Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому виклала свої наступні вимоги. 05 грудня 2015 року між нею та [PERSON] був розірваний шлюб, за час якого в них народилася дочка [PERSON] , а також у шлюбі було куплено у власність земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , яка є їх спільною власністю подружжя. Однак [INFO] [PERSON] помер. До його смерті вона з донькою проживали окремо і питання про розподіл набутого спільного майна не поставало. Після смерті колишнього чоловіка вона та донька звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але нотаріусом їй було роз`яснено, що на спадщину претендувати має право тільки дочка, оскільки вона (позивачка) на час його смерті вже розлученна з чоловіком. Посилаючись на положення ст.ст. 60, 71 СК України та ст. 1226 ЦК України вважала, що земельна ділянка, яка набута під час їх шлюбу з померлим, є спільною сумісною власністю, тому просила визначити її частку в цьому спільному майні в розмірі Ѕ частини та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки як майна, набутого під час шлюбу з [PERSON] . Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року провадження за позовом було відкрито в загальному порядку. Під час підготовчого провадження, 23 жовтня 2019 року, судом було залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] , яка є матір`ю померлого [PERSON] і теж претендує на спадщину після його смерті. Первісна відповідачка [PERSON] своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Залучена співвідповідачка [PERSON] 27 листопада 2019 року подала суду відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати до вимог позивачки строк позовної давності, вказуючи що такий строк у три роки визначений положеннями ст. 71 СК України з часу коли особа дізналася або могла дізнатися про своє порушене право. Вважала, що позивачка повинна була бути обізнана про свої майнові права і це строк давності необхідно відраховувати з часу їх розлучення. 03 грудня 2019 року позивачка подала відповідь на відзив, в якій наполягала на тому, що земельна ділянка є майном набутим під час шлюбу, і питання про її поділ за життя [PERSON] не вирішувався, оскільки не розглядалася можливість її продажу. В зв`язку із цим не вважала, що пропустила строк позовної давності про поділ майна, набутого під час шлюбу. Ухвалою суду від 20 січня 2020 року підготовче провадження в справі було завершено і справа призначена до розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] та її представник просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не має ніяких прав на земельну ділянку, так як вона була куплена на її кошти і після розлучення її сина спору щодо ділянки не існувало, хоча і вказала, що після розлучення її сина, орієнтовно в 2013 році, колишня дружина приїжджала та висувала претензії відносно участі у користуванні ділянкою. Суд, заслухавши пояснення сторін та думку їх представників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачка з 1991 року і по грудень 2011 року перебувала у шлюбі із [PERSON] Шлюбу був розірваний рішенням суду від 05 грудня 2011 року, яке набуло чинності 16 грудня 2011 року. За час їх шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , яка після укладення шлюбу 03 жовтня [INFO] рроку із [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Під час шлюбу, за належно укладеним та посвідченим нотаріально письмовим договором купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року, було придбано земельну ділянку, площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору покупцемвиступив [PERSON] [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно. В тому числі і на земельну ділянку, 0,10 га в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області. Відповідно до спадкової справи, заведеної після його смерті, із заявами про прийняття спадщини звернулися: його мати [PERSON] , [PERSON] - дочка та [PERSON] - колишня дружина (позивачка). В той же час, листом-роз`ясненням від 04 вересня 2019 року приватний нотаріус Краснова С.М., у відповідь на звернення колишньої, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої їй було відмовлено в оформлені спадщини після смерті [PERSON] , так як видача свідоцтва про право на спадщину іншому подружжю можливо тільки на час його існування, а оскільки шлюб розірвано, то і прав на спадкове майно у неї як дружина немає. Відповідно до положень статей 60, 63, 68-72 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, який може бути проведено за їх взаємною згодою, а за її відсутності - за рішенням суду. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Із договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що вона була придбана у власність позивачкою та [PERSON] в період їх шлюбу, а тому вона стала їх спільною власністю і частка кожного з них в ній є рівною. Належних та допустимих доказів іншого суду не представлено. Суд не приймає посилання відповідачки [PERSON] про те, що кошти на купівлю ділянки були її особисті, так як нею не представлено будь-яких доказів про існування таких коштів, їх походження та передачу сину для купівлі ділянки. Тому її покази, при допиті як свідка з цього приводу, суд оцінює критично і не вважає їх достатніми на підтвердження заперечень проти позову, до того ж вона є заінтересованою стороною в справі. Таким же чином суд оцінює і покази свідка [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] . Підстав для застосування позовної давності, як бажала відповідачка [PERSON] , суд не вбачає через наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями частини 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, у абзаці 3 пункту15 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. За такого, посилання відповідачки на те, що перебіг строку позовної давності на подачу даного позову почався від дня розірвання шлюбу в 2011 році, не відповідає вимогам закону. За життя [PERSON] спору про поділ спільного майна подружжя з позивачкою [PERSON] не існувало. Вона вважала, що і після розірвання шлюбу придбана нею з колишнім чоловіком земельна ділянка не вибула з режиму спільної власності. Суд вважає, що про порушення свого права вона дізналася після смерті колишнього чоловіка в 2019 році та отримання потім відмови нотаріуса в оформленні спадщини на цю ділянку. Тому є підстави для відновлення її порушеного права та задоволення позову. За положеннями п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України вирішити питання про розподіл судових витрат суд вважає в окремому судовому засіданні. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved