Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив на те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], які в листопаді 2009 року розлучилися за рішенням суду. З листопада 2009 року по лютий 2010 року батько мешкав окремо за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191, який до розлучення будували його батьки. У звязку з тривалим періодом перебування у шлюбі, його неодноразовими спрбами примирити батьків, а також спільний бізнес призвели до того, що приблизно з лютого 2010 року батьки стали мешкати разом без реєстрації шлюбу за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Малікова, 37, навіть не звертались до органів РАЦС за отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу. 15 серпня 2013 року його батько [PERSON] помер, після смерті якого стало відомо, що він підтримував інтимні стосунки з іншою жінкою [PERSON], яка після його смерті відразу переїхала мешкати в будинок № 191 по вулиці Л.Бикова в м. Покровськ Донецької області, в будинку зареєстрована не була, мала намір визнати за собою право власності на зазначений будинок. Рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року та 15 лютого 2016 року за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0967 га, яка розташована за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191, та всі права забудовника, в тому числі здачі та введення обєкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності на його імя, право на державну реєстрацію права власності житлового будинку з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191. Право власності на вказані обєкти він зареєстрував за собою у встановлений законом спосіб. Після отримання всіх правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок він вирішив туди переїхати жити і звернувся до відповідачів з вимогою про добровільне їх виселення у звязку з тим, що вони володіючи чужим майном неправомірно, а також оскільки утворилась велика заборгованість по оплаті комунальних послуг, але вони відмовились добровільно виселятися з належного його будинку, через що він вимушений був звернутися до суду з позовом про виселення. 30 червня 2016 року відповідачі добровільно виселилися з належного йому житловому будинку, добровільно не погасили заборгованість по сплаті комунальних послуг. Своїми діями, які полягали у тривалому не виселенні з житлового будинку, йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у погіршенні його стану здоровя: головних болях, дратівливості, безсонні, викликаних неможливістю користуватися належним йому майном, що призвело до психологічних страждань, так як у нього погіршились сімейні стосунки, зявились сварки та апатія до всього. З цього приводу він проходив лікування у лікаря-невропатолога з 17.06.2016р. по 27.06.2016р. з діагнозом: резидуальна енцефалопатія П ст. з двосторонньою рефлекторною пірамідною недостатністю, вазомоторна цефалгія з синдромом ВСД по гіпотонічному типу. Всього ним було витрачено на придбання ліків 2.640,50 грн. Моральну шкоду, яка йому заподіяна відповідачами, оцінив у 70.000 грн. Крім того, незаконним володінням земельною ділянкою та житловим будинком відповідачами йому була заподіяна матеріальна шкода, яку він оцінює вартістю оренди земельної ділянки в сумі 6.000 грн. та житлового будинку в сумі 8.000 грн., які просив стягнути з відповідачів солідарно. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.27). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши суду, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з січня 2009 року, проживали у неї в квартирі. В травні 2010 року після того, як той розірвав шлюб та поділив майно із своєю дружиною вони разом із [PERSON] почали будувати будинок за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191, де проживали разом і вели спільне господарство. З 2 лютого 2011 року вони стали там проживати, разом із ними проживала її дочка [PERSON] Її дочка [PERSON] та зять [PERSON] ніколи не жили в цьому будинку, а лише приходили до них в гості. У квітні 2016 року позивач відключив в будинку електроенергію, газ і наприкінці травня 2016 року вони виїхала із вказаного будинку. За час мешкання у недобудованому будинку вона сплачувала за комунальні послуги від імені [PERSON], оскільки на нього були відкриті особові рахунки. Земельною ділянкою з дочкою вони не користувалась. Ані вона, ані її дочка [PERSON] не були співвласниками спірних житлового будинку та земельної ділянки, не були там зареєстровані і не укладали з їх власником [PERSON] ніяких договорів оренди, найму. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши суду, що разом із своєю матірю [PERSON] з 02.02.2011 року по травень 2016 року мешкали у житловому будинку за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191. Вони проживали у недобудованому будинку, який належав [PERSON], померлому 15.08.2013р. Всі разом брали участь у будівництві зазначеного житлового будинку. Вони разом із матірю не були зареєстровані в будинку і не укладали із [PERSON] ніяких договорів на користування ним та земельною ділянкою, а тому ніяких зобовязань щодо сплати комунальних послуг у них немає. Вважала, що насправді позивач не проходив ніяких курсів лікування, а, якщо і хворів, то між його хворою та їх з матірю проживанням в будинку немає ніякого причинного звязку. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснивши суду, що більше 3 років взагалі не бачила позивача, з 2008 року мешкає у власному житловому будинку № 11 по вулиці Хутірській в м. Покровськ Донецької області, вона та її чоловік [PERSON] ніколи не проживали у житловому будинку за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Л.Бикова, 191. Відповідач [PERSON] позов не визнав, дав пояснення аналогічні поясненням [PERSON], за виключенням того, що мешкав в належному йому будинку з 2005 року. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши показання свідків та дослідивши письмові докази, суд вражає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідна ним правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51425193 від 05.01.2016р., наданого Красноармійським міськрайонним управлінням юстиції, 05.01.2016р. за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Л.Бикова (колишня Луначарського), 191, на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2015р. (а.с.5). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 57530914 від 17.04.2016р. 07.04.2016р. за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими побутовими спорудами загальною площею 100,5 кв.м, житловою площею 32,5 кв.м. за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Л.Бикова, будинок 191 (а.с.6). З довідки Красноармійського управління по газопостачанню і газифікації від 29.06.2016р. вбачається, що борг абонента [PERSON], який мешкає за адресою: м. Покровськ, вулиця Луначарського, 191, за природний газ станом на 20.04.2016р. становить 10.764,59 грн. при показаннях газового лічильника 11983 куб.м. (а.с.10зв.). Свідок [PERSON] показав, що за адресою: м. Покровськ, вулиця Л.Бикова, 191 з 2010 року жили [PERSON] та [PERSON] по день смерті останнього. Дочка [PERSON] [PERSON] вселилась в житловий будинок трохи пізніше. Будинок будували [PERSON] та [PERSON], сина [PERSON] [PERSON] він вперше побачив лише на похоронах батька. Після смерті [PERSON] житловий будинок був предметом спору між [PERSON] та [PERSON] В травні 2016 року [PERSON] виїхала разом із дочкою з цього будинку. [PERSON] ніколи не жили разом із [PERSON] та [PERSON] в спірному житловому будинку, мали власний будинок. Зі слів [PERSON] йому відомо, що власником будинку є саме він, хто був зареєстрований в будинку, чи укладався між його власником та [PERSON] будь-який договір на користування житловим будинком та земельною ділянкою, а також хто сплачував комунальні послуги йому невідомо. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] оселилася разом із своєю дочкою [PERSON] в будинку № 191 по вулиці Л.Бикова в м. Покровську, що належав [PERSON], близько 2-3 років тому, в травні 2016 року після смерті [PERSON] [PERSON] виїхали з цього будинку. [PERSON] в будинку не мешкали, лише приходили в гості. Будинок будували [PERSON] та [PERSON] Хто є власником цього будинку, хто в ньому зареєстрований та чи перебували [PERSON] та [PERSON] у шлюбі між собою. Після смерті [PERSON] був наявний скандал між його [PERSON] та [PERSON] з приводу права власності на вказаний житловий будинок. Факт проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Покровськ, вулиця Л.Бикова, 191, спростовується довідкою КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 06.02.2017р. № 910, згідно якої [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкають за адресою: м. Покровськ, вулиця Хутірська, 11 (а.с.37), показаннями свідка [PERSON] Довідку КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 08.12.2016р. № 5187 про проживання за адресою: [INFO] сторонніх осіб суд не може взяти до уваги, так як по-перше вона містить неправдиві відомості щодо членів сімї [PERSON] (дочки [PERSON] відповідачка [PERSON] не має), а по-друге, з допиту свідка [PERSON] було встановлено, що вона складала цю довідку, не маючи бесід із мешканцями будинку та їх сусідами щодо зясування питання про фактичне проживання в ньому відповідачів. Відповідно до ст.158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно із ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифам. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Тобто, обовязок вносити плату за комунальні послуги покладається на наймача жилого приміщення. Згідно ч.ч.1, 2 ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Положеннями ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що відповідачі були співвласниками будинку № 191 по вулиці Л.Бикова в м. Покровську Донецької області та земельної ділянки за цією з адресою або їх наймачами (орендарями), тобто що у них виник передбачений законом обовязок по сплаті комунальних послуг, в тому числі й плати за користування природним газом, орендної плати за користування зазначеними обєктами нерухомості, позивачем суду не надано, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст.1195 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Так, згідно ч.1 цієї статті фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Дослідженням епікризу з історії хвороби позивача встановлено, що в період часу з 17 червня 2016 року по 27 червня 2016 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ «Красноармійська міська лікарня» з приводу резидуальної енцефалопатії П ст. з двобічною рефлекторною пірамідальною недостатністю, вазомоторною цефалгією, з синдромом ВСД по гіпотонічному типу, вираженого астано-невратичного синдрому, легкої вестибулярною дисфункцією, декомпенсації (а.с.10). За період лікування позивач ним було придбано медикаментів на загальну суму 2640,50 грн., що підтверджується товарним чеком від 17.06.2016р. (а.с.10зв.). Разом з тим, позивачем не доведено, що погіршення стану його здоровя сталося внаслідок неправомірних дій відповідачів, як і сам факт неправомірних таких дій, представник відповідача після розяснення права на проведення судово-медичної експертизи для встановлення причинного звязку між порушенням житлових прав відповідачами та погіршенням стану здоровя позивача відмовився від її проведення, у звязку з чим підстав для задоволення позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, немає. Відповідно до ч. ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди порушенням відповідачами його житлових прав, що призвело до погіршення стану його здоровя. Однак, оскільки в судовому засіданні не було встановлено причинний звязок між діяннями відповідача і негативних наслідків для позивача у вигляді погіршення стану його здоровя, - то і підстав для відшкодування моральної шкоди суд не вбачає. Згідно ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову повністю понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.158, 162 ЖК УРСР, ст.ст.509, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.21 Закону України «По оренду землі»,

Outcome: dismissed