Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

у грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.09.2004 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №15. В обгрунтування позову посилається на те, що від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через те, що останній зловживає спиртними напоями. Шлюбні відносини між ними припиненні з 29 травня 2016 року. Спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна, що є спільною власністю відсутній, досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей. Вважає, що сімя розпалась остаточно, примирення між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась. Подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов підтримала. \~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати. Вказав, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з позивачем спору щодо цього не має. Зясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 19 вересня 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №15. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТП № 108370, виданим 19 вересня 2004 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON], що визнано відповідачем [PERSON], а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, з 29 травня 2016 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 56, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved