Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У грудні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. При цьому вказувала на те, що [PERSON] за життя склав 25 квітня 2005 року заповіт, відповідно до якого заповів їй належну йому частку квартири [ADDRESS]. Разом з тим, після його смерті вона у визначений законом шестимісячний строк не зверталась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки їй не було відомо про складений спадкодавцем на її ім'я заповіт. Також вказувала на те, що про наявність заповіту їй стало відомо лише після звернення до неї відповідачки з проханням відмовитись від прийняття спадщини за заповітом та лише після цього вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори. Однак, постановою державного нотаріуса від 28.11.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що нею пропущений визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вважає, що нею з поважних причин пропущено вказаний у ст. 1270 ЦК України строк, оскільки вона не перебувала із спадкодавцем у родинних стосунках та на протязі тривалого часу не підтримувала з ним жодних відносин та не спілкувалась, про складений на її ім'я заповіт їй не було відомо. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, просила визначити їй додатковий строк тривалістю в шість місяців для подання до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. При цьому, вказали на те, що про смерть [PERSON] позивачу було відомо та вона на прохання дружини спадкодавця надавала допомогу в похованні [PERSON] Разом з тим, про існування складеного на ім'я позивача заповіту їй не було відомо, про існування заповіту вона дізналась від дружини [PERSON], яка просила її написати заяву про відмову від спадщини. Крім того, з проханням звернутися до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, дружина спадкодавця звернулась до неї в кінці жовтня - на початку листопада, тому вважає, що нею строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено з поважних причин й відповідно просила встановити їй додатковий строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Представник відповідача заперечував проти задоволення позову у зв'язку з тим, що позивачу було відомо про факт смерті [PERSON] та відкриття спадщини, а тому обставини на які вказує позивач як на підставу задоволення своїх вимог є необґрунтованими та надуманими, оскільки причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснила, що перебуває у доброзичливих відносинах із відповідачем та допомагала їй як літній людини оформити спадкові права після смерті [PERSON] З метою оформлення спадкових прав, вона ходила разом із відповідачем до нотаріальної контори, де їм роз'яснювалось нотаріусом про необхідність зібрання документів, необхідних при прийняття спадщини, а також було повідомлено про заповіт та роз'яснено про те, що позивач з метою відмови від спадщини має звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою. Також вказала на те, що з метою отримання від позивача заяви про відмову від спадщини, вони ще до сливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, ходили ще на початку жовтня до позивача і просили її написати таку заяву, однак нею така заява так і не була подана. Також їй відомо про те, що заповіт [PERSON] на ім'я позивача було складено за умови того, що позивачка придбає спадкодавцеві та його дружину іншу квартиру. Крім того, вказала на те, що позивачу про смерть [PERSON] було відомо через кілька днів після його та остання допомагала з похованням. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, пояснення свідка, а також дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності з дружиною [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності від 29.03.2005 року (а/с 31 зворот, 40 зворот, 41). За життя покійний [PERSON] склав два заповіти, а саме 13.07.1987 року, відповідно до якого усе своє майно, яке буде належати йому на день його смерті заповів своїй дружині [PERSON], а також 25.04.2005 року, відповідно до якого належну йому частину квартири [ADDRESS] заповів позивачу (а/с 36, 40). Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщин встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1270 ЦК України). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються й відповідно не можуть розцінюватися, як поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як встановлено судом, 27.06.2014 року відповідач звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] (а/с 30) та в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на належні йому банківські вклади, свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцеві частку в нерухомому майні відповідачу не видано. Крім того, 13.11.2014 року до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] також звернулась і позивачка, однак постановою державного нотаріуса [PERSON], останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності факту прийняття спадщини (а/с 41 зворот, 49). При цьому, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а також поясненнями сторін, позивач не проживала постійно разом із спадкодавцем, у шестимісячний термін після відкриття спадщини не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки їй не було відомо про наявність складеного на її ім'я заповіту. Крім того, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй не було відомо про смерть [PERSON], який помер [INFO] та навпаки своїми поясненнями, наданими суду вона не спростовувала той факт що про день смерті [PERSON] їй було відомо, крім того, вона допомагала в його похованні. Таким чином, у позивача не було перешкод для прийняття спадщини, а невикористання права на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, не є підставою для застосування положень ч.3 ст.1272 ЦК України. Така правова позицій викладена Верховним Судом України у справі №6-85цс12 і є обов'язковою для суду згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. 60 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі. Разом з тим, позивачем в судовому засіданні не надано будь-яких інших доказів, окрім того, що їй не було відомо про заповіт, складений на її ім'я, які б доводили поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини в розумінні ч.3 ст. 1272 ЦК України. За таких обставин, проаналізувавши в сукупності докази надані позивачем та поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд прийшов до висновку, що вказані позивачем причини пропуску строку як необізнаності про масу спадкового майна не пов'язані із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подачу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, крім того про смерть спадкодавця позивач була обізнана та даний факт не підлягає доказуванню, оскільки в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а з інших підстав даний позов не заявлявся, тому в задоволенні позову [PERSON] про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed