Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, відповідно до якої просив скасувати тимчасове обмеження громадянина України [PERSON], [INFO] у праві виїзду за кордон, встановлений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2011 року із вилученням Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації про визначену особу із відповідної бази даних. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04.2010 року Господарським судом Львівської області було видано наказ №3/23 про звернення стягнення з ПП «Маестро Львів» на користь ТОВ «Гранд Терра» 106 701,90 грн. заборгованості. 09.07.2010 року відбулась передача корпоративних прав від власника ПП «Маестро Львів» [PERSON] до [PERSON] 17.10.2011 року Галицьким районним судом м. Львова винесено ухвалу про задоволення подання головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Меленчука В.І. про тимчасове обмеження права виїзду за межі України [PERSON]. 04.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення документа стягувачу. У зв'язку з тим, що виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем було внесено подання про обмеження боржника у праві виїзду на сьогодні не є актуальним, виконавчий лист повернуто стягувачу, виконавче провадження закрито, позивач звернувся до суду та просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, як вбачається із заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що Наказом про примусове виконання рішення №3/23 від 19.04.2010 року на виконання рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2010 року стягнуто з Приватного підприємства «Маестро-Львів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Терра» 79 524,82 грн. - основного боргу; 7 236,76 грн. - інфляційних витрат; 2 222,34 грн. - трьох відсотків річних; 16 427,87 грн. - пені; 1 054,11 грн. - державного мита та 236,00 грн. - витрати за інформаційно технічне забезпечення судового процесу. Відповідно до Договору купівлі-продажу корпоративних прав Приватного підприємства «Маестро-Львів» від 09.07.2010 року позивач купив корпоративні права на Приватне Підприємства «Маестро-Львів». Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2011 року було задоволено подання головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Меленчука В.І. та тимчасово обмежено громадянина України [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS], у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобов'язань по наказу № 3/23, виданого 19.04.2010 року Господарським суд Львівської області про звернення стягнення з ПП «Маестро Львів» на користь ТзОВ «Гранд Терра» 106 701,910 гривень заборгованості. Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, новим керівником ПП «Маестро-Львів» є [PERSON]. Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 09.06.2017 року, на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області №3/23 від 19.04.2010 року про стягнення з ПП «Маестро Львів» на користь ТОВ «Гранд Терра» боргу. 04.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягуачеві. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Пунктом другим вказаної статті передбачено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань. Положеннями конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру («Плахтєєв та Плахтєєва проти України»). Відповідно до практики Суду, поняття «права та обов'язки цивільного характеру» є автономним від національного законодавства й застосовується до широкого спектру прав та обов'язків, які є цивільними за своєю суттю (рішення у справі Ferrazziniv. Italy). У справі «Трегубенко проти України» Суд звернув увагу на те, що усунення з-під юрисдикції судів розгляду певної категорії цивільних спорів суперечить праву на доступ до суду, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 44 Рішення). Ця ж позиція Суду була висловлена у справі «Брумареску проти Румунії» та у справі «Василеску проти Румунії» (пп. 39-41). Згідно з п. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав чи свобод інших осіб. Відповідно до роз'яснення Верховного Суду України, викладених в листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Згідно до п. 4 розділу IV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 року № 256/5/65, інформацію про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду з України уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі отриманої засвідченої судом копії судового рішення про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України, що набрало законної сили та має відповідну відмітку про дату набрання законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Таким чином, обмеження [PERSON], як колишнього керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за кордон у даному випадку не досягає мети для реального виконання судових рішень. А з урахуванням же наявних у матеріалах справи, обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон не може більше пов'язуватися із процедурою виконання відповідних судових рішень, для такого обмеження зникла будь-яка підстава. Тож існування цього обмеження щодо [PERSON] позбавлене правової підстави, практичного змісту та порушує права особи на вільне пересування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved