overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У грудні 2019\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 26.06.2015\~р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 37, посилаючись на те, що спільне життя з [PERSON] не склалось, шлюбні відносини припинені, збереження сім`ї неможливе. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заяві від 16.03.2020\~р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] \~Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 26.06.2015\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~37, вони є батьками дитини [PERSON] , який народився [INFO] (а.\~с.\~6, 7). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останньою цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 27.10.2007 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 842, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення неможливе. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заяві від 03.03.2020 р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 27.10.2007 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 842, вони є батьками дитини - [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 9, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнього цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20 грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У грудні 2019\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 28.12.2018\~р. Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №\~443, посилаючись на те, що шлюбні стосунки з [PERSON] припинились через сварки та різні погляди на життя. [PERSON] позов визнала, про що зазначено у її заяві від 27.01.2020\~р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] \~Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 28.12.2018\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~443 (а.\~с.\~5). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останньою цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

У грудні 2019\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг у розмірі 25\~000,00\~грн., посилаючись на те, що 21.08.2019\~р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 25\~000,00\~грн., зі строком повернення коштів до 21.11.2019\~р., однак [PERSON] кошти у зазначений строк не повернув. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 21.08.2019\~р. [PERSON] отримав у позику від [PERSON] кошти у розмірі 25\~000,00\~грн., які зобов`язався повернути до 21.11.2019\~р.\~(а.\~с.\~6). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 21.08.2019\~р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 25\~000,00\~грн., при цьому другий зобов`язався повернути ці грошові кошти першому до 21.11.2019\~р. Доказів, які б вказували на повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 25\~000,00\~грн. [PERSON] не подав. За таких обставин Суд вважає, що цих грошових коштів повернуто не було. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 768,40\~грн. (судовий збір, а.\~с.\~4).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаною заявою, у якій просить встановити факт проживання його та [PERSON] , яка померла [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, посилаючись на те, що встановлення цього факту йому необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Швайквська сільська рада Бердичівського району Житомирської області заяву підтримала та просить її задовольнити. Судом з`ясовано, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.10.2005 р. (а. с. 8). 19.10.2018 р. [PERSON] (через представника [PERSON] ) звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука В.А. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проте постановою від 19.10.2018 р. № 479/02-31 цього нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до частини першої статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином встановлення факту, про який просить [PERSON] , необхідно останньому для оформлення спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] більше п`яти років проживав з [PERSON] , яка померла [INFO] , доглядав її, вони разом вели господарство, він здійснював поточний ремонт будинку, поховав її та встановив надгробок, [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті за зазначеною адресою був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідками від 10.12.2019 р. № 542 та від 30.02.2018 р. № 162 Виконавчого комітету Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, заявами від 06.04.2020 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 10, 12, 35 - 40). Оцінивши зазначене вище, враховуючи положення статті 3 Сімейного кодексу України, Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (смерті [PERSON] ). Зважаючи на наведене, заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернувся з вказаною заявою, у якій просить встановити факт проживання його та [PERSON] , яка померла [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, посилаючись на те, що встановлення цього факту йому необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON] Швайківська сільська рада Бердичівського району Житомирської області заяву підтримала та просить її задовольнити. Судом з`ясовано, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2019 р. (а. с. 8). 07.12.2019 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Юрчук Н.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проте постановою від 07.12.2019 р. № 761/02-32 цього нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку ненаданням відомостей, які б підтверджували факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до частини першої статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином встановлення факту, про який просить [PERSON] , необхідно останньому для оформлення спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] близько семи років до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , доглядав її, вони разом вели спільне господарство, він здійснював поточний ремонт будинку, допомагав здійснювати дрібні побутові дії, допомагав коштами, паливом, продуктами, одягом, купував побутову техніку, поховав її за власні кошти, що підтверджується довідкою від 13.11.2019 р. № 680 Виконавчого комітету Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, заявами від 09.12.2019 р. [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10, 18 - 21). Оцінивши зазначене вище, враховуючи положення статті 3 Сімейного кодексу України, Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (смерті [PERSON] ). Разом з тим, у матеріалах справі відсутні будь-яких докази того, що [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на наведене, заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню (без встановлення обставини про його проживання з [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

У грудні 2019 р. [PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування 10/100 ідеальних частин житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником 10/100 ідеальних частин зазначеного житла, за адресою якого зареєстровані її сини - [PERSON] та [PERSON] , які там не проживають понад два роки. Від [PERSON] та [PERSON] заяв про визнання позову або відзиву надходило. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником 10/100 ідеальних частин житла за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , які є синами [PERSON] (а. с. 7, 8, 13, 14). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] та [PERSON] користування 10/100 ідеальних частин житла за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім`ї власника цього житла - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , не проживають більше двох років (а. с. 8). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , відсутні з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] як члени сім`ї власника 10/100 ідеальних частин житла за адресою: [ADDRESS] , які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У грудні 2019\~р. [PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10.02.2001\~р. Малосілківською сільською Радою народних депутатів Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №\~2, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, збереження шлюбу неможливе. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 02.02.2020 р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Малосілківською сільською Радою народних депутатів Бердичівського району Житомирської області 10.02.2001\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~2, вони є батьками дитини [PERSON] , який народився [INFO] (а.\~с.\~7, 8). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved