Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики. За даним договором відповідач отримав 21 000 дол. США, що становить 167 402 грн. та зобов'язувався повернути їх до 01 червня 2012 року. У порушення умов договору [PERSON] позику не повернув. У разі прострочення повернення боргу, відповідач також зобов'язаний повернути суму боргу з врахування 3% річних в розмірі 12 769,28 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 180 171,28 грн., судові витрати покласти на відповідача. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач проти позовну заперечував, посилаючись на безгрошовість розписки. Також зазначив, що розписка була написана в червні 2012 року, а не в 2011 році. Просив відмовити позивачу у їх задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При розгляді справи судом встановлено, що 01 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. За даним договором відповідач отримав кошти в розмірі 21000 дол. США. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт передачі коштів [PERSON] та отримання [PERSON] позики підтверджується розпискою від 01 червня 2012 року. Доводи відповідачів щодо безгрошовості договору позики суд до уваги не бере, оскільки докази цим обставинам суду подані не були. За таких обставин суд вважає, що факт передачі коштів підтверджений належними та допустимими доказами, права [PERSON] порушені неповерненням коштів, тому вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 21 000 дол. США, що в еквіваленті становить 167 402 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи представника позивача щодо передачі коштів в 2011 році суд до уваги не бере, оскільки з поданої суду розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав кошти 01 червня 2012 року. Доказів на підтвердження своїх доводів та спростування доказів відповідача суду подано не було. За таких обставин, суд стягує три відсотки річних за період з 01 червня 2012 року о 14 грудня 2013 року. Перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення індексу інфляції суд вважає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 7 746,88 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1751,49 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог.

Outcome: approved