Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 4 лютого 2016 року померла її мати [PERSON] в с. Вила Томашпільського району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,0918 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку ЯБ № 682510, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією Томашпільського району Вінницької області 04 серпня 2006 року. Позивач є спадкоємцем за законом. Коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то нотаріусом їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.\~ 13 грудня 2018 року в даній справі було відкрито провадження у справі. 15 січня 2019 року ухвалою було залучено до участі у розгляді справи [PERSON], в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надіслала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Вилянської сільської ради в судове засідання не зявився, однак в.о. сільського голови надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, позов визнає. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог : Томашпільська державна нотаріальна контора [PERSON] надійшла заява, в якій остання просить справу розглянути без її участі, з позовом згідна та не заперечує проти його задоволення. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] було викликано через оголошення на веб-сайті суду та повідомлено про слухання справи в телефонному режимі, однак в судове засідання не зявився. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 4 лютого 2016 року в с. Вила Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0918 га, розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 682510, виданного Томашпільською районною державною адміністрацією 04 серпня 2006 року. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-АМ № 457182, виданого 26 лютого 1975 року Антонівською сільською радою позивач є дочкою [PERSON] (а.с. 7). Позивач 10 вересня 1994 року уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище чоловіка Григорець, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). В довідці, виданої виконавчим комітетом Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області вказано, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, посвідченої державним актом ЯБ № 682510. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася дочка [PERSON], за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Вилянської сільської ради від 29.08.2008 року за № 157 [PERSON] (а.с.11). З довідки, виданої виконкомом Вилянської сільської ради Томашпільського району [PERSON] про те, що на протязі шести місяців після смерті матері [PERSON] дійсно вступила у спадщину як спадкоємець по закону (а.с.10). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у звязку відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на нерухомість (а.с. 13). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори від 18 грудня 2018 року спадкова справа після померлої 04 лютого 2016 року [PERSON] заведена № 195/2016. До Томашпільської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] О.В., їй видано свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок з господарчими будівлями, земельну ділянку площею 1,7450 гектарів та земельну ділянку площею 1,7406 гектарів. Також в даній спадковій справі є заповіт від 9 серпня 2008 року, в якому [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку розміром 2,0918 га (а.с. 18-25). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на протязі шести місяців після смерті матері [PERSON] дійсно вступила у спадщину як спадкоємець по закону, їй було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, на земельні ділянки розміром 1,7450 га та 1,7406 га. Що стосується належного у спадковій справі заповіту складеного на імя [PERSON], суд звертає увагу, що інформація про те, що спадщину останній прийняв відсутня. Судом вживалися заходи, щодо повідомлення [PERSON] про розгляд справи, зокрема повідомляли по телефону та на сайті суду, проте останній для дачі своїх пояснень до суду не зявився. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції ПриватБанк № 0.0. 1207066358.1 від 10 грудня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 705 гривень 00 коп. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved