Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу зареєстрованого у відповідачем у 2008 році та стягнення на її користь аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалося у зв'язку з розбіжностями у характері та поглядами на життя, однією родиною не проживають з серпня 2013 року. З цього часу відповідач з сім'єю не спілкується, допомоги на утримання дитини не надає, позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, з відповідачем не проживають однією родиною, відповідач працює, але добровільно матеріально не допомагає. На зазначених підставах просила позов задовольнити у повному обсязі. В судому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково на питання суду пояснила, що дитина хворіє, потребує лікування. Відповідача не поважає, жити разом не бажає, сумісно не проживають з серпня 2013 року, прізвище бажає залишити своє. Зараз не працює, перебуває у декретній відпустці, але працює не офіційно, середній дохід у місяць складає 3 000 грн. На питання представника відповідача пояснила, що дитина ходить до дитячого садка «Золотий ключик», оплата за нього складає 1200 грн., лише у цьому садку дитина почала спілкуватись, з нею займається логопед послуги якого вона оплачує, також дитина займається англійською мовою, що потребує також додаткової оплати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги з початку не визнав бажав зберегти родину, оскільки у нього залишилось почуття любові до позивача та не згоден був з розміром аліментів яку просила позивача з нього стягнути, він працює не офіційно та його заробіток складає у середньому 1200 грн. Але потім у судових дебатах позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством. За час який було надано судом для примирення намагався поспілкуватись з позивачем, але вона не відповідала на його дзвінки, з дитиною спілкувався та купував їй продукти харчування, підтвердив факт того, що разом не проживають з серпня 2013 року. Представник відповідача [PERSON], діючій на підставі належним чином оформленої довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами, в частині стягнення аліментів просив суд позов задовольнити частково та стягнути з його довірителя аліменти у розмірі 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством у сумі 400 грн. Просив також звернути увагу на те, що позивач працює має дохід у розмірі 3000 грн., його довіритель офіційно не працює, середній дохід у місяць складає 1200 грн.. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази вважає, що вимоги позивача засновані на законі та повинні бути частково задоволені за наступних підстав: Згідно зі ст.112 СК України, - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.06.2008 року, актовий запис у книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції АР Крим № 296, однак з серпня 2013 року однією сім'єю не приживають.(а.с.7) Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] [INFO](а.с.8), який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, але додатково працює та має заробіток у розмірі 3 000 грн.. Відповідач матеріально або будь-якої іншої допомоги на утримання дитини та дружини не надає. Як стверджує позивач, [PERSON] інших аліментних зобов'язань не має та працює не офіційно. Данні факти були підтверджені та не оскаржувались відповідачем у судовому засіданні. Відповідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, залишив собі дівоче та після розірвання шлюбу бажала залишити собі прізвище «[PERSON]». Судом сторонам, для збереження родини, було надано термін для примирення. Враховуючи фактичні взаємини сторін, приймаючи до уваги те, що шлюб має формальний характер, суд вважає, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Таким чином, очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі. У відповідності зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитин до досягнення неє повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значенння, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір алментів у твердій грошовій сумі. Як слідує з довідки № 021 від 13.01.2014 року виданої Начальком ЖЕК № 3 на імя [PERSON] дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. (а.с.17) Відповідно до наданої коії трудової книжки та послужній книжки моряка [PERSON] не працює та не має постійного доходу.(а.с.27-29) Як було встановлено у судовому засіданні відповідач працює але не офіційно, на обліку у центрі зайнятості та пенсійному фонді не перебуває, інших доходів не має, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дититини підлягають частковому задовленню, зі врахуваннням матеріального стану відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180-183, 105, 110, 112, 113, 191 СК України,

Outcome: partial