Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму розмірі 106\~959 грн. 23 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач [PERSON] 15 вересня 2016 року отримала у нього в позику - грошові кошти в сумі 51\~343 грн. 50 коп. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за позикою належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за позикою станом на 28 грудня 2018 року має заборгованість у розмірі 102 900 грн. 23 коп., тому позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, але відповідно до наданої суду позовної заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Також у наданий судом строк та станом на 16 квітня 2019 року відзив на позов не подала, і заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд\~ розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального\~кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача віддати позивачу у добровільному порядку заборгованість за позикою. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.\~ Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальчук Т.В. в реєстрі за №984. Відповідно до умов Договору позики позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 51 343,50 грн., що на момент передачі було еквівалентно 1 950,00 дол. США по курсу купівлі доларів США, який було встановлено НБУ на дату підписання договору та передачі грошових коштів. В п.1 названого договору встановлено, що [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] суму грошових коштів, що буде в еквіваленті дорівнювати 1 950,00 дол. США за курсом купівлі доларів США, що буде встановлений НБУ на дату повернення позики зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 36,0 % річних. \~ \~ \~ \~ Фактичну передачу готівкових коштів 15 вересня 2016 року підтверджено в п.2 Договору позики. П.3 Договору позики чітко визначено, що факт підписання договору [PERSON] (позичальником за договором позики) свідчить про отримання ним усієї вказаної в договорі суми позики. Пунктом 4 договору позики передбачено, що повернення суми позики повинно бути здійснено в термін до 15 листопада 2016 р. включно в місті Дніпро шляхом сплати [PERSON] (позикодавцю за договором позики) готівкових грошових коштів разом з відповідними відсотками. Факт одержання повернутої позики повинен підтверджуватись письмовою заявою [PERSON] (позикодавця за договором позики). В п. 18 Договору позики вказано, що учасникам договору роз`яснено умови позики, чинність правочину, порядок укладання договору позики та його правові наслідки, у тому числі зміст ст.ст. 177, 179, 625, 1046-1052 ЦК України. Сторони договору підтверджують, що вони у момент укладання цього договору усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, що вказаний договір не носить характеру уявного та удаваного правочину; що його укладення відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, договір укладено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізично так і морального, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (п. 20 Договору позики). До цього часу [PERSON] не виконала своїх договірних зобов`язань - не здійснила повернення суми позики та сплати відсотків за користування грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ч. 1 ст.536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Аналогічне положення закріплено в ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Такі проценти, які в даному випадку встановлені в п. 1 договору позики у розмірі 36 % річних, - це плата за користування чужими грошовими коштами, яка сплачується боржником за весь період користування, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним, (аналогічна позиція виражена в Постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Станом на подання позовної заяви [PERSON] повинна сплатити [PERSON] суму боргу 51\~343 грн. 50 коп., суму 36 % річних за весь час користування чужими грошовими коштами - 39\~240 грн. 76 коп., 3 % річних за час починаючи з 16 листопада 2016 р. по дату подання позовної заяви - 3\~250 грн. 25 коп. та інфляційні втрати за час починаючи з 01.12.2016 року по дату подання позовної заяви 12\~065 грн. 72 коп., а всього 105 900,23 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сума сплаченого судового збору в розмірі 1 059 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved