Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу посилаючись на те, що 05.03.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно розписки, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000, 00 доларів США, строком до 05.06.2014 року. Відповідач у встановлений в розписці строк грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач просив стягнути на його користь суму основного боргу у розмірі 10 000, 00 доларів США, три відсотки річних від суми заборгованості за 193 дні прострочення у розмірі 2500 грн., винагороду за користування позикою у розмірі 20% річних, що складає 24 611 грн. 50 коп. та понесені судові витрати. Оскільки на неодноразові прохання [PERSON] кошти не повертає, позивач просив про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому просив стягнути суму основного боргу не в гривнях по курсу валют НБУ, а в доларах США, у яких безпосередньо надавалися кошти. [PERSON] не заперечував проти позову, підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 10 000, 00 доларів США, при цьому вказував, що у зв»язку з відсутністю фінансових можливостей не має змоги повернути позику. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Згідно розписки від 05.03.2014 року за особистим підписом [PERSON] він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000, 00 доларів США, які зобов'язувався повернути у строк до 05.06.2014 року. У відповідності з п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував проти позову, підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 10 000, 00 доларів США, при цьому вказував, що у зв»язку з відсутністю фінансових можливостей не має змоги повернути позику. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання, крім того на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у період прострочення повернення боргу позивачем з 05.06.2014 року рахується 193 дні, а три відсотки річних за період прострочення складають 2 500 грн. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, визначений позивачем розмір сум, що підлягають стягненню з боржника в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та реальний розмір можливої компенсації позивачу, суд вважає необхідним стягнути основну суму заборгованості у розмірі 10 000, 00 доларів США та 2 500 грн. в рахунок сплати 3% річних із суми простроченої заборгованості. Крім іншого, позивач просить стягнути з відповідача 20 % річних із простроченої суми позики які нараховує із посиланням на ст. 625 ЦК України, як середньостатистичні банківські відсотки по кредитним договорам і вважає сумою винагороди за користування позикою. При цьому, зміст ст. 625 ЦК України не передбачає можливості нарахування середньостатистичних банківських відсотків, як винагороди за користування позикою. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] винагороди за користування позикою у розмірі 20% річних, що складає 24 611 грн. 50 коп. не підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 847 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial