Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У грудні 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області за підсудністю з Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення 17400,00 грн. заборгованості за договором перевезення та 65,25 грн., нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі публічного договору з відповідачем позивач уклав з ним одноразовий договір, за яким відповідач зобов`язався доставити певні матеріальні об`єкти до пункту призначення та передати їх одержувачеві у визначеному відділенні ТОВ «ІН-ТАЙМ», а також надати додаткові послуги, а саме отримати від одержувача плату за доставлений вантаж та передати цю плату позивачу, як відправнику. Зокрема за декларацією № 3007411177 від 17.02.2020 року відповідач повинен був отримати від одержувача [PERSON] наложений платіж у розмірі 17400,00 грн. та передати його позивачу, однак цього не зробив. Претензію позивача відповідач залишив без реагування, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача вказаної суми, а також суми в розмірі 65,25 грн., нарахованої в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою від 08.12.2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у цій справі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв з процесуальних питань також не надав, що в сукупності відповідно до ст. 280 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, про що 08.02.2021 року була постановлена відповідна ухвала. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі публічного договору з ТОВ «ІН-ТАЙМ», 17.02.2020 року позивач відправив одержувачу [PERSON] автозапчастини вагою 247 кг з умовою післяплати в розмірі 17400,00 грн., що підтверджується декларацією № 3007411177, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати та гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у вказаному розмірі. Доказів виконання вказаного обов`язку відповідач суду не надав, в тому числі залишивши без виконання ухвалу суду від 08.12.2020 року про витребування доказів, без повідомлення причин такого невиконання. Відповідно до ч. 11 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Договірні відносини щодо перевезення вищезазначеного вантажу регулюються Деклараціями про прийняття вантажу та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення вантажу. Відповідно до ч. 1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до умов Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення (далі - Публічний договір), який розміщений на офіційному сайті TOB «ІН- ТАЙМ» та доступний за посиланням: https://intime.ua у розділі «Документи» (копія електронного доказу додається), - такий договір із ТОВ «ІН-ТАЙМ» як Експедитором- Перевізником вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного Договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між Сторонами договір діє до повного виконання зобов`язань. Так, відповідно до п.3.1. Публічного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року. Під «Експедиторами-Перевізниками» при згадуванні їх у Публічному договорі слід розуміти та/або його партнерів (агентів, представників, франчайзі тощо), які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій підставі, та які здійснюють організацію відправлення (п.1.5 Публічного договору). Публічний договір є обов`язковим для виконання Експедитором-Перевізником з моменту його оприлюднення на офіційному сайті та прийняття від Замовника відправлення до перевезення (п.2.2 Публічного договору). Нормами ст. 924 ЦК України передбачено, зокрема, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що невиконання договору про надання послуг з організації перевезення відправлення сталося з вини відповідача, суд покладає на нього обов`язки з відшкодування завданих збитків. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору, ним належним чином не було виконано взятих на себе зобов`язань, грошові кошти в розмірі 17400,00 грн. позивачеві не сплатив. Суд також бере до уваги, що вимоги позивача про стягнення грошової суми в розмірі 65,25 грн., нарахованої в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, також не суперечать закону. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог позивача, який звільнений законом від сплати судового збору як споживач, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, витрати, понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 1000,00 грн., а саме на оплату послуг адвоката Кісіля Р.В., підтверджуються відповідними документами (договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, квитанцією про сплату коштів), а тому також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved