Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Пат «Дельта Банк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що 21 вересня 2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №003-25997-210911, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок №26254905125104 в національній валюті, випустив та надав платіжну картку та ПІН-код до неї, а також здійснює обслуговування відповідача на умовах викладених у тарифному пакеті «Visa Класичний», що міститься у Додатку №1 до Договору (Правила). Зокрема, за умовами вказаного договору банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну сумі 100000 грн. та на день укладення договору встановив ліміт кредитної лінії в сумі 7400 грн. з правом банку самостійно один раз на місяць змінювати розмір ліміту. При цьому, відповідач в свою чергу за умовами укладеного договру зобовязалася щомісяця в строки, визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Разом з тим, [PERSON] своїх зобовязань за даним договором належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 09 жовтня 2014 року становить 9411,33 грн. Посилаючись на вказане, а також на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, вказавши на те, що за відповідачем рахується вказана у позовній заяві заборгованість та саме вона повинна повернути борг за договором. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, вказавши на те, що заборгованість виникла не з її вини, оскільки отримана нею за договором платіжна картка з встановленим банком кредитним лімітом була у неї викрадена в день її отримання разом з ПІН-кодом, у звязку з чим вона зверталась із заявою в правоохоронні органи та у відділення банку. Просили відмовити в задоволенні з наведених підстав. Крім того, також вказала на те, що у разі, якщо суд визнає за нею обовязок щодо сплати суми боргу, просила розстрочити виконання рішення суду, вказуючи на тяжке матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Частинами 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між сторонами укладено договір №003-25997-210911 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а/с 3). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. Зокрема, як убачається зі змісту п. 1.2, п. 1.3 вказаного договору банк, відповідно до наданого Клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Клієнту поточний рахунок з використанням платіжної картки № 26254905125104 в національній валюті України - гривні, випускає та/або надає в користування Клієнту платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International та/або MasterCard Worldwide та/або ВОПС Дельта, а також ПІН-код до Картки; здійснює обслуговування Клієнта згідно переліку послуг та на умовах викладених в Тарифному пакеті Кредитна картка №1 на все (МС Standard), що міститься в Додатку № 1 до цього Договору, та згідно з умовами цього Договору, Умовами надання Картки і правил. Банк надає Клієнту Кредит шляхом відкриття Клієнту відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладання цього Договору встановлює ліміт Кредитної лінії: на Рахунку в сумі 7400.00 грн. Ліміт Кредитної лінії розраховується Банком самостійно. Також договором передбачено право банку самостійно один раз на місяць змінювати розмір кредитного ліміту. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору (Розділ 3), банк забезпечує приймання та зараховування на Рахунок грошових коштів, а також проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Картки, в межах Витратного ліміту. При здійснені переказу для зарахування коштів на Рахунок, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на Рахунок. Клієнт зобов'язаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються Банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування Рахунку, в розмірі, строки та порядку, визначені Правилами та Тарифами. Клієнт доручає Банку здійснювати з Рахунку договірне списання грошових коштів, які:складають суми заборгованості (суми кредитів, нарахованих процентів, комісій, плат, штрафних санкцій тощо), які виникають за цим Договором та/або Кредитними договорами, укладеними між Сторонами; складають плату за надані Банком послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі та строки, передбачені Правилами та Тарифами. Також судом встановлено, що відповідно до розрахунку ціни позову, станом на 09 жовтня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість за неналежне виконання умов договору, яка становить 9411,33 грн. заборгованість по тілу кредиту (а/с 10). При цьому, як убачається з матеріалів даної справи та матеріалів кримінальної справи №Н-129027, 31.10.2011 року відповідач звернулась з заявою в правоохоронні органи про те, що 21.09.2011 року невідома особа, знаходячись в ТЦ «Караван» по вул. Хотинській, 43 в м.Чернівці при невідомих обставинах заволоділа кредитної карткою ПАТ «Дельта Банк», яка була у власності відповідача та знаходячись в приміщенні магазину за допомогою банкомату зняла із вказаної картки гроші, завдавши потерпілій [PERSON] матеріальних збитків на суму 10 тис. грн. На підставі вказаної заяви порушена кримінальна справа відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року та проводилось досудове слідство в ході якого неодноразово виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи у звязку з відсутністю в діях невідомої особи складу злочину, проте вказані постанови були скасовані і на даний момент постановою слідчого СВ Садгірського РВ УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] від 29 травня 2012 року вказану кримінальну справу зупинено у звязку з тим, що по справі виконанні всі можливі слідчі дії, однак особу, яка вчинила вказаний злочин до теперішнього часу не встановлено (а/с 26,27, матеріали к/с №Н-129027). Разом з тим, як убачається з умов договору, укладеного між сторонами, невідємною частиною вказаного договору є Правила надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, які оприлюднені шляхом їх розміщення на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на сайті Банку www.deltabank.com. Так, відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, вище вказані Правила є частиною укладеного між сторонами договору та відповідно до вимог ст. 629 ЦК України є обовязковими для виконання сторонами. Як вбачається з п. 8.3.3 вказаних Правил, банк не несе відповідальності перед клієнтом за успішно здійснені операції, для здійснення яких необхідно вводити ПІН-код (а/с 46 зворот). Згідно п. 4.3.2 Правил, держатель картки зобовязаний тримати в таємниці свій ПІН-код від інших осіб, не записувати його на картці або на інших предметах, що як правило зберігаються разом з Карткою. Як вбачається із службової записки начальника відділення ідентифікації шахрайства ПАТ «Дельта Банк» від 25.11.2011 року, за результатами розгляду заяви відповідача про викрадення кратки, було встановлено, що всі транзакції по зняттю грошових коштів з картки, які передбачають обовязкове використання картки та введення ПІН-коду супроводжувались введенням коректного ПІН-коду, що свідчить про обізнаність особи, яка здійснювала зняття коштів про ПІН-код та порушення відповідачем вимог п.п. 4.3, 8.3 Правил надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті (а/с 38). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка сформована за наслідками розгляду справи №6-71цс15 та є обовязковою для використання у подібних правовідносинах відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Однак, як було встановлено судом та визнано сторонами в судовому засіданні, про зникнення картки відповідачу стало відомо після надходжень на її мобільний телефон повідомлень про зняття готівки з карткового рахунку, на які вона жодним чино не відреагувала та лише після дзвінка працівника банку про необхідність погашення суми боргу та здійснення чергового платежу, заявила про викрадення у неї картки, при цьому в правоохоронні органи вона звернулась лише 31.10.2011 року не зважаючи на те, що картку було викрадено 21.09.2011 року тобто більш ніж через місяць. Крім того, судом встановлено, що ПІН-код до картки зберігався разом з карткою, що є порушенням вимог Правила надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, які є невідємною частиною договору укладеного між сторонами. Таким чином, з врахуванням вище викладеного вбачається, що відповідач своїми діями та бездіяльністю, зберігаючи ПІН-код разом з карткою та невжиттям невідкладних заходів щодо повідомлення про втрату картки, сприяла незаконному використанню картки з введенням коректного ПІН-коду, що дало змогу ініціювати платіжні операції по даній картці та зняття кредитних коштів. Крім того, з наданої виписки по рахунку убачається, що кошти з картки знімалися 21 вересня 2011 року в сумі 7\~000 грн. неодноразовим зняттям, а також 3 жовтня 2011 року в сумі 50 грн., разом з тим із заявою про блокування картки [PERSON] звернулася лише 17 жовтня 2011 року (а.с. 37-40). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинна нести відповідальність за невиконання умов договору, які в результаті призвели до виникнення заборгованості по тілу наданого їй кредиту в сумі 9411,33 грн. При цьому, інших доказі на спростування суми боргу позивачем суду не надано, а також не заперечувала щодо дотримання банком строків звернення до суду із вказаним позовом. При цьому суд враховує той факт, що в рамках досудового розслідування кримінальної справи по факту викрадення у відповідача платіжної картки, остання була визнана цивільним позивачем та нею було заявлено позов про відшкодування шкоди завданої злочином в сумі 10 тис. грн. (а/с 20-52 к/с Н-129027). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин, суд оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та ураховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів щодо належного виконання своїх зобовязань за кредитним договором, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Щодо заявлено відповідачем клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду, то суд зазначає наступне. Так, згідно статті 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У пункті 37 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 судам роз'яснено, що про визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання, за наявності для цього підстав, зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. З наданих відповідача копій документів вбачається, що відповідачка [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, єдиним джерелом доходу є заробітна плата, розмір якої становить 1500 грн. щомісячно, більшу частину якого вона витрачає на оплату комунальних послуг та придбання продуктів харчування та речей першої необхідності й відповідно виконати дане рішення добровільно та погасити суму боргу єдиним платежем вона позбавлена можливості. Зазначене в сукупності свідчить про наявність обставин, які значно ускладнюють виконання рішення суду, і є підставою для розстрочки його виконання. Таким чином, враховуючи вищевказане та наявність клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, а також розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в сумі 9\~411 грн. 33 коп. та розмір отриманих відповідачем щомісячних доходів, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення в частині стягнення заборгованості на 12 місяців з моменту вступу рішення суду в законну силу зі сплатою щомісячного платежу в розмірі 784 грн. 28 коп., що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved