідають займаній посаді, що підтверджується актом ДП «Світловодське лісове господарство» від 27 жовтня 2020 року про службове розслідування по встановленню причин і умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.62-63) Згідно копії наказу №45-в від 28 вересня 2020 року т.в.о. директора ДП «Світловодське лісове господарство» Здебської В.П. , [PERSON] на підставі його заяви надано щорічну та додаткову оплачувану відпустку з 28 вересня 2020 року по 01 листопада 2020 року. (а.с.65) Наказом №102-к від 02 листопада 2020 року т.в.о. директора ДП «Світловодське лісове господарство» Здебської В.П., [PERSON] , лісничого Глинського лісництва звільнено з 02 листопада 2020 року, згідно п.8 ст.40 КЗпП України, про що також зроблено відповідний запис у трудовій книжці.(а.с.6, 9-10) Згідно довідок ДП «Світловодське лісове господарство» №01-11/277 від 10 листопада 2020 року та №1 від 11 січня 2021 року, середня заробітна плата [PERSON] становить 8 200 грн. (а.с.13,72) Згідно довідки ДП «Світловодське лісове господарство» №01-11/53 від 22 лютого 2021 року, середній заробіток [PERSON] за один робочий день станом на день звільнення (02 листопада 2020 року) становить 390 грн. 48 коп. (а.с.96) Вирішуючи спір по суті справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 4 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 8 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі-Постанова), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до абз.1 п.26 Постанови судам належить мати на увазі, що відповідно до п.8 ст.40 КЗпП власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст.21 Кодексу України про адміністративні правопорушення), незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання. Проте, ні обвинувального вироку, що набрав законної сили, ні постанови органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, відносно позивача [PERSON] на час звільнення, відповідач суду не надав. Про наявність таких також і не зазначено у наказі про звільнення позивача. Приписами ч.1 ст.235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд зазначає, що позивач, [PERSON] , як звільнений працівник, у встановлений законом місячний строк (поштовий штемпель відправки позову до суду на конверті датований 01 грудня 2020 року) звернувся до суду для вирішення трудового спору про законність застосування відповідачем до нього заходу дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи на підставі п.8 ст.40 КЗпП України. Отже, законодавством визначено вичерпний перелік засобів для встановлення доказів, що підтверджують факт вчинення за місцем роботи розкрадання. Факт завершення досудового розслідування та надходження обвинувального акту до суду, про що вказує представник відповідача як на підставу звільнення позивача, не є підставою для застосування п.8 ст.40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача за п. 8 ст. 40 КЗпП України, а тому наказ про звільнення позивача з роботи є незаконним та підлягає скасуванню, на підставі чого останнього слід поновити на посаді лісничого Глинського лісництва Державного підприємства «Світловодське лісове господарство». При цьому, суд враховує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно приписів ч.1 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи 02 листопада 2020 року, для розрахунку середнього заробітку суд бере до уваги період з 03 листопада 2020 року по 25 лютого 2021 року (день ухвалення судового рішення у справі) включно. Згідно довідки ДП «Світловодське лісове господарство» №01-11/53 від 22 лютого 2021 року, середній заробіток [PERSON] за один робочий день станом на день звільнення (02 листопада 2020 року) становить 390 грн. 48 коп. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу за 2020-2021 роки, кількість робочих днів в період вимушеного прогулу, з 03 листопада 2020 року по 25 лютого 2021 року, всього становить 80 робочих днів (у листопаді 2020 року - 20 днів, у грудні 2020 року - 22 дні, у січні та лютому 2021 року - по 19 днів у кожному). За таких обставин, з відповідача на користь позивача, [PERSON] , належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2020 року по 25 лютого 2021 року (80 робочих днів х 390 грн. 48 коп. середньоденної заробітної плати) в розмірі 31 238 грн. 40 коп. Розглядаючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч.1 ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.3, 4, 11, 31 ЦПК 2004 року). КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиціальним судовим рішенням в адміністративній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12. Відповідно до роз`яснень викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудових прав позивача внаслідок незаконного звільнення, що призвело до втрати ним роботи та моральних страждань, втрати засобів до існування, а також те, що звільненням позивача на підставі п.8 ст.40 КЗпП його фактично звинувачено у вчиненні розкрадання за місцем роботи без доведення його вини у встановлений законом спосіб, що перешкоджало йому влаштуватись на нову роботу на державну службу за своїм фахом, те, що він зазнав істотних змін у звичайному укладі свого життя та зобов`язаний докладати зусиль для відновлення свого порушеного права у судовому порядку, із урахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, яких він зазнав, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, в розмірі місячного заробітку підлягає негайному виконанню. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнутий судовий збір, пропорційний до задоволеної частини вимог, в сумі 1051 грн. 00 коп.

Outcome: partial