Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивувала тим, що 04 листопада 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що з січня 2018 року по теперішній час не можуть з відповідачем знайти спільної мови, спосіб життя відповідача є їй не прийнятним, тому не хоче щоб це бачив їх син. Постійні сварки призводять до неможливості подальшого спільного проживання разом. Втратили почуття поваги та любові. Шлюбні стосунки припинені, спільного господарства не ведуть, більше року не проживають разом. Всі намагання налагодити стосунки приводили до розриву, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. [PERSON] просить розірвати шлюб, який зареєстровано між нею та [PERSON] 17.12.2020 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді [PERSON] 13.01.2021\~ року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 14.01.2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій позовні вимоги\~ підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. 15.01.2021 року від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій позов визнав. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що у Книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за № 1686. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420,40 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 840,80 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 420,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved