Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У грудні 2015р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що згідно договору без номера від 21.11.2005р., укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 10 070 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджено підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав та надав кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 31.10.2015р. в сумі 54 685, 13 грн., яка складається з наступного: 9 741,22 грн. - заборгованість за кредитом, 41 863, 67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 2 580, 24 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також просив стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 1218грн.. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року позов задоволено у повному обсязі. У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, закрити провадження у справі. Посилається на незаконність та необ'єктивність рішення, неповне вивчення судом обставин справи. Зокрема, суд безпідставно не прийняв до уваги його заперечення про те, що з жовтня 2008р. у зв'язку із втратою роботи він припинив погашення залишку кредитних коштів. У квітні 2015р. він влаштувався на нову роботу і для отримання заробітної плати відкрив нову зарплатну картку для виплат у «Приватбанку». Вже з наступного місяця після відкриття карткового рахунку для отримання заробітної плати з травня 2015р. банк почав стягувати з його нової зарплатної картки гроші, за період з травня по липень 2015р. банк забрав з його картки 2 537, 18 грн.. Такі дії банку незаконні, оскільки строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором вже сплив, минуло більше ніж 8 років з дати припинення погашення кредиту. Позивач невірно трактує п.9.12 договору про його дію протягом 12 місяців з дня підписання та про його автоматичне продовження на такий же строк, у разі, якщо ні одна із сторін не проінформує про його припинення. Із змісту цього пункту не випливає, що договір може продовжуватись нескінченно довго, передбачено лише продовження на один термін, ще на 12 місяців. Кредит був виданий на 24 місяці, але не довше, ніж строк дії кредитного ліміту. Суд не з'ясував строк дії картки. Висновок суду про те, що позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт, що свідчить про неодноразове продовження дії кредитної карти суперечить змісту договору. Суд у рішенні посилається на п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг», однак він не бачив цих умов та не підписував їх. Суд не взяв до уваги положення п.11.7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. Відповідач та представник позивача в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, зокрема, [PERSON] шляхом отримання ним особисто 23.03.2016р. телефонограми та шляхом повідомлення його представника [PERSON] під розписку, ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом надіслання судової повістки електронною поштою. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та штрафів у повному обсязі суд виходив із того, що відповідач не виконав умови договору кредиту, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, при цьому строк позовної давності не пропущено, оскільки позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт і відповідач не заперечував проти цього, що свідчить про лонгацію кредитної картки. При цьому суд стягнув заборгованість за кредитом, а також заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за 9 років 10 місяців та штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. З висновками суду про те, що строк позовної давності не пропущений через неодноразову зміну позивачем кредитного ліміту, а також про стягнення процентів за увесь період їх несплати та про стягнення штрафів погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Із справи вбачається, що 21.11.2005р. відповідач [PERSON] підписав заяву, у якій він просив відкрити рахунки і надати перелічені нижче послуги: кредитна карта; тип карти [NUMBER]; валюта гривня; тип кредитного ліміту фінансовий фіксований; сума кредитного ліміту 5000 грн.; базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості; погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитись як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком з дебітної карти. Підписом відповідача підтверджено, що він ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і тарифами банку. Він виражає свою згоду з тим, що дійсна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначений номер карти [NUMBER]. Із розрахунку заборгованості за договором без номера від 21.11.2005р. станом на 31.10.2015р. вбачається, що заборгованість за кредитом становить 9 741,22 грн., заборгованість за процентами 41 863, 67 грн., нараховані штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 2 580, 24 грн. (процентна складова). Також вбачається, що останній платіж здійснено відповідачем 31.10.2008р.. Після цього у графі «Сума погашення за наданим кредитом» зазначено сплату 147,44 грн. 27.05.2015р., 949,99 грн. сплачено 11.06.2015р., 439,75 грн. сплачено 25.06.2015р., 1000 грн. сплачено 20.07.2015р.. Суми у 2015р. сплачені шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти 51**64, тобто шляхом списання банком із карткового рахунку, відкритого на ім'я відповідача у цьому ж банку у 2015р. для отримання заробітної плати, що встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки через втрату роботи він припинив погашення залишку кредитних коштів у 2008р., кредит видавався строком на 24 місяці, але не довше, ніж строк дії кредитного ліміту, який дорівнює строку дії картки (п.9.12 розділу 9 договору). Кошти із його зарплатної картки банк забрав у період з травня по липень 2015р., тобто у період, коли строк позовної давності вже давно минув. Відповідачем окремо подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Суд відхилив цю заяву та задовольнив позов, при цьому виходив із того, що оскільки позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт і відповідач не заперечував проти цього, що свідчить про лонгацію кредитної картки, позивачем не було порушено строк позовної давності при зверненні до суду. Із заяви про надання кредиту вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Правил користування платіжною картою строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (підпункт 5.4 пункту 5 Правил користування платіжною картою). Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною картою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель платіжної картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно з пунктом 5.6 Правил користування платіжною картою держатель доручає банку списувати з будь - якого рахунку держателя, відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою в повного чи часткового погашення боргових зобов'язань. Згідно з довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 21.11.2005р.) строк дії кредитної картки до листопада 2012р. (а.с.78). Такий же строк дії картки зазначений у скріншоті екрану комп'ютерного обліку інформації щодо карти [NUMBER] на ім'я [PERSON], що надісланий банком на адресу апеляційного суду у відповідь на запит щодо строку дії карти. Доказів про інший строк дії карти відповідачем не надано. Таким чином, з врахуванням підпункту 5.4 пункту 5 Правил користування платіжною картою строк погашення кредиту у повному обсязі настав 30 листопада 2012 року. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З врахуванням встановленого ст. 253ЦК України початку перебігу строку з наступного дня після відповідної календарної дати трирічний строк позовної давності закінчується 01 грудня 2015р.. Позивач звернувся до суду з даним позовом 01 грудня 2015р. у останній день строку, тому строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту не пропущено, отже вимоги банку про стягнення тіла кредиту в сумі 9 741,22 грн. підлягають задоволенню. Відповідач не заперечував, що кредит ним не повернений. Сплата процентів за користування кредитом передбачена договором щомісячно за попередній місяць (п.5.4 Правил користування платіжною карткою). Перебіг позовної давності (ст.?257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати кожного чергового платежу. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справах №6-116 цс13 від 06.11.2013р., №6-31цс15 від 03.06.2015р., №6-154цс15 від30.09.2015р., №6-18цс16 від 03.02.2016р.. Позивач звернувся до суду з даним позовом 1 грудня 2015р. з вимогами про стягнення заборгованості по сплаті процентів, які нараховані щомісячно, заборгованість за процентами починається, згідно розрахунку банку, з 2.01.2006р. і в подальшому щомісячно збільшується. Вимоги щодо стягнення процентів, що були нараховані за період до 1 грудня 2012р. заявлені з пропуском строку позовної давності, при цьому позивач не посилався на поважність причин пропущення строку позовної давності. Відповідач в суді першої інстанції подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Згідно з ч.4 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Збільшення та зменшення кредитного ліміту позивачем, що відбувались 02.12.2005р., 06.11.2006р., 23.01.2009р., 29.04.2009р., 7.08.2015р. не свідчать про переривання строку позовної давності до вимог про стягнення процентів, що нараховуються щомісячно та перебіг позовної давності щодо яких починається після несплати кожного чергового платежу. Стягнення судом заборгованості за процентами, що нараховані щомісячно за період з 2.01.2006р. по 31.10.2015р. не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України, тому рішення в частині стягнення процентів слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення процентів у межах трьохрічного строку позовної давності в сумі 17 646,57 грн., у задоволенні вимог про стягнення процентів за період з 2.01.2006р. по 1 грудня 2012р. в сумі 24 217,10 грн. слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Штрафи в сумі 500 грн. та 5% від суми позову нараховані при подачі позову, тобто після 14 квітня 2014р.. Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» смт. Удачне Красноармійського району віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому банк був зобов'язаний скасувати штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Таким чином, рішення в частині стягнення штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у позові. Доводи апеляційної скарги про скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку із пропуском строку позовної давності необґрунтовані, оскільки, як зазначено вище, строк позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, який мав бути повернутий у повному обсязі 30 листопада 2012р. та щодо процентів, нарахованих щомісячно за період протягом трьох років до часу звернення з позовом не пропущено. Списання позивачем з рахунку відповідача в період з 27.05.2015р. по 20.07.2015р. коштів в сумі 2 537,18 грн. вчинено відповідно до п.5.6 Правил користування платіжною картою. Доводи заявника апеляційної скарги на те, що він не бачив і не підписував Умови та правила надання банківських послуг безпідставні та спростовуються його заявою про відкриття рахунку та надання банківської послуги від 21.11.2005р., у якій він своїм підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і тарифами банку та виражає свою згоду з тим, що дійсна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Посилання [PERSON] на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11.03.2015р. безпідставне, оскільки у вказаній справі відповідач заперечував проти пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким був встановлений збільшений строк позовної давності та посилався на те, що зміст цього пункту, зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. У даній справі [PERSON] не посилається на наявність розбіжностей між змістом заяви та будь-якими пунктами Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною картою. Згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підставою розгляду справи № 6-16 цс 15 від 11 березня 2015р. явилось неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, а саме частини першої статті 259 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У даній справі позовна давність збільшена не була, отже посилання заявника апеляційної скарги на вказану правову позицію Верховного Суду України є безпідставним. Крім того, на вимогу апеляційного суду з метою перевірки доводів апеляційної скарги позивачем надіслано копію Умов та правил надання банківських послуг, що були додані до позовної заяви, із доданням наказу від 24.05.2005р., яким були затверджені вказані Умови та правила надання банківських послуг, що підтверджує той факт, що саме з цією редакцією Умов та правил надання банківських послуг був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву 21.11.2005р.. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial