Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що з травня 2013 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася їх спільна дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Станом на день предявлення позову сторони проживають окремо один від одного. Зазначає, що вона проживає з дитиною сама, повністю утримуючи її, проте відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, хоча має працездатний вік, є працевлаштованим і отримує щомісячно заробітну плату, інших утриманців, окрім дочки [PERSON] не має, у шлюбі перебуває вперше. Просила суд щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дочки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімального розміру аліментів, визначеного законом, а також 400 грн. на утримання позивачки, як матері малолітньої дитини, до досягнення дочкою трьох років. У судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляду справи у її відсутність та про підтримання заявленого позову в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково та суду пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дочки у заявленому позивачкою розмірі, проте просив врахувати те, що позивачка фактично проживає окремо від відповідача в м.Суми та щомісячно отримує 800 грн. матеріальної допомоги при народженні дитини в місцевому органу праці та соціального захисту населення. Позов в частині надання матеріальної допомоги на утримання дружини він не визнає, так як сплачувані ним аліменти разом із вищевказаною допомогою забезпечать дитину та її матір всім необхідним. Також додав, що він проживає в с.Синівка разом із своєю сестрою та матірю, остання є інвалідом третьої групи загального захворювання і він щомісячно надає матеріальну допомогу на придання їй ліків в розмірі до 500 грн. Підтвердив, що має постійне основне місце роботи, за сумісництвом не працює, інвалідності не має, за станом здоровя, як і позивачка, є здоровим, спільна дитина сторін є фізично здоровою, а також те, що 04 січня 2016 року Липоводолинським районним судом Сумської області ухвалено рішення про розірвання за обопільною згодою шлюбу, укладеного між ним та позивачкою. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом установлені ті обставини, що сторони по справі з 19 травня 2013 року і по січень 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). У шлюбі від відповідача позивачка народила малолітню дочку: [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері позивачки по справі (а.с.5,7). Відповідач працює майстром виробничого навчання в ДПТНЗ «Синівський професійний аграрний ліцей» за основним місцем роботи, а позивачка перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Липоводолинської РДА і щомісячно отримує допомогу при народженні дочки в розмірі 860 грн. (а.с.8,26). При визначені розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і цей обовязок батьків є абсолютним. При цьому суд враховує наступні обставини: позивачка отримує в управлінні праці та соціального захисту населення Липоводолинської райдержадміністрації допомогу по догляду за дочкою [PERSON] до досягнення нею трирічного віку, за станом здоровя є здоровою, є розлученою, проживає окремо від відповідача, є непрацевлаштованою (а.с.26); відповідач є молодою людиною працездатного віку, статус інваліда І-ІІІ груп йому не встановлювався, у шлюбі з позивачкою він перебував вперше та інших утриманців, крім неповнолітньої дочки, він не має, має щомісячний дохід у виді зарплати по основному місцю роботи, розмір якої перевищує двох прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб (після сплати податків та зборів), мешкає разом із матірю-пенсіонеркою в с.Синівка; - істотною обставиною при вирішенні даної вимоги є те, що малолітня дочка постійно мешкає разом з матірю та нею утримується. З урахуванням усіх вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про обовязок відповідача щомісячно сплачувати на користь позивачки на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, оскільки саме такий розмір щомісячного платежу забезпечить належне утримання дитини з урахуванням перш за все матеріально-сімейного стану платника аліментів (відповідача по справі) та потреб самої дитини. При цьому, в цій частині відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України визнання позову відповідачем підлягає прийняттю судом, оскільки воно відповідає його дійсній волі та ґрунтується на законі і на встановлених обставинах справи. При визначені розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.85 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, цей обовязок відповідача по даній справі не є абсолютним та він повязується із його можливістю платити цей вид аліментів. З дослідженої довідки про доходи відповідача по основному місцю роботи вбачається та обставина, що [PERSON] за період з грудня 2014 року і по листопад 2015 року отримав 40057 грн. 44 коп. зарплати по основному місцю роботи, тобто він є працевлаштованим і відповідно таким, що здатний сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення їх спільною дочкою трьох років. Визначаючи розмір цього виду аліментів у частці від доходу, суд вважає за необхідне визначити його в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходів відповідача, оскільки розмір цього виду аліментів відповідає матеріальному стану відповідача та потребі позивачки у такій допомозі (з урахуванням обовязку [PERSON] сплати аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття). При цьому, позивачка не обґрунтувала які саме витрати сукупно в розмірі 400 грн. вона щомісячно несе на своє утримання (не деталізувала їх зміст), проте з огляду на її непрацевлаштованість та при отриманні від держави допомоги виключно на потреби самої малолітньої дитини, суд вважає, що такий вид аліментів слід стягувати саме в розмірі у частці від доходу працевлаштованого по основній роботі відповідача, а не у твердій грошовій сумі, як заявлено нею в позові. До цього, відповідач не позбавлений можливості з урахуванням його молодого віку та стану здоровя працевлаштуватися за сумісництвом і отримувати додатковий дохід для задоволення власних потреб та для одночасної сплати двох видів аліментів. З урахуванням вищевикладеного, задовольняючи позов [PERSON] частково суд вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність у відповідача більших офіційних доходів, які дозволяли сплачувати йому два види аліментів в таких розмірах, стягнення яких нею порушувалось перед судом. Окремо слід зазначити, що визначені судом два види аліментів дозволяють одночасно як матеріально підтримувати позивачку з дитиною, так і не позбавляє значної частини доходів відповідача, а сума яка залишиться після сплати аліментів відповідачем забезпечить задоволення наявних у нього потреб (вона дорівнюватиме більш ніж 1800 грн., тобто у півтора рази більше встановленого прожиткового мінімуму для працюючої людини). Разом із цим, суд не враховує при визначені двох вищевказаних видів аліментів як особистий дохід позивача щомісячну допомогу від держави в розмірі 860 грн., так як таку цільову виплату [PERSON] отримує виключно для забезпечення частини потреб малолітньої дитини та її виплата буде припинена у разі виходу матері на роботу з отриманням відповідних щомісячних доходів. Довід відповідача про те, що він щомісячно несе витрати на придбання ліків в розмірі до 500 грн. його матері-інваліду ІІІ групи загального захворювання, з якою він разом проживає однієї сімєю в с.Синівка, суд розглядає непереконливим і таким, що не звільняє [PERSON] від обовязку сплачувати аліменти на утримання його колишньої дружини, оскільки мати відповідача, маючи статус інваліда, продовжує працювати і отримувати щомісячний дохід по основному місцю роботи, відповідач не визнаний в установленому порядку особою, яка постійно надає своїй матері догляд та утримання, а тому з урахуванням цього суд вважає, що вищевказані витрати відповідач несе добровільно саме з метою додаткової медикаментозної підтримки своєї рідної матері (а.с.27-42). З відповідача у порядку розподілу судових витрат необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1052 грн. 79 коп. за двома майновими вимогами з урахуванням часткового задоволення позову [PERSON] (остання звільнена від сплати судового збору) відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України (перша вимога задоволена в повному обсязі, інша задоволена лише на 91 %).

Outcome: partial