Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначила, що батьком її сина - [PERSON] [INFO] , є відповідач по справі - [PERSON] . На теперішній час син повнолітній, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її забезпеченні. Починаючи з 01.09.2018 року навчається на денному відділенні Харківського патентно-комп`ютерного коледжу. Стипендію не отримує. Потребує постійного грошового утримання для здійснення витрат на проїзд, харчування, одяг, взуття, придбання навчальної літератури, зошитів, канцелярських засобів, спортивних знарядь щодо фізичного розвитку, а також засобів інтелектуального розвитку та інше. Відповідач по справі не приймає матеріальної участі у житті дитини. Не сприяє фінансово у культурному, духовному та професійному розвитку сина. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в 1/4 частині з усіх видів його заробітку но не менш прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання повнолітньої дитини [PERSON] щомісячно, до досягнення сином 23 річного віку або до закінчення дитиною учбового закладу. В судове засідання сторони не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутністю. Відповідач проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що [PERSON] до [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 2002 року виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції. Відповідно до довідки №50 від 24.09.2020 року, [PERSON] навчається в Харківському патентно-комп`ютерному коледжі на ІІІ курсі денного відділення за регіональним замовленням з 01.09.2018 року. Стипендією за період з 01.09.2018 року до 30.09.2020 року за результатами конкурсного балу не забезпечений. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, доказів щодо неможливості сплати аліментів у заявленому розмірі відповідачем не надано. Водночас позивачем належними і допустими доказами доведено наявність потреби у матеріальній допомозі. Окрім того відповідач не заперечує сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від свого доходу. Проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності, а також враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не заперечував той факт, що має стабільний дохід, який дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, беручи до уваги, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, та частково визнав позовні вимоги, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 29.09.2021 року і до закінчення навчання [PERSON] , але не довше ніж до 27.09.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 420 грн 40 коп.

Outcome: approved