Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право на жиле приміщення в належній їй квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] із 4 липня 2001 року. В даний час їй стало відомо, що в квартирі зареєстрований відповідач, який їй не відомий та який не користувався жилим приміщенням з моменту купівлі квартири. Останнього позивачці вдалось відшукати, однак відповідач відмовився знятися з реєстраційного обліку. Позивачка посилається на те, що вона не має можливості оформити субсидію та вільно користуватися, розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2020 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, не надав відзиву на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 379,\~380,\~381 ЦК України\~об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , згідно укладеного договору купівлі-продажу серії АЕВ № 025826 від 04 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] . В означеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. Якщо причини поважні, суд може продовжити пропущений строк. Отже, позивачкою не надано доказів, які б вказували на відсутність відповідача у вищезазначеній квартирі понад встановлені строки, тобто більше року без поважної причини. Відповідно до ч.1 ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, [PERSON] не надала доказів щодо причин відсутності [PERSON] у квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад один рік. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed