Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У грудні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому, з урахування збільшення вимог, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис,вчинений 09.10.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. та зареєстрований за №10366 про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 168 013,43 грн. та стягнути з АТ «Ідея Банк» на її користь безпідставно набуті грошові кошті у розмірі 2841,27 грн. Позов мотивовано тим, що 07.11.2018р. між нею та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит на поточні потреби. 10.12.2019р. отримала копію постанови державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Штанченко Д.І. від 18.11.2019р. про звернення стягнення на заробітну плату по виконавчому провадженню №6058221, яке відкрито 12.11.2019р. за виконавчим написом, вчиненим 09.10.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 168 013,43 грн. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не було дотримано вимог актів законодавства України які регулюють порядок вчинення виконавчих написів та свідчать про безспірність заборгованості. Розмір заборгованості не є безспірним, оскільки стягнення плати за обслуговування кредиту є незаконним, а положення договору, які містять такі умови, є несправедливими та недійсними. Відповідачем не направлялась на адресу позивача вимога про усунення порушень умов кредитного договору. Вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 2841,27 грн.обґрунтовує тим, що в межах виконавчого провадження №60585221 з її заробітної плати за листопад 2019 року на користь АТ «Ідея Банк» утримано 2841,27 грн. Отримані відповідачем кошти підлягають поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки стягнення відбулось на підставі виконавчого напису нотаріуса, щодо якого ставиться вимога про визнання його таким, що не підлягає виконанню, отже вимога про повернення коштів є похідною від основної вимоги, і в разі задоволення основної вимоги позову, підстави, на яких гроші були отримані, відпадають. Ухвалою від 17.12.2019р. за даним позовом відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання; у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. витребувано копію виконавчого напису від 09.10.2019р. та копії документів на підставі яких вчинено виконавчий напис; в порядку забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим провадженням ВП №60585221, що перебуває на виконанні у Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на підставі виконавчого напису від 09.10.2019р.про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 168 013,43 грн. до набрання рішенням в даній справі законної сили. 09.01.2020р. до суду надійшов відзив АТ «Ідея Банк», в якій представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що оспорюваний виконавчий напис вчинено у відповідності до положень чинного законодавства України. Так, 07.11.2018р. між сторонами було укладено кредитний договір №Р24.00405.004512164, за умовами якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит на поточні потреби строком на 60 місяців в сумі 98960,00 грн., який позичальник зобов`язався повернути разом з процентними платежами (процентами в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту та платою за обслуговування кредитної заборгованості) шляхом сплати щомісячних платежів згідно Графіку. Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 04.09.2019р. утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 166113,43 грн., яка складалась з: 91460,29 грн. - строковий основний борг, 6788,24 грн. - прострочений основний борг, 1287,37 грн. - прострочені проценти, 149,93 грн. - строкові проценти, 3760,48 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 31152,61 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 31514,51 грн. - пеня. 07.10.2019р. Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 166113,43 грн. та витрат на його вчинення в сумі 1900 грн., всього 168013,43грн. Разом з заявою Банк надав нотаріусу: кредитний договір №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р.; довідку про ненадходження платежів від 07.10.2019р.; вимогу Банку до [PERSON] про усунення порушених кредитних зобов`язань від 04.09.2019р.; довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 04.09.2019р.; список №2 за формою №103 згрупованих поштових відправлень Банку, список №5540 згрупованих поштових відправлень цінних листів Банку, опис вкладення до цінного листа, що підтверджує направлення на адресу позивача документів, фіскальний чек по оплаті вказаних послуг; виписку по особовому рахунку [PERSON] від 07.10.2019р.; детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 04.09.2019р. На підставі заяви та доданих документів, приватним нотаріусом 09.10.2019р. вчинено виконавчий напис за №10366 щодо стягнення [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 168013,43грн., яка є безспірною, оскільки станом на момент вчинення спірного виконавчого напису умови кредитного договору позичальником не оспрювались. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 17.01.2020р. від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача в якій вона зазначила, що письмову вимогу Банку про наявність у неї заборгованості та необхідність дострокового повернення кредиту вона не отримувала, що свідчить про неможливість визнання такої заборгованості безспірною. Належні докази підтвердження відправлення такої вимоги відсутні. Крім того зазначила, що 07.11.2018р. нею фактично було отримано в кредит 33 195 грн., а не 98 960 грн., як зазначено в кредитному договорі, що також свідчить про наявність спору. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014р. №662, зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже приватний нотаріус не мав права керуватись вказаним розділом та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. 24.01.2020р. електронним зв`язком, а 28.01.2020р. поштовим зв`язком від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог та заперечення на відповідь позивача, в яких зазначено, що відрахування з заробітної плати позивача в межах виконавчого провадження №60585221 від 18.11.2019р., яке відкрито на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, не є безпідставно набутими коштами. При цьому, в погашення заборгованості по кредиту від ВДВС надійшла сума в розмірі 2219,34 грн., а не 2841,27 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Щодо надіслання позивачу вимоги Банку про усунення порушення кредитних зобов`язань зазначено, що така вимога датована 04.09.2019р., фактично надіслана позивачу 06.09.2019р., що підтверджується списком №2 ф.103 поштових відправлень, списком №5540 згрупованих поштових відправлень цінних листів АТ «Ідея Банк», описом вкладення в цінний лист, та фіскальним чеком про оплату послуг поштового зв`язку. Наполягають, що Банк надав позивачці кредитні кошти у розмірі, визначено в кредитному договорі, який недійсним не визнано і в провадження судів спорів про його визнання недійсним немає. Щодо втрати чинності постанови КМУ №662 від 26.11.2014р., то резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого моменту втрачає чинність ця постанова, отже вона втрачає чинність в загальному порядку, тобто з дня виключення з державного реєстру нормативно-правових актів. Але на час вчинення виконавчого напису постанова КМУ №662 від 26.11.2014р. з державного реєстру нормативно-правових актів виключена не була. 03.02.2020р. від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача на заяву про збільшення позовних вимог та пояснення на заперечення на відповідь на відзив АТ «Ідея банк» в яких вона наполягає на тому, що у відповідача відсутні належні докази підтвердження відправлення вимоги Банку про усунення порушень кредитних зобов`язань. Фактично нею отримано суму кредитних коштів, набагато меншу за суму, зазначену в кредитному договорі. Судове рішення, яким визнано нечинним постанову КМУ №662 від 26.11.2014р., набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Вважає, що виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, він не міг вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. 10.02.2020р. електронним зв`язком, а 13.02.2020р. поштовим зв`язком від відповідача надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог аналогічні тим, що були викладені у відзивах. Ухвалою суду від 11.02.2020р. відмовлено в задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про витребування у відповідача доказів - оригіналу опису до поштового відправлення та оригіналу поштової квитанції на підтвердження направлення позивачу вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань; підготовче провадження у справі закрито; справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Прядко Д.В позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, в заяві про збільшення позовних вимог та інших письмових заявах по суті спору. Представники відповідача та третьої особи, приватний нотаріус Гуревічов О.М. в судове засідання не прибули, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність представника відповідача та третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини. 07.11.2018р. між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Р24.00405.004512164 (далі - Кредитний договір) (арк.9-12, 37-39). Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 98960,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту; датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на поточний банківський рахунок позичальника, вказаний в п.1.7 Кредитного договору (п.1.1., п.1.2, п.1.3). Відповідно до п.1.4 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який наведено в розділі 6 кредитного договору. Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг 2620_Стартовий_ПР, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. (п.1.7 Кредитного договору). Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 7 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних платежів. Як вбачається з Графіка платежів, щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена фіксованими сумами, зокрема визначено загальну суму щомісячного платежу яка складається з сум: кредиту, процентів за користування кредитом, плати за обслуговування. Згідно з пунктом 5.1. Кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Крім того, позичальник надала свою згоду на укладення за рахунок позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати страховику, в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодонабувачем за яким виступає банк (п.1.6. кредитного договору). 07.11.2018р. між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Форте Лайф» було укладено договір добровільного страхування життя №Р24.00405.004512164. Розмір страхового внеску - 16835,52 грн. Строк страхування - 5 років. Періодичність сплати страхового внеску - щорічно. Вигодонабувачем за договором добровільного страхування життя [PERSON] є АТ «Ідея Банк» (арк.13-14). Крім того, 07.11.2018р. [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» було укладено договір добровільного страхування майна №Р245.30000019879.111. Загальна страхова сума - 37500 грн. Загальний страховий платіж - 15 грн. Строк дії договору - 30 календарних днів (арк.101-102). 07.11.2018р. АТ «Ідея Банк» на поточний рахунок № [NUMBER] , який відкрито [PERSON] , здійснено переказ грошової суми - видача кредиту згідно кредитного договору №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р. в сумі 82124,48грн. Того ж дня, 07.11.2018р. АТ «Ідея Банк» на рахунок № [NUMBER] здійснено переказ грошової суми - страхового платежу згідно договору страхування №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р. в розмірі 16835,52 грн. Вказане підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] (арк.47, 70). В подальшому, 07.11.2018р. позивачу [PERSON] . Банком на підставі заяви на видачу готівки було видано 33195,00 грн. (арк. 100). Згідно довідки-розрахунку, наданого відповідачем приватному нотаріусу та суду, заборгованість [PERSON] перед Банком за вищевказаним Кредитним договором станом на 04.09.2019 року становить 166113,43 грн. та складається з: 91460,29 грн. - строковий основний борг, 6788,24 грн. - прострочений основний борг, 1287,37 грн. - прострочені проценти, 149,93 грн. - строкові проценти, 3760,48 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 31152,61 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 31514,51 грн. - пеня. Період, за який розрахована заборгованість, не зазначений (арк.41). З детального розрахунку по кредиту №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р., який також наданий відповідачем приватному нотаріусу та суду, вбачається, що з січня 2019 року [PERSON] неналежним чином здійснювала погашення кредиту. 30.01.2019р. зараховано останній платіж за кредитом в неповній сумі - 13,57 грн., який віднесено на сплату процентів. Загальний розмір заборгованості становить 166113,43 грн. та складається з: 91460,29 грн. - строковий основний борг, 6788,24 грн. - прострочений основний борг, 1287,37 грн. - прострочені проценти, 149,93 грн. - строкові проценти, 3760,48 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 31152,61 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 31514,51 грн. - пеня. Водночас, розрахунок прострочених процентів за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту та тілу кредиту здійснений за період з 07.01.2019р. по 04.09.2019р., а розрахунок несплачених процентів на прострочену заборгованість, пені за основним боргом, пені за відсотками та плати за обслуговування кредиту здійснений за період з 09.01.2019р. по 04.09.2019р.(арк. 46-47, 71) 06.09.2019 року на адресу позивачки [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за Кредитним договором №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р., згідно якої АТ «Ідея Банк» вимагало протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме сплатити заборгованість в сумі 166113,43 грн., яка складається з: 91460,29 грн. - строковий основний борг, 6788,24 грн. - прострочений основний борг, 1287,37 грн. - прострочені проценти, 149,93 грн. - строкові проценти, 3760,48 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 31152,61 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 31514,51 грн. - пеня, в протилежному випадку банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір (арк.40). Направлення вимоги підтверджується описом вкладення в цінний лист з відміткою поштового відділення зв`язку, списком № 2 ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» з відміткою поштового відділення зв`язку; списком №5540 згрупованих відправлень з відміткою поштового відділення зв`язку; а також-фіскальним чеком про оплату вказаних послуг поштового зв`язку (арк.42-44, 65-69). 07.10.2019р. АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису. Разом з заявою про вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу були надані наступні документи: кредитний договір №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р., вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, довідку-розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 04.09.2019р., опис вкладення в цінний лист, список № 2 ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк», список №5540 згрупованих відправлень, фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку, довідку про ненадходження коштів, виписку про особовому рахунку [PERSON] (арк.36-47). 09.10.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10366, яким задоволено вимоги АТ «Ідея Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р. за період з 10.03.2019 року по 04.09.2019 року в розмірі 166113,43 грн., яка складається з: 91460,29 грн. - строковий основний борг, 6788,24 грн. - прострочений основний борг, 1287,37 грн. - прострочені проценти, 149,93 грн. - строкові проценти, 3760,48 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 31152,61 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 31514,51 грн. - пеня; а також стягнуто 1900 грн. - плату за вчинення виконавчого напису, всього 168013,43 грн. (арк.35). 12.11.2019р. державним виконавцем Хортицького ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Штанченко Д.І. відкрито виконавче провадження ВП №60585221 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. Стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 16801,34грн. (арк.16). 18.11.2019р. постановою державного виконавця Хортицького ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Штанченко Д.І., в межах ВП №60585221, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , які вона отримує у ПАТ «Карлсберг Україна». Ухвалено здійснювати відрахування на рахунок одержувача: Хортицький ВДВС м.Запоріжжя, із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми 185 214,77грн. (арк.20-21). Згідно зі звітом здійснення відрахування та виплати №331 ПАТ «Карлсберг Україна», з заробітної плати [PERSON] за період з 01.11.2019р. по 30.11.2019р. утримано 2841,27грн, які 06.12.2019р. перераховані на рахунок Хортицького ВДВС (арк.87). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.3,6,627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п.1.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.3.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, п.п.3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинноюпостанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Перевіряючи доводи позивачки [PERSON] , суд встановив, що 09.10.2019 року приватний нотаріус КМНО Гуревічов О.М. при вчиненні нотаріальної дії - вчинення оспорюваного виконавчого напису, керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. В той же час, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУвід 29.06.1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та АТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 09.10.2019 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про незаконність вчинення нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчого напису 09.10.2019 року по кредитному договору № Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р., укладеному між позивачем та АТ «Ідея Банк» у простій письмовій формі на підставі положень Переліку, які судовим рішенням визнанні нечинними. Також, при дослідження письмових доказів, судом встановлено, що існують розбіжності в періодах, за якими розрахована заборгованість за кредитним договором, зокрема у наданому нотаріусу розрахунку заборгованості за кредитним договором та у заяві про вчинення виконавчого напису. Так, згідно з вчиненим 09.10.2019 року виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 10366, задоволено вимоги Банку до [PERSON] у розмірі заборгованості за Кредитним договором № Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р. за період з 10.03.2019 року по 04.09.2019 року включно. Натомість для вчинення виконавчого напису, Банком було надано приватному нотаріусу КМНО Гуревічову О.М., а також в подальшому і суду, детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № Р24.00405.004512164 від 07.11.2018 року, який містить розрахунок заборгованості за інший період, зокрема, за період з 09.01.2019р. по 04.09.2019р., тому немає належного підтвердження з якого розрахунку банк визначив суму заборгованості за період, зазначений у заяві про вчинення виконавчого напису. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 09.10.2019р., зареєстрований в реєстрі №10366, в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Водночас, не заслуговують на увагу доводи позивачки [PERSON] про необґрунтованість розрахунку суми заборгованості з огляду на включення в заборгованість плати за обслуговування кредиту, оскільки діюче на час виникнення кредитних правовідносин законодавство України, надавало право відповідачу отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10.06.2017 року. Така ж правова позиція Верховного Суду висловлена у справі №467/555/19 від 26 грудня 2019 року. Посилання позивачки на положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема на ст.11 Закону, щодо заборони встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, платежі тощо, є помилковими, оскільки на момент укладення кредитного договору вказані положення закону втратили чинність. Також суд вважає безпідставними доводи позивачки про відсутність у відповідача належних доказів надіслання їй вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, оскільки вказані обставини підтверджуються: вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, датованою 04.09.2019р. та фактично надісланою позивачу 06.09.2019р., описом вкладення в цінний лист з відміткою поштового відділення зв`язку, списком №2 ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» з відміткою поштового відділення зв`язку, списком №5540 згрупованих відправлень з відміткою поштового відділення зв`язку, а також-фіскальним чеком про оплату вказаних послуг поштового зв`язку. При цьому суд також враховує, що Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п.п.2.3 п.2 гл.16 р.ІІ) передбачає надання нотаріусу лише доказів надіслання кредитором повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, а не їх отримання. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка також зазначала, що 07.11.2018р. нею фактично було отримано в кредит 33 195 грн., а не 98 960 грн., як зазначено в кредитному договорі. Такі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки видача кредитних коштів в сумі 98 960 грн. здійснювалася відповідно до умов кредитного договору шляхом їх зарахування на банківський поточний рахунок позивачки у розмірі 82124,48грн. та шляхом перерахування 16835,52грн. на оплату страхового платежу. З моменту зарахування кредитних коштів в сумі 82124,48грн на банківський рахунок № [NUMBER] , такі вважаються виданими останній належним чином, оскільки згідно умов кредитного договору датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника (п.1.2.). Подальший рух коштів по банківському поточному рахунку відповідача є розпорядженням вже виданими їй кредитними коштами. Після отримання кредитних коштів на власний банківський поточний рахунок № [NUMBER] [PERSON] , розпорядилася ними, зокрема, 07.11.2018р. отримала готівкою через касу банку 33 195,00 грн. Належних та допустимих доказів на спростування суми кредиту, яка вказана в кредитному договорі, позивачка не надала. Отже, її доводи про те, що вона не отримувала коштів за кредитним договором №Р24.00405.004512164 від 07.11.2018р. в сумі, яка зазначена в договорі, в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшли. Як вже зазначалось раніше, судом встановлена наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 09.10.2019 року, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору та через відсутність достовірного підтвердження розрахунку, з якого банк визначив суму заборгованості. Доводи представника відповідача про те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова КМУ від 26.11.2014р. №662, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, є безпідставними, оскільки згідно ч.5 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення) постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Вирішуючи позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів у розмірі 2841,27 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки, вирішуючи дану справу суд прийшов до висновку, що виконавчий напис, вчинений 09.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим номером 10366 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» суми заборгованості за кредитним договором, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, тому отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти також підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18. При цьому, позивачка просить стягнути з відповідача безпідставно набути грошові кошти у розмірі 2841,27 грн., посилаючись на звіт про здійснення відрахування вказаної суми з її заробітної плати за листопад 2019 року. Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення таких позовних вимог оскільки, як встановлено судом, 12.11.2019р. державним виконавцем при відкритті провадження ВП №60585221, з [PERSON] було стягнуто виконавчий збір в розмірі 16801,34грн., який звернутий до виконання разом з загальною сумою заборгованості за кредитним договором в розмірі 168013,43 грн., шляхом звернення стягнення на доходи боржника в загальній сумі 185214,77 грн. Відрахування з доходів боржника повинно відбуватись у розмірі 20% від загальної суми (боргу та виконавчого збору) на рахунок одержувача - Хортицький ВДВС м.Запоріжжя. Згідно з випискою з банківського рахунку [PERSON] , 18.12.2019р. згідно розпорядження державного виконавця у виконавчому провадженні №60585221, грошові кошти в сумі 2219,34 грн. були перераховані Банку та зараховані на поточний рахунок [PERSON] в рахунок погашення простроченого основного боргу по кредитному договору №Р24.00405.004512164від 07.11.2018р. (арк.123) Різниця між стягненою з позивачки сумою (2841,27 грн.)та перерахованою на користь Банку сумою (2219,34 грн.), залишилась на рахунку Хортицького ВДВС м.Запоріжжя. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошові кошти в сумі 2219,34 грн. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, та вважає необхідним стягнути з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивачки [PERSON] витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з позовними вимогами (768,40 грн. + 840,80 грн.) та заявою про забезпечення позову (384,20 грн.) в загальній сумі 1993,40 грн. Повний текст рішення виготовлено 25.02.2019р.

Outcome: partial