Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 09 серпня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 09 серпня 2020 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 09 серпня 2019 року. Відповідно до п. 3.3. договору позики [PERSON] зобов`язаний до 10 числа кожного календарного місяця згідно виконання умов даної угоди передавати [PERSON] винагороду за використання грошових коштів, в сумі 600 гривень. Нарахування винагороди починається 09 вересня 2019 року. після розірвання (припинення) даного договору та повернення [PERSON] повної суми грошових коштів, переданої [PERSON] згідно цього договору, винагорода не нараховується та не виплачується. Протягом всього періоду дії договору позики відповідачем не було сплачено винагороду за використання коштів та за період з 09 серпня 2019 року по 09 серпня 2020 року розмір винагороди становить 7200 гривень. 11 серпня 2020 року ним було направлено відповідачу лист з вимогою про повернення коштів та сплату заборгованості за фактичне користування коштами. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 20000 гривень боргу, 7200 гривень винагороди за фактичне користування коштами та три проценти річних у сумі 52 гривні 60 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 09 серпня 2020 року (а.с. 5-6). На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав [PERSON] боргову розписку від 09 серпня 2019 року (а.с. 7). 11 серпня 2020 року [PERSON] було направлено відповідачу лист з вимогою про повернення коштів та сплату заборгованості за фактичне користування коштами (а.с. 8). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до пунктів 1.1., 4.2. договору позики від 09 серпня 2019 року [PERSON] має повернути [PERSON] до 09 серпня 2020 року 20000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 20000 гривень боргу. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 20000 гривень боргу за договором позики. Позивач просить суд стягнути з відповідача 7200 гривень винагороди за фактичне користування коштами. Відповідно до п. 3.3. договору позики [PERSON] зобов`язаний до 10 числа кожного календарного місяця згідно виконання умов даної угоди передавати [PERSON] винагороду за використання грошових коштів, в сумі 600 гривень. Нарахування винагороди починається 09 вересня 2019 року. після розірвання (припинення) даного договору та повернення [PERSON] повної суми грошових коштів, переданої [PERSON] згідно цього договору, винагорода не нараховується та не виплачується. З позову вбачається, що протягом всього періоду дії договору позики відповідачем не було сплачено винагороду за використання коштів та за період з 09 серпня 2019 року по 09 серпня 2020 року розмір винагороди становить 7200 гривень. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7200 гривень винагороди за фактичне користування коштами. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми за період з 10 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року в сумі 52 гривні 60 копійок. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін прострочення за договором позики за період з 10 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року складає 32 дні. Отже, сума трьох процентів річних за цей період складає 52 гривні 60 копійок (20000 х 0,03 = 600 : 365 = 1,64 х 32 = 52,60). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 52 гривні 60 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved