Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У вересні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в реалізації прав власника шляхом виселення, в якому просить суд усунути позивачу перешкоди у реалізації прав власника, виселивши [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є приватною власністю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 04.07.2002 р. державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстр. № 1-664 позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано 11.09.2002 року в КП «БТІ» ОМР за № 138 стор. 83 р. 14557. У домоволодіння позивача на даний час проживають [PERSON] , матір дружини сина позивача, та [PERSON] , син дружини сина позивача від першого шлюбу, які у домоволодінні не зареєстровані. Як зазначає позивач, кілька років тому, відповідачі звернулись до позивача з приводу дозволу на їх тимчасове проживання (строком на три місяці), допоки вони не зможуть знайти інше житло. Дозволу на постійне проживання у будинку [PERSON] відповідачам не надавав, реєстрацію їх місця проживання не погоджував, договору найму не укладав. Зі спливом обумовленого терміну, позивач звернувся до відповідачів щодо їх виселення. Однак, як стало зрозуміло позивачу, відповідачі не планують залишати належне йому житло. Більше того, відповідачі почали вести себе зухвало, почали ображати позивача, провокуючи сварки, вважаючи себе повноправними користувачами власності позивача. Зазначив, що відмовляючись звільнити житло [PERSON] відповідачі порушують його права та законні інтереси, оскільки він не давав згоди на постійне проживання відповідачів та розраховував на виселення за першої його вимоги. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15.09.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12.10.2020 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 28.12.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2021 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, оскільки відповідачі по справі чинять йому перешкоди у праві користуванні та розпорядженні його майном. Пояснив, що він є інвалідом другої групи, а часті сварки роблять його життя нестерпним. Представник відповідача адвокат Чорнуцький В.П. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просила суд справу слухати за її відсутності. Також, надала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що позивач п`ять років тому запропонував своєму сину [PERSON] переїхати проживати до нього у будинок разом із своєю сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Позивач своє рішення пояснив тим, що досить винаймати квартири, переїжджати з одного місця на друге з маленькою дитиною на руках. У сина позивача та доньки відповідачки є спільна дитина син [PERSON] [INFO] . Позивач виділив для проживання свого сина окрему кімнату та дав згоду на проведення ремонту та на побудову другого поверху. Вказала, що посилання позивача, що вона [PERSON] вселилась до будинку на три місяці, ображає [PERSON] , веде себе зухвало не відповідають дійсності, оскільки жодних доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Про переїзд відповідачки на постійне чи тимчасове проживання до будинку позивача не було жодних домовленостей. До будинку вона ніколи не переїжджала та у ньому не проживає. Жодних прав позивача як власника будинку не порушує та не обмежує, ніяких прав на нерухоме майно не заявляє, жодних перешкод у користуванні власністю не створює. Вказала, що коли її донька перебуває на роботі, вона допомагає у догляді за дитиною, однак це не може бути доказом проживання у домоволодінні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій проси суд справу слухати за його відсутності. Також, надіслав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що його мати [PERSON] є дружиною сина позивача [PERSON] . Починаючи з дати народження і до теперішнього часу відповідач проживає разом з матір`ю. В будинок позивача він переїхав проживати разом з матір`ю та її чоловіком за пропозицією позивача приблизно 5 років тому. До переїзду він з матір`ю та її чоловіком проживали у орендованій квартирі. Іншого житла у нього немає. Зазначив, що він жодних прав позивача як власника будинку не порушує та не обмежує, ніяких прав на нерухоме майно не заявляє, жодних перешкод у користуванні власністю не створює. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2002 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-664, є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . (а.с.6) Право власності було зареєстровано 11.09.2002 року в КП «БТІ» ОМР за № 138 стор. 83 р. 14557. (а.с.6 зв) Вказаний будинок складається в цілому з одного житлового черепашкового будинку, загальною площею 25,8 кв.м, що розташований на земельній ділянці 519 кв.м. З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28.08.2020 року вбачається, що у домоволодінні по [ADDRESS] осіб: [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук). (а.с.7) З пояснень позивача вбачається, що відповідачі проживають в будинку з 2017 року, вселились в нього зі згоди позивача, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , дружини його сина [PERSON] , відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , між сторонами по справі існують неприязні стосунки. Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні. З приводу сімейного конфлікту позивач звертався в жовтні 2020 року до Хмельницького ВП Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку № 20672 від 11.10.2020 р. (а.с.58) Відомості про наявність у відповідачів іншого житла в м. Одесі суду не надано. Надані стороною позивача письмові заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 49-56) про взаємовідносини відносини між [PERSON] та її онуком [PERSON] не беруться судом до уваги, оскільки зазначені особи не були допитані в судовому засіданні як свідки, відомості, що викладені в заявах не мають правового значення для вирішення спору. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ч. 1 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником (житловий сервітут). Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. В розумінні вказаної статті Конвенції, житловий будинок позивача є для відповідача житлом. Виселення особи житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п.2 ст.8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідь останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна\~\~необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті (п. 40-44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», набуло статусу остаточного 02.03.2011р.). Враховуючи, що відповідачі із родиною вселились до належного позивачу будинку зі згоди позивача, який є його власником, тривалий період проживання у вказаному будинку, проживання в ньому доньки відповідачки та матері відповідача - [PERSON] , щодо якої питання про виселення судом не вирішується, відсутність у відповідачів іншого житла в м. Одесі, суд доходить висновку, що виселення їх з житлового будинку позивача є непропорційним втручанням в гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право відповідачів на повагу до приватного та сімейного життя, оскільки фактично призведе до роз`єднання родини відповідачів, розлучення їх із донькою та матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач не позбавлений права користування належним йому будинком, фактично проживає в ньому, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для припинення права користування відповідачів - [PERSON] , [PERSON] житловими приміщеннями спірного будинку, виникнення неприязних стосунків з позивачем не може бути єдиною підставою для позбавлення їх житла. Таким чином, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні належним йому будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed