Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] володіли на праві спільної часткової власності житловим будинком за адресою [ADDRESS]. З приватної розмови позивача з відповідачем стало відомо, що остання має намір продати даний житловий будинок, і позивач вирішила купити його. 24.12.2013 року обговоривши з [PERSON] ціну, яка складала 2 000 американських доларів, що на той час складало у національній валюті 16 440 грн. та всі істотні умови договору продажу та дійшовши повної згоди щодо всіх умов договору, [PERSON] передала відповідачу гроші для підготовки документів на будинок, а остання надала розписку. Нотаріально договір купівлі-продажу своєчасно не складався і угода ніде не реєструвалася. [PERSON] після отримання коштів вирішила продати житловий будинок іншим людям, при цьому не повідомила позивача та не повернула гроші. 26.05.2015 року [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] кошти в розмірі 13 263 грн., які вона отримала після наміру продажу житлового будинку. 09.11.2016 року [PERSON] було направлено вимогу про повернення боргу із врахуванням втрат на інфляцію та 3% річних в місячний строк. В зв'язку з тим, що до теперішнього часу даний борг не виплачено, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь борг в сумі 13 263,00 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2 812, 41 грн., суму 3% в розмірі 689, 24 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав по вищевказаним обставинам. Також зазначив, що за розпискою від 24.12.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] 2000 грн., за розпискою від 26.05.2015 року - 13 263 грн., в які увійшли раніше отримані 2000 грн. Розрахунок здійснений із врахуванням визначених індексів інфляції. Оскільки [PERSON] після продажу будинку не повідомила про це позивача та не повернула взяті у [PERSON] грошові кошти, вважає, що є всі підстави для стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму боргу. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову в частині суми основного боргу в розмірі 13 263 грн. та зазначила, що [PERSON] працює санітаркою, має маленьку зарплату, тому не мала можливості сплатити цей борг. Просила відмовити суд у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки їх виплата не передбачена розписками [PERSON] від 24.12.2013 року та 26.05.2015 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 24.12.2013 року [PERSON] взяла у [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою (а.с.13). Відповідно до розписки від 26.05.2015 року, [PERSON] зобов'язалася віддати [PERSON] гроші в розмірі 13 263, 00 грн. які отримала на переоформлення будинку (а.с.12). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 06.10.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], служба у справах дітей Бериславської райдержадміністрації про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено (а.с.6-7). В даному рішенні судом констатовано, що виходячи із аналізу наданих суду позивачем розписок, як доказів щодо наміру укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає, що позивачем не вірно вибраний спосіб свого захисту з посиланням на норми закону, що регламентують взаємовідносини громадян щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та істотних умов, якими обумовлюються дані взаємовідносини, що повинно підтверджуватися письмовими доказами. Так в розписці наданій [PERSON] [PERSON] від 24.12.2013 року мова йде про отримання від останньої грошових коштів в розмірі 2000 грн., дані про те що ці гроші отриманні в рахунок укладення договору купівлі-продажу будинку в розписці відсутні. В розписці від 26.05.2015 року містяться дані де зазначено, що [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути [PERSON] взяті раніше кошти в розмірі 13 263 грн. щодо усної домовленості відносно продажу житлового будинку. За таких обставин суд вважає, що дані розписки є борговим зобов'язанням [PERSON] перед [PERSON] і дані взаємовідносини між ними регламентуються та підлягають вирішенню в судовому порядку згідно глави 71 параграфу 1 ЦК України, пов'язаних з укладенням договору позики. Зазначене рішення, відповідно до ухвал апеляційного суду Херсонської області від 25.11.2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.04.2016 року, залишено без змін (а.с.8-9, 10-11). Зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 13 263 грн. [PERSON] в добровільному порядку повернуто не було, також не було повідомлено про продаж будинку іншим особам, що встановлено рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 06.10.2015 року, із відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню борг в загальній сумі 16 764,65 грн., яка складається з 13 263,00 грн. - суми основного боргу, 2 812,41 грн. - суми втрат від інфляції, 689,24 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, що відповідає положенням ст.625 ЦК України. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved