Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2008 р. між Банком та [PERSON] був укладений договір карткового кредиту б/н на суму 3000 грн. з фіксованим лімітом 3000 грн. з базовою процентною ставкою 2% на місяць на залишок заборгованості із щомісячною комісією 3,5%. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки - один рік, тобто до 27.02.2009 р. Прийняті на себе зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, в результаті чого за станом на 22.11.2013 р. в нього утворилася заборгованість в розмірі 19901 грн. 33 коп., яка складає: заборгованість за кредитом - 2206 грн. 57 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9445 грн. 89 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., та штраф (процентна складова) - 923 грн. 87 коп. Вказану заборгованість та судові витрати просили стягнути на їх користь. Заочним рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 16 травня 2014 року Банку у задоволенні вищевказаного позову було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просили ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку з порушенням позовної давності. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги діючого законодавства, якими передбачене застосування таких заходів лише у разі надходження відповідної заяви. Крім того, суд не звернув уваги на умови Договору, які повинні сторонами виконуватися належним чином. Зокрема, суд першої інстанції проігнорував вимоги п.9.12 Умов кредитування, яким передбачено пролонгацію дії Договору і помилково їх ототожнив зі строком дії картки, якою позичальник користується до тепер. В порушення вимог діючого законодавства, суд не звернув уваги на те, що у договірних відносинах перевага надається умовам договору, який вважається припиненим у разі, зокрема, його виконання. При ухваленні рішення судом також порушене процесуальне законодавство щодо надання доказів та обґрунтування рішення. До судового засідання сторони не прибули, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами і обґрунтовано дійшов висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які відповідачем виконувалися неналежним чином. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності, суд порушив норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення з ухваленням нового. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що 27.02.2008 р. між сторонами укладений договір карткового кредиту б/н на суму 3000 грн. з фіксованим лімітом 3000 грн. з базовою процентною ставкою 2% на місяць на залишок заборгованості із щомісячною комісією 3,5%. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки - один рік, тобто до 27.02.2009 р. Прийняті на себе зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, в результаті чого за станом на 22.11.2013 р. в нього утворилася заборгованість в розмірі 19901 грн. 33 коп., яка складає: заборгованість за кредитом - 2206 грн. 57 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9445 грн. 89 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., та штраф (процентна складова) - 923 грн. 87 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 526 та ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, Договір сторонами підписаний, що свідчить про досягнення домовленості щодо всіх істотних його умов. Позивач виконав прийняті на себе зобов'язання і надав відповідачу кошти в розмірі і на умовах, визначених Договором. Відповідач прийняті на себе зобов'язання виконував неналежним чином, про що свідчить наявність заборгованості. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). В ході слухання справи судом першої інстанції встановлено, що Банк надав позичальнику кредит на строк, який співпадає зі строком дії картки, тобто з 27.02.2008 р. по 27.02.2009 р. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з умов Договору, питання щодо збільшення строку позовної давності між сторонами не оговорено. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за Договором після спливу строку позовної давності (19.12.2013 р. при закінченні строку дії Договору 27.02.2009 р.). Разом з тим, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відмовляючи у задоволенні позову Банку з підстав порушення останнім позовної давності, суд першої інстанції на вищевказані вимоги діючого законодавства уваги не звернув і безпідставно за відсутності від відповідача відповідної заяви застосував позовну давність. Виходячи з наведеного, позовні вимоги Банку підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню у порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved