Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ТОМАС» (надалі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] (надалі по тексту відповідач 1), приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бойко Олега Володимировича (надалі по тексту відповідач 2) та реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м.Києві (наладі по тексту - відповідач 3), у якому просило витребовати у майна з чужого незаконного володіння [PERSON] незаконно отримане ним нерухоме майно - нежитлові приміщення №15,16 по [ADDRESS] (надалі по тексту - спірні нежитлові приміщення); відновити становище, яке існувало до 24.03.2015 року щодо реєстрації права власності за позивачем на вказане нерухоме майно; зобов»язати відповідача3 скасувати записи про реєстрацію вказаного майна за іншими власниками згідно записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; поновити в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності позивача на вказаний об»єкт нерухомості. Під час розгляду справи протокольною ухвалою від 30.06.2016 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]. За клопотанням позивача протокольною ухвалою від 12.09.2016 року було залишено без розгляду позовні вимоги, що зазначені у позові за №3, №4, №5, а саме щодо відновлення становища, яке існувало до 24.03.2015 року щодо реєстрації права власності за позивачем на вказане нерухоме майно; зобов»язання відповідача 3 скасувати записи про реєстрацію вказаного майна за іншими власниками згідно записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності позивача на вказаний об»єкт нерухомості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач у відповідності до договору купівлі-продажу від 28.02.2012 року став власником спірних приміщень із відповідною реєстрацією вказаного договору у реєстрі прав власності на нерухоме майно та отриманням технічного паспорту. Між тим, 06.04.2015 року до вказаних спірних приміщень проникли невідомі особи та змінили замки. Як в подальшому стало відомо, що новим власником приміщення виявився відповідач 1 - [PERSON], але ж позивач не укладав жодних договорів щодо відчуження вказаного майна та стороною їх не був. Як з»ясувалось в процесу досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою позивача, то вказана особа стала власником зазначених приміщень на підставі підроблених документів та укладення цілого ряду фіктивних договорів купівлі-продажу, тощо. Зважаючи на те, що відповідач 1 не може бути добросовісним набувачем вказаного майна, оскільки не міг не знати про протиправні дії інших осіб щодо заволодіння спірними нежитловими приміщенням, тому позивач звернувся до суду із цим позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння на свою користь. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити в частині витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідач 3, якого було замінено на Головне територіальне управління юстиції в м.Києві МЮУ, в судове засідання свого представника не направив, але надав суду заперечення щодо позовної заяви, де вказав про відсутність доказів порушення прав позивача діями саме вказаного державного органу реєстрації, зважаючи на те, що позивач до нього не звертався та не отримував відмови. Відповідачі 1 та 2 в судове засідання не з»явивлись, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справ у їх відсутність не подавали. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між ТОВ «Фірма Томас» та ТОВ «Нікарт» 28.02.2012 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №15,16 по [ADDRESS], загальною площею - 482,6 кв.м., де відповідно до умов якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність зазначені приміщення, що належать Продавцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікарт» на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконкому Київської міської ради 14.07.2004 року та зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна за реєстраційним [NUMBER]. Вказаний договір було нотаріально посвідчено за №1665, 1666 та зареєстровано в реєстрі правочинів за [NUMBER] (т.1 а.с.30-36). На підставі вказаного договору купівлі-продажу Позивач набув право власності на вказаний об»єкт нерухомості, зареєструвавши його як в КП «Київське БТІ», так і в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.37-51). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Із позовної заяви вбачається, що позивачу стало відомо, що вказане нерухоме майно було відчужено без його відома та на даний час право власності на нього зареєстровано за відповідачем 1 за договором купівлі-продажу від 30.03.2015 року, що був укладений між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, що в подальшому стало підставою для проведення державної реєстрації вказаного об»єкту нерухомості приватним нотаріусом Бойко О.В. за [PERSON] При цьому, [PERSON] став власником вказаного нерухомого майна га підстав свідоцтва від 24.03.2015 року про результати проведення прилюдних торгів ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві від 24.03.2015 року. В процесі досудового розслідування у кримінальному провадженні за №12015100100004041 від 06.04.2015 року за ч.4 ст.190 КК України по факту незаконного заволодіння вказаним майном встановлено ряд незаконних операцій із ним. Вказане підтверджується матеріалами розслідування та реєстрації права власності за вказаною особою «продавцем» (т.1 а.с.52-71, 84-92). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.06.2015 року, що залишена без змін ухвалою Київського Апеляційного Адміністративного суду від 27.07.2015 року за позовом ТОВ «Фірма Томас» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., третя особа: [PERSON] було позов задоволено та скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. про посвідчення належності [PERSON] на праві власності нерухомого майна - нежитлових приміщень за №15,16 площею - 482,6 кв.м. за адресою [ADDRESS]; скасоване рішення про державну реєстрації прав та обтяжень про реєстрацію права власності за [PERSON] та за [PERSON] Вказаним судовим рішенням встановлено, що за інформацією Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в його провадженні не перебувала справа № 205/10524/14-ц де будь-якою із сторін є ТОВ «Фірма Томас». Окрім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які рішення по справі № 205/10524/14-ц, що свідчить про відсутність об'єктивних даних щодо існування судових рішень по зазначеній справі, у тому числі, ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2015 року по справі № 205/10524/14-ц про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все нерухоме майно ТОВ «Фірма Томас», у тому числі, на спірне нерухоме майно. Крім того, згідно даних ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві та свідчень його керівника, у відділі відсутні виконавчі провадження стороною в яких виступає ТОВ «Фірма Томас», а також відділом не проводилася реалізація спірного нерухомого майна, належних ТОВ «Фірма Томас», що свідчить про відсутність об'єктивних даних щодо існування виконавчого провадження відносно ТОВ «Фірма Томас», а також вказує на використання підроблених документів, у тому числі, акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 24.04.2015 року, для вчинення протиправних реєстраційних дій відносно спірного майна, яке належить позивачу. Виходячи з наведеного в сукупності, судом було зроблено висновок про те, що оскільки спірне свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів № 329 від 24.03.2015 року видане приватним нотаріусом на підставі неіснуючого, тобто фактично підробленого акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 24.04.2015 року, в рамках неіснуючого виконавчого провадження за неіснуючим виконавчим листом по неіснуючій судовій справі № 205/10524/14-ц відносно позивача, таке свідоцтво підлягає скасуванню. Відповідно, скасуванню підлягають усі реєстраційні дії (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень), вчинені, які на підставі зазначеного свідоцтва, так і похідні (наступні). Таким чином, суд дійшов висновку, що нерухоме майно - нежитлові приміщення за №15,16 площею - 482,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] вибули з володіння та власності Позивача - ТОВ «Фірма Томас» не з його волі, а шляхом укладення за встановлених у судових рішеннях обставин нікчемного правочину на підставі підроблених документів. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Також, у відповідності до вимог постанови Верховного суду України від 07.11.2012 року у справі за № 6-107цс12, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування усіма судами України, визначено, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілом) це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події(ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та зібраним по справі доказам та те, що позивач жодним чином належне йому на праві власності нерухоме майно не відчужувала, а таке відчуження відбулось поза його волей на підставі нікчемних правочинів, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння відповідача 1 на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним до подачі до суду вказаного позову судовий збір в розмірі - 37 826 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16 330, 387, 388, 1212 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, та

Outcome: approved