Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У вересні 2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру стягнутих за рішенням суду аліментів. Просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] до 15 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.09.2019 року. Зазначала, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 березня 2016 року з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] були стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. на кожну дитину, щомісячно, з 12 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Автозаводському відділі ДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області. Вказує, що підставлю для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 101% до 24.12.2015 року і 103% після цієї дати. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. В обґрунтування позовних вимог позивач надала розрахунок індексації аліментів, навівши таблицю у зворотному порядку, починаючи із жовтня 2019 року і закінчуючи лютим 2016 року. При цьому, в описовій частині позову зазначає, що індексації підлягає сума стягнутих з відповідача аліментів із січня 2016 року, а не з лютого 2016 року (як в таблиці) по вересень 2019 року. Вважає, що через розраховану нею індексацію, присуджені за рішенням суду від 01 березня 2016 року аліменти мають бути збільшені не менше ніж до 2007 грн. Щодо свого матеріального стану зазначає, що отримує майже мінімальну заробітну плату, працюючи у дитячому саду. Вказує, що відповідач працює директором та співзасновником приватного підприємства та отримує дохід в іноземній валюті десятками тисяч гривень, що дозволило йому придбати частку в нерухомому майні. Просила збільшити розмір, стягнутих за рішенням суду аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей до 15 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2019 року і до повноліття дітей. Ухвалою судді від 09 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі та третю особу (а.с. 24). 07 листопада 2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 59-63). У своєму відзиві відповідач вказував, що не погоджується із позовом у повному обсязі. Вважає, що підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів не має. Позивачем не додано до позовної заяви доказів наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість збільшення розміру аліментів, зокрема, не доводить належними і допустимими доказами зміну матеріального стану сторін, як передбачено у ст. 192 СК України. Твердження позивача про те, що він, відповідач, має великий щомісячний дохід є лише її припущенням. Крім того, в описовій частині позову позивач вказує про індексацію стягнутих аліментів із січня 2016 року по вересень 2019 року, однак, в прохальній частині просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів, а не стягнути індексацію за певний період часу, що є різними способами захисту прав на інтересів. Звертає увагу, що позивач не скористалася своїм правом здійснити індексацію через державного виконавця за період з 12 червня 2016 року по 05 жовтня 2016 року. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 29 листопада 2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 67-69). Позивачем було обраховано суму індексації, яка склала 12 436,80 грн. на кожну дитину. Просила остаточно збільшити розмір стягнутих за рішенням суду аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей до 15 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 12 вересня 2019 року і до повноліття дітей. Стягнути з відповідача на її користь - 24 873,60 грн. індексації аліментів за період з лютого 2016 року по жовтень 2019 року включно. 29 листопада 2019 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 71-72), яка по своїй суті є повторенням викладеного нею у позовній заяві із підтвердженням позивачем щодо її не звернення до державного виконавця за проведенням індексації аліментів. 17 квітня 2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів - копію листа ТОВ «Комерційний банк» Республіки Маврикій від 06.03.2020 року з додатком та нотаріально посвідчену копію перекладу листа з додатками (а.с. 138-146). У судовому засіданні 12 березня 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави викладених у заявах. Не заперечував факт нероботи позивача, відмовився вказати про наявність боргу по аліментам, вказав, що розрахунку реальних фактичних витрат, які несе позивач на утримання дітей немає. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] з позовом не погодився, проти позову заперечував, посилаючись на обставини та підставі викладені у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вказу4ючи на те, що позивач з дітьми проживає у квартирі у м. Кременчук, яка належить відповідачеві, а також, що відповідач перераховує щомісячно кошти добровільно у розмірі по 200 дол. США, тобто у розмірі, що є більшим у порівнянні з розміром аліментів встановлених рішенням суду. Відповідач на даний час не займається підприємницькою діяльністю та є банкрутом. Позивач [PERSON] не прибула з невідомих причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляла, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув з невідомих причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи - Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) у судове засідання не прибув. Адміністрація вказаної юридичної особи просила справу розглядати за відсутності їх представника. У вирішенні питання покладалися на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 березня 2016 року було частково задоволено позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - аліменти у розмірі 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 12 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (архівна справа № 524/117/16-ц, провадження 2/524/589/16). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року було відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою. Відповідно до наданих Автозаводським ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області копій матеріалів виконавчого провадження (а.с. 28-42) постає, що у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 524/117/16, виданий 22 листопада 2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука. 29 травня 2017 року постановою старшого державного виконавця Автозаводського відділу ДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. було відкрито виконавче провадження (а.с. 40). Із досліджених у судовому засіданні копій матеріалів виконавчого провадження постає, що, станом на 01.03.2018 року, заборгованість по виплаті аліментів відсутня. Даний факт підтверджується заявою стягувача від 02.03.2018 року (а.с. 39). Із копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 35) судом було встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача, починаючи із березня 2018 року і станом на 01 вересня 2019 року склала - 46 800 грн. Станом на 01 листопада 2019 року така заборгованість складає - 52 000 грн. Вирішуючи позов в частині зміни (збільшення) розміру стягуваних аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 180-183, 192 СК України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. У відповідності до п. 23 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 за № 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З наведених вище норм Сімейного Кодексу України слідує, що для ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів перед судом має бути доведено належними та допустимими доказами наявність певних (визначених законом) обставин зокрема, але не обмежуючись, зміни матеріального стану позивача в сторону його погіршення, а як наслідок неможливість забезпечити рівень життя дитини на необхідному (достатньому) рівні; зміну матеріального стану платника аліментів, в сторону його поліпшення, що обумовлює можливість платника надавати дитині грошове утримання в збільшеному розмірі; зміну свого сімейного стану або сімейного стану відповідача, що обумовлює можливість забезпечувати спільну дитину на вищому рівні матеріального забезпечення; погіршення стану здоров`я одержувача аліментів, або поліпшення стану здоров`я платника аліментів. Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів визначений діючим СК України. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем та її представником у ході розгляду справи не було доведено суду, а, як наслідок, судом не встановлено обставин зміни матеріального чи сімейного стану відповідача, зокрема поліпшення чи покращення майнового стану, збільшення його реальних доходів, що дало б підстави стверджувати про можливість збільшення розміру аліментів. Так само, судом не встановлено обставин поліпшення стану здоров`я відповідача чи погіршення стану здоров`я позивача, що в силу закону також могло б слугувати (у разі встановлення) підставою для збільшення розміру аліментів. Так, до матеріалів справи позивачем [PERSON] було надано копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого ПП «ЛДЦ «Арніка плюс» від 06 листопада 2019 року з якої постає, що [PERSON] зверталася до приватної клініки, де їй періодично надавалася лікарська консультативна допомога лікарями-невропатологами з 2009 року і по даний час. Із даної виписки слідує, що [PERSON] було проведене необхідне обстеження та надано рекомендації щодо медикаментозного лікування. Також, зазначено, що пацієнтка потребує нагляду лікаря-невропатолога та медикаментозного лікування 2 рази на рік (а.с.78). Суд не може взяти до уваги надану позивачем копію виписки із її медичної картки амбулаторного хворого, як підставу її погіршення стану здоров`я, оскільки ця виписка по-перше, не свідчить про погіршення стану здоров`я позивача після стягнення судом аліментів 01 березня 2016 року, по-друге, лише підтверджує факт її звернення до лікарів починаючи із 2009 року. Щодо матеріального стану позивача, суд звертає увагу, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, станом на 07 листопада 2019 року (а.с. 76), постає, що [PERSON] перебувала на обліку у Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості і у 1 кварталі 2019 року отримала дохід у розмірі - 1872,10 грн. Крім того, позивачем також було отримано державну та соціальну матеріальну допомогу від Управління соціального захисту населення Автозаводського району у 1 кварталі 2019 року у розмірі - 4491,00 грн. та у 2 кварталі 2019 року у розмірі - 4491,00 грн. Також, їй була виплачена заробітна плата у 1 кварталі 2019 року ДНЗ «Ясла-садок № 19 Кременчуцької міської ради Полтавської області» у розмірі - 3663,28 грн. та 3146,40 грн. відповідно. Даний факт було встановлено судом та не заперечувалося представником позивача [PERSON] у судовому засіданні. Із наданої позивачем копії довідки № 54 з КМНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 м. Кременчука» постає, що [PERSON] , 2009 р.н. перебуває на обліку із рецедивуючим обструктивним бронхітом. Потребує систематичного нагляду, лікування та дообстеження (а.с.79). Із наданої позивачем копії довідки № 1147 з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кременчука» постає, що [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії пульмонологічного профілю (а.с. 77). Разом з тим суд відхиляє та не може взяти до уваги надані позивачем такі доводи, у вигляді наданих копій довідок на [PERSON] , як підстави для збільшення розміру аліментів та звертає увагу учасників справи, зокрема позивача та її представника,на те, що вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування дитини чи на розвиток її здібностей можуть бути розглянуті судом у випадку пред`явлення відповідного позову на підставі ст. 185 СК України. Такі вимоги в межах розгляду цієї справи позивачем не пред`являлись. Питання стягнення додаткових витрат врегульовано ст. 185 СК України, якою регламентовано, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем [PERSON] на своє на лікування та на лікування її сина - [PERSON] (санаторне лікування пульмонологічного профілю, обстеження, лікування рецедивуючого обструктивного бронхіту) не є підставою для збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року в розмірі - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. З матеріалів справи вбачається, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду від 01 березня 2016 року, становить - 1300 гривень на кожну дитину, що є більшим 50 % від прожиткового мінімуму на дитину, який діє на цей час та який діятиме протягом 2020 року. При цьому ч. 1 ст. 141 СК України передбачає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки дитини, в тому числі, щодо її утримання. Судом встановлено, що відповідач у даний час сплачує аліменти у межах законодавчо встановленого мінімального розміру у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Крім того, суд бере до уваги надані представником відповідача [PERSON] - [PERSON] докази добровільної сплати коштів (аліментів) на утримання дітей на користь позивача [PERSON] (а.с. 138-146). Так, відповідно до листа ТОВ «Комерційний банк» Республіки Маврикій судом було встановлено, що за період із січня 2016 року до січня 2020 року [PERSON] власноруч здійснив 52 транзакції (грошові перекази) через систему MoneyGram. Кошти були надіслані [PERSON] в якості аліментів на утримання спільних дітей. Кошти надсилалися відповідачем позивачу у маврикійських рупіях, що у розрахунку до 1 євро дорівнює 39 маврикійським рупіям. Судом для прикладу було обраховано розмір добровільних грошовій коштів, що були надіслані 10 лютого 2020 року [PERSON] у розмірі 7 898,44 маврикійських рупій [PERSON] . Із розрахунку, що 1 євро = 39 маврикійських рупій, то 7 898,44 маврикійських рупій становить - 202,53 євро. Відповідно до офіційного курсу євро до гривні України, станом на 10 лютого 2020 року (1 євро= 26,9048) позивач [PERSON] 10 лютого 2020 року отримала від відповідача [PERSON] - 5 449 грн. (202,53 х 26,9048). Суд також бере до уваги, що такі кошти перераховувалися відповідачем позивачу добровільно та не в рахунок наявного у нього боргу по аліментам за відкритим виконавчим провадженням. Ці кошти перераховувалися відповідачем різними сумами один чи два рази на місяць, що може свідчити на мінливій дохід у відповідача. Позивач [PERSON] у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог вказує, що у відповідача значно поліпшився матеріальний стан, оскільки він працює директором і співзасновником приватного підприємства та отримає дохід в іноземній валюті десятками тисяч гривень на місяць, що в свою чергу стало підставою для її звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Вказувала на те, що відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в іноземній валюті на протязі 2006-2007 років із Республіки Маврикій , тому вважає, що він і на даний час має великий дохід. Разом з тим, ні позивачем [PERSON] , ні її представником [PERSON] жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, зокрема доказів працевлаштування відповідача, розміру його заробітної плати (доходу) на даний час, тощо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Вирішуючи позов в частині стягнення індексації аліментів, то суд виходить з наступного. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». 17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включений до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Тобто, оскільки до 01 січня 2016 року індекс інфляції за період прострочення заборгованості становить 101 %, а з 01 січня 2016 року - 103 %, індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться в разі перевищення 103 відсотки (зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 127/8260/17-ц). Для визначення індексації необхідно визначити приріст індексу споживчих цін, який визначається відповідно до опублікованих Держкомстатом України офіційних індексів споживчих цін. Позивач у заяві по збільшення позовних вимог (а.с. 67-69) просить стягнути з відповідача індексацію за період з лютого 2016 року по жовтень 2019 року включно. Враховуючи це, суд вважає, що приріст індексу споживчих цін слід розраховувати з місяця присудження аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. на кожну дитину, відповідно до рішення суду від 01 березня 2016 року, тобто із січня 2016 року. Крім того, судом враховується, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у розмірі - 103 відсотка. У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що підставою для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації у розмірі 103% після 24 грудня 2015 року. Однак, при цьому наводить розрахунок індексації за весь заявлений період без необхідності врахування з невідомих причин перевищення цієї величини індексу споживчих цін у розмірі 103% щодо кожного місяця окремо, а не сумарного розміру індексу інфляції. Відповідно до офіційних даних Державної служби статистики України розмір приросту індексу споживчих цін, становив: -у 2016 році: січень - 100,9 (індексація не нараховується), лютий - 99,6 (індексація не нараховується), березень - 101,0 (індексація не нараховується), квітень - 103,5 (індексація нараховується), травень - 100,1 (індексація не нараховується), червень - 99,8 (індексація не нараховується), липень - 99,9 (індексація не нараховується), серпень - 99,7 (індексація не нараховується), вересень - 101,8 (індексація не нараховується), жовтень - 102,8 (індексація не нараховується), листопад - 101,8 (індексація не нараховується), грудень - 100,9 (індексація не нараховується); -у 2017 році: січень - 101,1 (індексація не нараховується), лютий - 101,1 (індексація не нараховується), березень - 101,8 (індексація не нараховується), квітень - 100,9 (індексація не нараховується), травень - 101,3 (індексація не нараховується), червень - 101,6 (індексація не нараховується), липень - 100,2 (індексація не нараховується), серпень - 99,9 (індексація не нараховується), вересень - 102,0 (індексація не нараховується), жовтень - 101,2 (індексація не нараховується), листопад - 100,9 (індексація не нараховується), грудень - 101,0 (індексація не нараховується); -у 2018 році: січень - 101,5 (індексація не нараховується), лютий - 100,9 (індексація не нараховується), березень - 101,1 (індексація не нараховується), квітень - 100,8 (індексація не нараховується, травень - 100,0 (індексація не нараховується), червень - 100,0 (індексація не нараховується), липень - 99,3 (індексація не нараховується), серпень - 100,0 (індексація не нараховується), вересень - 101,9 (індексація не нараховується), жовтень - 101,7 (індексація не нараховується), листопад - 101,4 (індексація не нараховується), грудень - 100,8 (індексація не нараховується); -у 2019 році: січень - 101,0 (індексація не нараховується), лютий - 100,5 (індексація не нараховується), березень - 100,9 (індексація не нараховується), квітень - 101,0 (індексація не нараховується, травень - 100,7 (індексація не нараховується), червень - 99,5 (індексація не нараховується), липень - 99,4 (індексація не нараховується), серпень - 99,7 (індексація не нараховується), вересень - 100,7 (індексація не нараховується), жовтень - 100,7 (індексація не нараховується). Отже, за даних обставин, індексація аліментів має нараховуватися виключно за лише один місяць платежу, а саме на вказаний місяць - квітень 2016 року, коли індекс інфляції становив 103,5%. Індексація аліментів здійснюється відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі Правила). За змістом п. 4 Правил індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Статтею 7 Законів України «Про Державний Бюджет України» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2016 році встановлений у розмірі - з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Враховуючи викладене, розмір індексації аліментів [PERSON] за квітень 2016 року складає - 1378 грн. х 3,5/100 = 48,23 грн. - розмір індексації на 1 дитину. Беручи до уваги, що з відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей, загальний розмір індексації становить - 96, 46 грн. (48,23 грн. х 2). Саме цю суму індексації аліментів належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за квітень 2016 року, оскільки тільки в цьому місяці індекс інфляції перевищував показник у 103%. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги розрахунок індексації позивача, оскільки даний розрахунок, на думку суду, проведений з порушенням норм законодавства, а також не містить розрахунок розміру індексу приросту. У порушення вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів виконання ним обов`язку по сплаті аліментів з урахуванням індексу інфляції. Наявна у матеріалах справи копія заяви [PERSON] про відсутність боргу по аліментам станом на 01.03.2018 року (а.с. 39) не свідчить про сплату такого боргу з урахуванням індексу інфляції та відсутності окремого боргу із індексації аліментів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Щодо розподілу судових витрат, судом враховано наступне. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору щодо заявлених нею двох позовних вимог і відносно однієї з них, а саме, про зміну розміру аліментів їй відмовлено в задоволенні позову, тому судові витрати в цій частині слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення індексації задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у цій частині у розмірі - 7,69 грн. ((768,40грн. х (24873,60 грн. : 96,46грн.)), де 768,40 грн. - мінімальний розмір судового збору за ставками на день подання позову для фізичної особи, 24873,60 грн. - ціна позову в частині вимог про стягнення індексації аліментів, 96,46 грн. - розмір індексації аліментів, що підлягає стягненню).. На підставі викладеного,

Outcome: partial