Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

у грудні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та АТ «КБ «Приватбанк» були укладені договори депозитного вкладу: -№ SAMDN01000700098094 від 31.08.2007 року; - № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року; - № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року; - № SAMDN01000716445979 від 13.05.2011 року; - № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року; - № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року; - № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року, на виконання яких нею на строкові депозитні рахунки було внесено грошові кошти в розмірах 50 000,00 Євро, 149 598,18 Євро, 12 294,00 доларів США, 50 000,00 доларів США, 50 000,00 доларів США, 50 000,00 доларів США та 300 000,00 доларів США відповідно. Відповідно до п. 16 вказаних договорів сторони мають право достроково розірвати договір з урахуванням чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за 2 банківські дні до дати розірвання договору. До 2017 року нею не підіймалось питання про розірвання договорів, тому останні автоматично пролонгувались. Проте, на початку 2017 року звернувшись до банку з вимогами про повернення депозитів, останній повернення не здійснив, а її вимоги проігнорував. Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 року у справі за її позовом до банку про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу та стягнення нарахованих відсотків, її вимоги задоволено та стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на її користь заборгованість за договорами депозитних вкладів від 31.08.2007 року № SAMDN01000700098094; від 16.09.2009 року № SAMDN01000706974031; від 14.03.2011 року № SAMDN01000714804068; від 13.05.2011 року № SAMDN01000716445979; від 13.05.2011 року № SAMDN01000716446205; від 20.01.2012 року № SAMDN01000723038273; від 23.05.2012 року № SAMDN01000725959865 у загальній сумі 399 857, 02 євро, що станом на 14.03.2017 року становило 11 467 899, 30 грн., та 746 608, 62 доларів США, що станом на 14.03.2017 року становило 20 076 305, 80 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в загальній сумі 231 500, 98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Проте, не зважаючи на прийняття вказаного рішення та набуття ним законної сили, банк продовжив ухилятись від виконання покладених на нього обов`язків з повернення депозитів. Фактично, судове рішення було виконано банком лише 07.02.2018 року. Тому, вважаючи свої права порушеними, виходячи з положень ст. ст. 526, 549, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 94 - 98), просила суд стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на її користь проценти за договорами банківського вкладу в сумі 9 439,50 доларів США та 31 588,50 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 16 391 401,95 грн., 3% річних - 442 241,47 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання на 28.02.2019 року (а.с. 63-64). 28.02.2019 року справа не слухалась, розгляд справи призначено на 25.04.2019 року (а.с. 69). 25.04.2019 року розгляд справи відкладено на 18.07.2019 року (а.с.104-105). Ухвалою від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.10.2019 року (а.с. 118). 10.10.2019 року справа не слухалась, розгляд справи призначено на 18.11.2019 року (а.с. 120). Під час розгляду спору по суті 18.11.2019 року представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги та просив їх задовольнити. При цьому, в частині вимог щодо стягнення з банку процентів визнав обґрунтованою позицію відповідача з даного приводу, викладену у відзиві, зазначивши, що через положення цивільного процесуального законодавства був позбавлений можливості подати ще одну заяву про зменшення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні 18.11.2019 року проти позовних вимог заперечив, просив ухвалити законне й обґрунтоване рішення, виходячи з розрахунків сторони відповідача, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 108-113). Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «КБ «Приватбанк» були укладені договори депозитного вкладу: -№ SAMDN01000700098094 від 31.08.2007 року; - № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року; - № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року; - № SAMDN01000716445979 від 13.05.2011 року; - № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року; - № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року; - № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року, на виконання яких нею на строкові депозитні рахунки було внесено грошові кошти в розмірах 50 000,00 Євро, 149 598,18 Євро, 12 294,00 доларів США, 50 000,00 доларів США, 50 000,00 доларів США, 50 000,00 доларів США та 300 000,00 доларів США відповідно. Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 року у справі за її позовом до банку про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу та стягнення нарахованих відсотків, її вимоги задоволено та стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на її користь заборгованість за договорами депозитних вкладів від 31.08.2007 року № SAMDN01000700098094; від 16.09.2009 року № SAMDN01000706974031; від 14.03.2011 року № SAMDN01000714804068; від 13.05.2011 року № SAMDN01000716445979; від 13.05.2011 року № SAMDN01000716446205; від 20.01.2012 року № SAMDN01000723038273; від 23.05.2012 року № SAMDN01000725959865 у загальній сумі 399 857, 02 євро, що станом на 14.03.2017 року становило 11 467 899, 30 грн., та 746 608, 62 доларів США, що станом на 14.03.2017 року становило 20 076 305, 80 грн., а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в загальній сумі 231 500, 98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Фактично, вказане судове рішення було виконано банком 07.02.2018 року. Вказане сторонами, зокрема, стороною відповідача не заперечується. Звернувшись до суду, позивач просила стягнути на її користь проценти за договорами банківських вкладів за період з 15.03.2017 року включно до 06.02.2018 року включно: - № SAMDN01000706974031 від 16.09.2009 року-7% річних - у сумі 9 439,03 Євро; - № SAMDN01000714804068 від 14.03.2011 року - 8,5% річних - у сумі 941,92 доларів США; - № SAMDN01000716446205 від 13.05.2011 року- 8,5% річних - у сумі 3 830,82 долари США; - № SAMDN01000723038273 від 20.01.2012 року - 8,5% річних-у сумі 3 830,82 долари США; - № SAMDN01000725959865 від 23.05.2012 року - 8,5% річних - 22 984,93 долари США. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, посилався на необґрунтованість розрахунку позивача та необхідність застосування відсоткової ставки «на вимогу», через що загалом розмір процентів має становити 3 305,64 долари США та 219,22 Євро. При цьому, зауважив, що згідно наказу ПАТ «КБ «Приватбанк» № 07 від 05.01.2014 року встановлена ставка «на вимогу» в розмірі 1,0% річних з 06.01.2004 року. Згідно протоколу комітету управління активами і пасивами ПАТ «КБ «Приватбанк» від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року відсоткова ставка по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті «до запитання» - 0,01% річних. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ст. 1061 ЦК України). Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неїпроценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником. У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень ч. 3 ст. 1058 ЦК України. Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ст. 1066 ЦК України). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 ЦПК України). Згідно ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Таким чином, з часу перерахування банком вкладу на поточний рахунок клієнта відповідно до умов укладеного між ними договору банк має сплатити проценти за користування цими грошовими коштами у розмірі, визначеному відповідно до вимог ст. 1070 ЦК України. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено ст. 1073 ЦК України. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не заперечувався факт повернення коштів за договорами банківських вкладів лише 07.02.2018 року, а банк нараховував та виплатив проценти за користування коштами, розміщеними на поточному рахунку позивачки, то з 07.02.2018 року (дня повернення депозиту) до дня видачі їй коштів нарахування процентів має місце за ставкою 0,1% відповідно до умов укладених між ними договору банківських рахунків та вимог ст. 1070 ЦК України, а також зважаючи на визнання стороною позивача обґрунтованим розрахунок банку та необхідність застосування відсоткової ставки «на вимогу», через що загалом розмір процентів має становити 3 305,64 долари США та 219,22 Євро, суд вважає, що вимога позивача про стягнення на її користь процентів за договорами банківських вкладів підлягають задоволенню судом у розмірі, що вказаний у наданому відповідачем розрахунку. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у відповідності до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 16 391 401,95 грн. та 3% річних у сумі 442 241,47 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України). Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що уразі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банкову діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. У випадку неналежного виконання зобов`язання щодо повернення вкладу на суму невиплачених коштів може бути нараховані 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у валюті основного зобов`язання передбаченого договором; Пеня, передбачена ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має штрафний, а не компенсаційний характер, не входить до складу основного зобов`язання, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України Вказана позиція висловлена в постанові 20.03.2019 року Великої Палати Верховного суду від 20.03.2019 року (справа № 761/26293/16-ц). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача АТ КБ «Приватбанк» пені за несвоєчасно виконане зобов`язання та 3% річних, проте, не приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок з огляду на те, що на думку суду, період стягнення є з 13.09.2017 року по 06.02.2018року, оскільки пеня та 3% річних за період до 13.09.2017 року, а саме: по 12.09.2017 року був врахований при ухваленні рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2017 року, у справі за її позовом до банку про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу та стягнення нарахованих відсотків. Отже, період прострочення склав 146 дні. Таким чином, на думку суду, розрахунки щодо нарахування пені наступні: 1. розмір пені за договором від 16.09.2009 року № SAMDN01000706974031 становить: 149 598,18 євро х 26,72 грн. (офіційний курс НБУ станом на 18.11.2019 року) = 3 997 263,37 грн. х 3 % = 119917,90 грн.: 365 д = 328,54 грн. х 146 дн. = 47 967,16 грн.; 2. розмір пені за договором від 14.03.2011 року № SAMDN01000714804068 становить: 12 294,00 доларів США х 24,22 грн. (офіційний курс НБУ станом на 18.11.2019 року) = 297 760,68 грн. х 3% = 8 932,82 грн. : 365 д = 24,47 грн. х 146 дн. = 3 573,13 грн.; 3. розмір пені за договором від 13.05.2011 року № SAMDN01000716446205 становить: 50 000 доларів США х 24,22 грн. (офіційний курс НБУ станом на 18.11.2019 року) = 1 211 000,00 грн. х 3% = 36 330,00 грн. : 365 д = 99,53 грн. х 146 дн. = 14 532,00 грн.; 4. розмір пені за договором від 20.01.2012 року № SAMDN01000723038273 становить: 50 000 доларів США х 24,22 грн. (офіційний курс НБУ станом на 18.11.2019 року) = 1 211 000,00 грн. х 3% = 36 330,00 грн. : 365 д = 99,53 грн. х 146 дн. = 14 532,00 грн.; 5. розмір пені за договором від 23.05.2012 року № SAMDN01000725959865 становить: 300 000 доларів США х 24,22 грн. (офіційний курс НБУ станом на 18.11.2019 року) = 7 266 000,00 х 3% = 217 980,00 грн. : 365 д = 597,21 грн. х 146 дн. = 87 192,00 грн. Розрахунки щодо нарахування 3% річних наступні: 1. за договором від 16.09.2009 року № SAMDN01000706974031 становить 1 807,00 Євро; 2. за договором від 14.03.2011 року № SAMDN01000714804068 становить 149,00 доларів США; 3. за договором від 13.05.2011 року № SAMDN01000716446205 становить 604,00 доларів США; 4. розмір пені за договором від 20.01.2012 року № SAMDN01000723038273 становить 604,00 доларів США; 5. розмір пені за договором від 23.05.2012 року № SAMDN01000725959865 становить 3 625,00 доларів США. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача АТ КБ «Приватбанк» пені та 3% річних за несвоєчасно виконане зобов`язання, виходячи з розрахунку, викладеного вище. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», слід задовольнити частково. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial