Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування. В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , однак з квітня 2019 року у вказаній квартирі не проживає, власником квартири не є, особисті речі в квартирі відсутні. Збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач до судового засідання не з`явилась, просила справу розглянути за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з`явилась, надала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, проти позову не заперечувала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника квартири також визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] (а.с.8) Відповідно до довідки №б/н від 09.12.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] , 1985 року народження (а.с.10) З акту №б/н від 12.12.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживає з 04.04.2019 року (а.с.9) Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає в житловому приміщенні за вказаною адресою з квітня 2019 року, тобто понад шість місяців. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON] , яка понад шість місяців не проживає за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~Відтак, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням\~-\~квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~

Outcome: approved