Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послався на те, що 12.07.1993 року був прийнятий учнем гірничого робітника з повним підземним робочим днем на ДКТ. 27.07.1993 року його перевели ГРП 3-го розряду на цьому ж підприємстві. 04.09.1993 року під час виконання трудових обов'язків його було травмовано. Після лікування він продовжував працювати на вугільному підприємстві, хоча періодично проходив курс лікування, внаслідок травми, яку отримав 04.09.1993 року.11.03.1996 року його перевели на посаду гірничий робітник підземний 3-го розряду. Однак у зв'язку з проблемами зі здоров'ям він був змушений 12.06.1998 року звільнитися з роботи. 19.04.2001 року травматологічною МСЕК йому встановлено 10 % трудового каліцтва. 01.10.2002 року він знову був прийнятий учнем стовбурового 1 розряду на шахту ДВАТ «Лісова» ВАТ ДХК «Львіввугілля». 02.12.2003 року перевівся на шахту «Візейська» учнем гірника, а 15.03.2005 року переведений на шахту «Степова». 11.07.2006 року під час переогляду йому було встановлено 25 % трудового каліцтва. 12.11.2008 року за станом здоров'я згідно заключення ЛКК його перевели із займаної посади учнем поверхневого слюсаря ремонтника. 11.08.2009 року він був звільнений з роботи за ч.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я. 17.08.2010 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК йому була встановлена ІІІ група загального захворювання та 25 % трудового каліцтва. 16.01.2013 року під час чергового переогляду міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК йому встановлено ІІІ групу трудового каліцтва 40 % безтерміново. У зв'язку із отриманою травмою йому протипоказана робота в умовах дії пилу, фізичного навантаження, переохолодження та рекомендовано лікування. Таким чином внаслідок отриманого трудового каліцтва йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що він став інвалідом, після отриманої травми у нього обмежені рухи в поперековому відділі хребта, «корчі» в нижніх кінцівках, утруднення ходи, напруження та болючість паравертебральних точок при пальпації в поперековому відділі хребта, больова гіпестезія за корінцевим периферичним типом на лівій нижній кінцівці. Відсутні стопні рефлекси. Внаслідок наведеного відчуває великі незручності у веденні домашнього господарства, йому важко займатися домашніми справами, він перестав бути повноцінною людиною, тому змушений прикладати значних зусиль для організації свого життя. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що ДП «Львіввугілля» у даній справі - неналежний відповідач, тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторні, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що позивач 12.07.1993 року був прийнятий учнем гірничого робітника з повним підземним робочим днем на ДКТ. 27.07.1993 року його перевели на посаду ГРП 3-го розряду на цьому ж підприємстві. 11.03.1996 року його перевели на посаду гірничий робітник підземний 3-го розряду. 12.06.1998 року позивача було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП за ініціативою працівника. 01.10.2002 року він прийнятий учнем стовбурового 1 розряду на шахту ДВАТ «Лісова» ВАТ ДХК «Львіввугілля». 16.01.2002 року переведений стовбуровим 2 розряду з повним робочим днем в шахті. 19.10.2003 року звільнений за ініціативою працівника. 02.12.2003 року прийнятий учнем гірника з повним підземним робочим днем на шахту «Візейська». 03.02.2004 року переведений гірником 3 розряду з повним підземним робочим днем. А 11.02.2005 року звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. 15.03.2005 року прийнятий учнем підземного стовбурового з повним робочим днем на підземних роботах по строковому трудовому договору на шахту «Степова». 19.04.2005 року переведений підземним стовбуровим третього розряду на цьому ж вігульному підприємстві. 02.03.2006 року переведений підземним гірником третього розряду . 12.11.2008 року за станом здоров'я згідно з заключення ЛКК переведений учнем поверхневого слюсаря ремонтника, а 11.08.2009 року він був звільнений з роботи за ч. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я (що підтверджується копією трудової книжки [PERSON], [INFO]) Як видно з матеріалів справи, а саме з копії акту № 54 про нещасний випадок на виробництві від 07.09.1993 року, з [PERSON] під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок, під час якого останній отримав травму спини. Згідно з повідомленням «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК» № 47 від 02.12.2014 року, актом травматологічної МСЕК № 852 від 19.04.2001 року [PERSON] встановлено 10 % трудового каліцтва. Актами від 16.02.2002 року, 24.04.2003 року, 10.08.2004 року йому було підтверджено 10 % трудового каліцтва. Водночас цим повідомленням підтверджується, що позивач був оглянутий Міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК, відповідно актом № 719 від 11.07.2006 року йому встановлено 25 % трудового каліцтва; актом № 685 від 24.06.2008 року також встановлено 25 % трудового каліцтва; актом № 1207 від 23.07.2009 року [PERSON] знову встановлено 25 % трудового каліцтва. ІІІ групу захворювання 25 % трудового каліцтва позивачу встановлено актом Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК № 841 від 17.08.2010 року під час чергового переогляду, а актом № 42 від 16.01.2013 року йому встановлено ІІІ групу трудового каліцтва 40 % безтерміново. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво (у позовній заяві помилково зазначено про професійне захворювання), а отже, про право позивача на її відшкодування. Пред'являючи позов до ДП «Львіввугілля», позивачем не ураховано, що на час встановлення йому втрати професійної працездатності вперше - 19.04.2001 року відповідальним за відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, зокрема, трудовим каліцтвом, відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» був Фонд соціального страхування від нещасних випадків, а не роботодавець, тому у задоволені позову до ДП «Львіввугілля» необхідно відмовити. При цьому слід зазначити, що, незважаючи на роз'яснення у судовому засіданні позивачеві передбаченого ст. 33 ЦПК України права клопотати перед судом про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області або про залучення його до участі у справі як співвідповідача, позивач зазначеним правом не скористався, тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд вирішив справу в межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 11 цього Кодексу).

Outcome: dismissed