Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

У грудні 2018 року позивач АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 грудня 2013 року вона отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позичальник [PERSON] підтвердила своєю заявою той факт, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ «КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Банк виконав свої зобов'язання за Договором та угодою в повному обсязі та надав позичальнику [PERSON] кредит у встановленому розмірі. [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тому не виконала свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 13 листопада 2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 16 594,33 грн., яка складається з: 2 297,17 грн. - заборгованість за кредитом; 1 018,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 011,96 грн. - заборгованість по пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 766,40 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2013 року у розмірі 16 594,33 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, у якій представник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача у поданій заяві суду не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н на основі анкети-заяви. Відповідно до умов договору [PERSON] був наданий фінансовий кредитний ліміт на платіжну картку із базовою процентною ставкою 36,00 %, з розрахунку 360 днів на рік. Термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії кредитної картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг. Згідно заяви [PERSON] від 19 грудня 2013 року вбачається, що вона була ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послугу разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повергнення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строк платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З поданого суду розрахунку, встановлено, що [PERSON] у порушення вимог кредитного договору не вносила, передбачених договором платежів. Станом на 13 листопада 2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 16 594,33 грн., яка складається з: 2 297,17 грн. - заборгованість за кредитом; 1 018,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12 011,96 грн. - заборгованість по пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 766,40 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит. Відповідач свої кредитні зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 13 листопада 2018 року становить у загальному розмірі 16 594,33 грн.. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Водночас за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15, а також у правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.01.2018 у справі № 554/2743/14-ц, провадження № 61-583 св 18. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 21.01.2018 року зазначено, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом - 2 297,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 018,80 грн.. В частині стягнення штрафу - фіксованої частини та процентної складової суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки у відповідності до положень ст. 61 Конституції України заборонено застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у даному випадку строків виконання грошових зобов'язань. Згідно вимог ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13 листопада 2018 року банк нарахував відповідачу пеню за порушення строків розрахунків, що в загальному розмірі становить 12 011,96 грн.. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту та вважає за доцільне стягнути з відповідача нараховану пеню за кредитним договором б/н від 19 грудня 2013 року в розмірі 2 000 грн.. В решті стягнення пені суд відмовляє, оскільки нарахований банком розмір пені значно перевищує суму заборгованості по кредиту. Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши позичальнику кредит, проте відповідач у встановлені строки борг не повертає та не сплачує відсотки за користування кредитом. На час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] існуючу заборгованість за кредитним договором б/н від 19 грудня 2013 року не погасила. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н 19 грудня 2013 року в загальному розмірі 5 315,97 грн., на підставі вимог ст. 526 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1762 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: partial