Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року позовну заяву [PERSON] задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] страхове відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 50000,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 6243,83 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 562,44 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 10129,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 101,29 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року в частині визначення сум відшкодування змінено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] страхове відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 49000,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 5109,41 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 541,09 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 11129,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 111,29 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасовано в частині позовних вимог [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Судові рішення в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] не оскаржувалися, тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій частині не переглядалися. Скасовуючи ухвалені судові рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення положень ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не з'ясували та належним чином не дослідили обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін та якими доказами вони підтверджувалися; не звернули уваги на положення ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики, відповідно до яких страховик повинен сплатити страхове відшкодування у визначеному законом розмірі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля за мінусом франшизи; не надали належної оцінки висновку експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля, та не встановили відповідність фактичних витрат позивача на ремонт належного йому автомобіля тим витратам, що були визначені експертом у його висновку на відновлювальний ремонт, ураховуючи те, що їх розмір значно відрізняється. Під час нового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, 04.07.2016 року подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв щодо причин неявки до суду не надавав. А отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази окремо та у їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2014 року о 03 годині 20 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем Фольксваген Пасат держномер [NUMBER], на перехресті вулиці Роганської з вулицею С. Грицевця в місті Харкові у стані алкогольного сп'яніння, не обрав безпечну швидкість, не обрав безпечний боковий інтервал, та вчинив зіткнення із стоячим автомобілем КІА держномер [NUMBER]. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим були спричинені матеріальні збитки позивачу. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 5 березня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. (а.с. 8). На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність водія автотранспортного засобу Фольксваген Пасат держномер [NUMBER] [PERSON] була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО». 17 лютого 2014 року [PERSON] було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву на виплату страхового відшкодування, спричиненого пошкодженням належного йому автомобіля. 18 лютого 2014 року ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі вищезазначеної заяви [PERSON] направило свого представника на місцезнаходження належного позивачу та пошкодженого у результаті ДТП майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 18 лютого 2014 року представником (оцінювачем/спеціалістом) ПрАТ «СК «ВУСО» Федоренко Д.А. було проведено огляд пошкодженого автомобіля КІА держномер [NUMBER], про що було складено відповідний Протокол огляду ТЗ від 18 лютого 2014 року (а.с.130 Т.2). 21 травня 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» у виплаті страхового відшкодування за заявою [PERSON] від 17.02.2014 року відмовило (лист № 2069/607819 від 21.05.2014 року) із посиланням на право страховика відмовити у здійсненні страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником, без поважних причин, про настання страхового випадку або створення перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (а.с. 14-15 Т.1). Таку позицію відповідача суд не може визнати законною та обґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не містить такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як «несвоєчасне повідомлення страхувальником, без поважних на це причин, про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Вина застрахованої за полісом особи - [PERSON] - визнана судом, а отже дорожньо-транспортна пригода, що сталася 17 лютого 2014 року, відповідно до ст. 6 Закону є страховим випадком, внаслідок якого відповідач - ПрАТ «СК «ВУСО» - зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, після виплати страхового відшкодування страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону ( відповідно до положень ст. 38 вищезазначеного Закону). Аналогічною є позиція, викладена у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до п. 19 якої у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Доказів існування у ПрАТ «СК «ВУСО» перешкод для проведення огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру збитків відповідачем не до суду не надано. Судом встановлено і підтверджено сторонами, що позивачем на виконання вимог ст. ст. 33, 35 вищезазначеного Закону у день настання ДТП було надано до ПрАТ «СК «ВУСО» письмову заяву-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подано письмову заяву про виплату страхового відшкодування та вичерпний перелік документів, передбачений п. 35.2 Закону, необхідний для встановленням страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди з метою здійснення страхового відшкодування. Здійснення відповідачем усього комплексу заходів, необхідних для кваліфікації події, як страховий випадок (зокрема: пошкоджений транспортний засіб було оглянуто, визначено перелік отриманих пошкоджень, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження з метою оцінки обсягу та розміру завданих збитків, направлені відповідні запити до компетентних органів з метою встановлення особи винної у настанні ДТП), підтверджується відповідачем у своїх письмових запереченнях, направлених на адресу суду листом із вих. № 2848 від 26.05.2016р. (а.с. 239 Т.2). Тобто судом достовірно встановлено, що страховик не мав жодних перешкод, щоб переконатися у тому, що дана подія є страховим випадком, та навпаки, вжив увесь комплекс необхідних та достатніх заходів для кваліфікації даної події як страхового випадку, визначив перелік отриманих пошкоджень та встановив розмір заподіяних збитків, що у повному обсязі підтверджується як долученими ПрАТ «СК ВУСО» у якості доказів, так і витребуваними у ПрАТ «СК ВУСО» на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року та належним чином завіреними копіями документів, а саме: 1. заявою [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 17.02.2014 року (а.с. 128 Т. 2), яка містить повну інформацію щодо заявника, страхувальника, інформацію про пошкоджений транспортний засіб, обставини події та схему місця ДТП, копія якої, завірена належним чином представником ПрАТ «СК «ВУСО» Жигальською Ю.Ю., долучена до матеріалів справи; 2. заявою [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 18.02.2014р. (а.с. 129 Т.2), оригінал якої (відповідно до заяви ПрАТ «СК «ВУСО» № 0316 від 21.01.2016р.) зберігається у архіві ПрАТ «ВК «ВУСО» у м. Краматорськ; 3. протоколом огляду транспортного засобу, складеного 18 лютого 2014 року представником страховика - (оцінювачем/спеціалістом) ПрАТ «СК «ВУСО» Федоренко Д.А., складеного за результатами огляду пошкодженого транспортного засобу КІА за заявою [PERSON] від 17.02.2014р. (а.с. 130 Т.2); 4. розрахунком вартості відновлювального ремонту № 440, складеним на замовлення ПрАТ «СК «ВУСО» 26 травня 2015 року на підставі огляду транспортного засобу Kia Ceed реєстраційний номер [NUMBER], проведеного 18.02.2014 року. Відповідно до висновку даного розрахунку вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на змінювані деталі та вузли вищезазначеного автомобіля станом на 17.02.2014р. складає 30779,10 грн.; (а.с. 131 Т.2) 5. звітом № 607819, складеним ПрАТ «СК «ВУСО» 27.05.2015р. на підставі розрахунку вартості відновлювального ремонту № 440, згідно з яким сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті постраждалій стороні у зв'язку з настанням страхової події за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8857712 від 22.11.2013р. складає 24999,26 грн.; (а.с. 164 Т.2) 6. страховим актом № 1592-24, складеним ПрАТ «СК «ВУСО» 28.05.2015р., відповідно до якого ПрАТ «СК «ВУСО» кваліфікувало дану подію згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8857712 від 22.11.2013р. як страховий випадок та прийняло рішення, за яким на підставі даного Акту та Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8857712 від 22.11.2013р. [PERSON] належить виплата страхового відшкодування у розмірі 24999 грн. 26 коп. (а.с.167 Т.2) 7. платіжним дорученням № 5862 від 28.05.2015р. на перерахування відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО» на платіжні реквізити [PERSON] грошових коштів у сумі 24999,26 грн. із призначенням платежу - страхове відшкодування згідно страхового акта 1592-24 від 28.05.2015р. за полісом АС/8857712 від 22.11.2013р.(а.с.168 Т.2) 8. випискою по картці/рахунку 4731217109281236 за 28.05.2015 року, відповідно до якої грошові кошти були зараховані на картку/рахунок [PERSON] із призначенням платежу - страхове відшкодування згідно страхового акта 1592-24 від 28.05.2015р. за полісом АС/8857712 від 22.11.2013р. Пояснення, надані представником відповідача щодо невизнання даної події страховим випадком та складання відповідачем вище перелічених документів з метою добровільного виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року спростовуються вищенаведеними доказами. До посилань відповідача на вимоги ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, а саме: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди - суд відноситься критично, адже: - у даному випадку страхувальник не є потерпілою особою та особою, яка має право на отримання відшкодування; - у даному випадку на підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування та наданих ним документів страховик у повному обсязі встановив факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи документами. Посилання відповідача на повний збіг його позиції щодо відмови у виплаті страхового відшкодування із позицією, відображеною у Постанові Верховного суду України від 24.12.2010 року, суд вважає необґрунтованими. Адже у мотивувальній частині вищезазначеної Постанови Верховний суд України, погоджуючись із висновками судів, зазначив, що суди виходили із того, що страхова компанія ще до настання страхового випадку рішенням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України позбавлена ліцензії на здійснення страхової діяльності, а пізніше - за рішенням зборів акціонерів цієї компанії припинила свою діяльність з подальшою ліквідацією. Ані на момент настання страхового випадку, ані на час розгляду справи ПрАТ «СК «ВУСО» не ліквідовано та не позбавлено ліцензії на здійснення страхової діяльності , а отже обставини та факти, викладені у вищезазначеному рішенні не є тотожними обставинам та фактам даної цивільної справи та не можуть бути покладені в основу винесеного рішення. Положення пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р., на які у своїх запереченнях посилається відповідач, містять імперативний припис, відповідно до якого питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої шкоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згоди на самостійне добровільне відшкодування заподіяної шкоди у вигляді відповідної заяви від винуватця ДТП [PERSON] до суду не надходило, існування такої згоди відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО» не доведено. Натомість у своїх письмових запереченнях (а.с. 108-111 Т.1) [PERSON] наполягав на відшкодуванні спричиненої позивачеві матеріальної шкоди саме приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО». Окрім того, у наданих запереченнях [PERSON] підтверджує факт повідомлення ним страховика про настання страхового випадку за телефоном наступного дня після настання дорожньо-транспортної пригоди. Дана обставина сторонами не оспорюється та не спростовується, а отже підстави для застосування положень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р у суду відсутні. Судом достовірно встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» не мав перешкод, щоб переконатися в тому, що подія, яка сталася 17.02.2014р. із застрахованим транспортним засобом, є страховим випадком, а навпаки на підставі письмової заяви-повідомлення [PERSON], наданої страховикові у день настання ДТП, здійснив увесь комплекс заходів по визначенню даної події страховим випадком та встановленню обсягу заподіяних збитків. Під час розгляду справи відповідачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, яким чином відсутність саме письмового повідомлення [PERSON] вплинула на обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування та позбавила його можливості дослідити усі обставини страхового випадку. При цьому позивачем, як водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, саме у день настання ДТП страховикові була надана уся вичерпна інформація (у вигляді письмової заяви), необхідна для огляду транспортного засобу, складання страхового акту та звіту про вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу, а також для виплати страхового відшкодування. А тому несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Порядок та умови виплати страхового відшкодування у справі, що розглядається, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 22 вищезазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, передбаченому законодавством. Порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 18 лютого 2014 року № 39/10/14 вартість відновлювального ремонту автомобіля Kia Ceed держномер [NUMBER] складає 68105,84 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 39507,87 грн. Звіт № 39/10/14 виконано на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Судом встановлено, що перелік робіт, виконання яких необхідно для відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіляKia Ceed держномер [NUMBER], у повному обсязі відповідає переліку пошкоджень, відображених у Протоколі огляду транспортного засобу від 18 лютого 2014р. та у переліку фактично виконаних ремонтних робіт згідно наряду - завдання № 28, який є актом виконаних робіт. При цьому, враховуючи положення ст. 29 Закону, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, передбаченому законодавством. Окрім того, статтею 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього пункту. Оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно проведеного Звіту № 39/10/14 з урахуванням фізичного зносу складає 39507,87 грн., а страховим полісом № АС/8857712 передбачена франшиза у розмірі 1000 грн., стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] підлягає страхове відшкодування у розмірі 38507,87 грн. До вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля КІА, визначеного відповідачем у Розрахунку вартості відновлювального ремонту № 440 від 26.05.2015 року та наданого ним у якості додатку до заяви від 21.01.2016р., суд ставиться критично. Адже даний розрахунок не був складений у межах строку, визначеного Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок чого, у відповідності до положень п. 34.3 Закону потерпілий самостійно обрав експерта для визначення розміру заподіяної шкоди. Окрім того, у своїх запереченнях, а також апеляційній та касаційній скаргах відповідачем неодноразово наголошувалось на правильності виконаного Звіту № 39/10/14. Передбаченим ст. 143 ЦПК України правом на заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався. Відповідно до п. 36.5 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] пеня за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 5109,41 грн. за період з 19.05.2014р. по 30.11.2014р. Окрім того, у силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. 12 жовтня 2015 року приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» до суду було подано заперечення проти позовної заяви, у якому відповідач просить повернути виконання скасованого рішення апеляційного суду Харківської області від 23.04.2015 року та зобов'язати [PERSON] повернути ПрАТ «СК «ВУСО» 29651,24грн. 3 лютого 2016 року приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» до суду було подано заяву про поворот виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 23.04.2015 року, яка у подальшому була уточнена, та у якій відповідач просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» 54650,50 грн. безпідставно набутих коштів, повернувши виконання скасованого рішення апеляційного суду Харківської області від 23.04.2015 року. (а.с. 150-152 Т.2) На підтвердження своїх вимог відповідачем було надано до суду копії платіжних доручень на перерахування вищезазначених коштів № 5862 від 28.05.2015р., № 6837 від 18 червня 2015 року, № 6620 від 12.06.2015р., № 6692 від 15.06.2015р., а також лист відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві № 1686/13 від 13.05.2016р. (а.с. 167-174 Т.2) Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Зважаючи, що загальна сума коштів, стягнутих з відповідача на користь позивача за скасованим рішенням складає 54650,50 грн., а стягненню з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] підлягає матеріальна шкода, заподіяна дорожньо-транспортною пригодою, у загальній сумі 44104,48 грн. (38507,87 грн. - матеріальна шкода + 5109,41 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування +487,20 грн. - судові витрати), стягненню з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» підлягають зайво сплачені ПрАТ «СК «ВУСО» кошти за скасованими ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.09.2015 року рішеннями Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року та апеляційного суду Харківської області від 23.04.2015 року у сумі 10546,02 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial