Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2006 року померла [PERSON]. Померла залишила заповіт, посвідченим [PERSON], секретарем Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 13.12.2010 року за реєстровим №3, яким заповіла позивачу по справі [PERSON] земельну частку (пай), право на яку посвідчував на дату складання заповіту сертифікат на земельну частку (пай) серії ХС №014926, виданий 13.09.1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №592. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину, що є предметом спору, немає. Про дані обставини детально зазначено у листі нотаріуса згідно даних спадкової справи. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезгадане майно позивач звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову. Підставою для відмови став той факт, що померла [PERSON] ще за життя встигла отримати на основі зазначеного у заповіті сертифікату на право на земельну частку (пай) Державний акт на право власності на землю серії ХС №024744. Тобто, майно, зазначене у заповіті залишилося те саме, а змінився правоустановчій документ, що посвідчує право власності померлої на землю. В звязку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла 31.10.2006 року, на земельну ділянку площею 10,67, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Представник позивача в судове засідання не зявився, заявою позов підтримала, просила його задовольнити по вищезазначеним обставинам, а справу розглянути без її участі та участі її довірительки. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заявою проти задоволення позову не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно дост.169 ЦПК України,суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належних чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Державного акту серії ХС №024744, виданого на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації №148 від 11.03.2003 року власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,67 га на території Високівської сільської ради Берилавського району Херсонської області є [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ № 032301, [PERSON] померла 31.10.2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 18. З листа державного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу [PERSON] № 1854/01-16 від 15.11.2011 року вбачається, що за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 450/10 до майна померлої 31.10.2006 року [PERSON]. За заповітом, посвідченим [PERSON], секретарем Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 13.12.2010 року за реєстровим №3, померла [PERSON] заповіла [PERSON] земельну частку (пай), право на яку посвідчував на дату складання заповіту сертифікат на земельну частку (пай) серії ХС №014926, виданий 13.09.1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №592. У зв'язку з тим, що на момент звернення до нотаріальної контори було надано Державний акт на право власності на землю серії ХС №024744 на земельну ділянку площею 10,67 га, яку передано ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої є [PERSON], а не сертифікат на право на земельну частку (пай), як то зазначено в заповіті, тобто майно, яке зазначене у заповіті не співпадає з майном, яке є в натурі, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.( а.с. 13) З архівного витягу з додатку 1 розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області від 11 жовтня 2002 року №547 «Про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель колишньої колективної власності КСП «Україна» вбачається, що [PERSON] була включена до Списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності КСП «Україна», та яким надано право на розробку проекту приватизації земель колишньої колективної власності КСП «Україна»( а.с. 18 - 19) З архівного витягу з додатку 1 розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області від 11 березня 2003 року №148 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю)» вбачається, що [PERSON] була включена до Списку громадян, які отримують державні акти на право власності на землю із земель колишнього КСП «Україна» на підставі сертифікату ХС014926 ( а.с. 20). Відповідно до положення статті 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людиниі основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved