Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є основним квартиронаймачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, не проживає в житловому приміщенні близько 13 років без поважних причин, так як фактично він проживає за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на обставини того, що відповідач не проживає в квартирі понад тринадцять років без поважних причин і, при цьому, ніяких перешкод в його проживанні йому не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачка подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив чи заперечення щодо позову у встановлений судом строк не подали. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ордера № 3 від 11 січня 1990 року, виданого Будівельно-монтажним трестом «Сумхіммашстрой» [PERSON] та членам її сім`ї: чоловіку [PERSON] , сину [PERSON] та доньці [PERSON] надано право на зайняття житлової площі в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 31). 07 вересня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 6). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 16\~серпня 2021 року за № 14.03-08/84476 в зазначеній квартирі, окрім позивача, зареєстровані її колишній чоловік [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та онука [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки ТОВ «Компослуги» від 09 серпня 2021 року № 1063 та доданого до неї акта про фактичне непроживання особи від 09 серпня 2021 року № 16, складеного мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з 2008 року і по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має\~право на\~житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору. До\~членів сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107\~ЖК Української РСР). Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №\~200/17337/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивачки, у спірній квартирі фактично не проживає з 2008 року без поважних причин, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, його особисті речі в квартирі відсутні. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості, оскільки відповідач самостійно знятися з реєстрації не бажає. За таких обставин, суд, вважає, що право позивача на вільне користування житлом порушено з боку відповідача та підлягає захисту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved