Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання біржового договору міни квартири дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування вимог вказав, що 11.06.1998 [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, який зареєстрували на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт», та відповідно до якого набули право власності на квартиру [ADDRESS] в замін відчуження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх дітей [PERSON] , [PERSON] належної їм 1/5 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. [INFO] [PERSON] , яка є його рідною бабусею, померла. Після її смерті в установлені законом строк він прийняв спадщину, але так як договір не був нотаріально посвідчений це перешкоджає оформленню спадкових прав на частину квартири. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати угоду дійсною та визначити частки співвласників квартири [ADDRESS] для подальшого оформлення ним спадщини, так як у позасудовому порядку їх визначення неможливе через смерть одного із співвласників. Ухвалою суду від 11.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача та відповідачів [PERSON] , [PERSON] до суду надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі проти задоволення позову не заперечували. Інші відповідачі причини неявки суду не повідомили та відзиву не надали. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із матеріалів справи встановлено, що 11.06.1998 [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх дітей [PERSON] , [PERSON] уклали з [PERSON] та [PERSON] договір міни про обмін належної їм на праві власності квартири [ADDRESS] на 1/5 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Договір оформлено на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.06.1998 за реєстровим № 16945. Право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25.03.2019 № 776, з якої вбачається, що договір міни квартири № 575 посвідчений на Біржі нерухомості «Едвайс-консульт» та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області від 19.11.2018 Тищенко О.О. у її провадженні знаходиться спадкова справа № 24/2018 від 06.07.2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] , яка належить останній та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Однак, видача спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири не є можливим з підстав недійсності договору міни та невизначеності часток у майні, що є спільною сумісною власністю. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір міни укладено 29.05.1998, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно статті 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР визначено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору міни сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору дійсним підлягають задоволенню. Щодо вимог про визначення часток співвласників квартири [ADDRESS] , суд зазначає про наступне. Як вбачається із вищевказаного договору міни, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на зазначену квартиру без визначення часток кожного з них. Згідно частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно частини 1,2 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, враховуючи, що суду не надано жодних доказів які свідчили про нерівність часток [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі, а визначення часток співвласників в досудовому порядку не є можливим через смерть одного з них, тому суд вважає вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визначення рівних часток у праві власності кожного з них. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1410 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved