Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд Зобовязати [PERSON] вибачитися перед нею та припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності; стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Свої вимоги аргументує тим, що відповідач є її знайомим. 19.07.2018 року при підході до будинку по [ADDRESS] , де вона проживає з матір`ю, зустріла відповідача, який у присутності сусідів та інших людей почав показувати виписку з психоневрологічного диспансеру та розповідати, що позивач психічно хвора. Неправомірними діями відповідача було принижено її честь, гідність, ділова репутація, так як вона добросовісно працювала усе своє життя в державних установах, а останні 15 років викладачем у вищих учбових закладах. Користувалася авторитетом та повагою людей. Вона сильно переживає, хвилюється через те, що її було публічно принижено, у присутності людей, чия думка для неї дуже важлива. 10.11.2020 відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, так як позов є необґрунтованим та безпідставним. В обґрунтування вказує, що дійсно знайомий з позивачем, але сварок з нею не вчиняв та не ображав її, а навпаки, позивач маючи на меті вийти за нього заміж, переслідує його та шантажує. 19.02.2021 позивач подала заяву про зміну предмету позову, згідно якого просить суд визнати дії [PERSON] незаконними та такими, що порушують таємниці особистого життя та розповсюдження інформації про стан здоров`я; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 00 коп. за порушення таємниці особистого життя та розповсюдження інформації про стан здоров`я; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 6403,00 грн. В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції позивач та її представник підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що того дня вона вийшла з перукарні та побачила двох жінок та одного чоловіка. Цей чоловік витягував з кишені медичну виписку з лікарні, але документ цей я не читала та почав показувати усім людям, які були поруч та кричав ,що одна із жінок психічно хвора. З [PERSON] я не знайома, також не помітила, що вона психічно хвора. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що того дня вона з [PERSON] поверталась з магазину додому, до них підійшов [PERSON] . Він почав висловлювати у присутності інших людей образливі і грубі слова, говорив, що ми психічно хворі та божевільні. Потім він почав показувати усім присутнім виписку з медичної картки, яка засвідчує, те що [PERSON] перебувала на обліку у психоневрологічному диспансері. У [PERSON] погіршився стан здоров`я після того, як [PERSON] домагався її. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайновим прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Згідно зі ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як вбачається з матеріалів справи, висловлення відповідача у бік позивача, а саме, що позивач є психічно хворою, висловлено у формі образи за присутності інших людей, що принижує честь і гідність позивача, дає право позивачу на відшкодування моральної шкоди. Оскільки відповідач розповсюдив інформацію про стан здоров`я позивача у формі образи, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , такі дії призвели до заподіяння їй моральної шкоди яку суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, визначає у моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 6403,00 грн. внаслідок порушення таємниці особистого життя та розповсюдження інформації про стан здоров`я, суд дійшов висновку, що вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованою, оскільки не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між інцидентом та зверненням позивача за медичною допомогою. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, шляхом визнання дій [PERSON] незаконними та такими, що порушують таємницю особистого життя та розповсюдження інформації про стан здоров`я та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. за порушення таємниці особистого життя та розповсюдження інформації про стан здоров`я, в іншій частині необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Outcome: partial