Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 510000,00 (пятсот десять тисяч) грн. 00 коп., а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу отриманні кошти не пізніше 13 квітня 2017 року. П.4.2 договору передбачено, що кошти вважаються повернутими Позикодавцю в момент зарахування коштів, що передавались у власність, на його поточний рахунок або повернення в готівковій формі шляхом підписання акту прийому - передачі грошових коштів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 16 березня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 357), згідно умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: 43/100 частини нежитлового будинку(літ.Б) складського комплексу, загальною площею 284,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Киїїв, проспект Повітрофлотський, будинок 92, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 1058371680000. Відповідно до п.12 Договору Іпотеки : «Іпотекодержатель має право: - у випадках та в порядку, передбаченим даним договором та /або чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки; - у разі порушення Іпотекодавцем обовязків, встановлених даним договором, вимагати дострокового зобовязання за договором позики, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з 19 Договору Іпотеки: «Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими позичальниками Іпотекодавця в таких випадках: - у разі невиконання чи неналежного виконання зобов язання за договором позики, тощо». Згідно до п.20 вказаного Договору іпотеки Іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п.21 Договору Іпотеки, у разі, якщо визначені даним договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, Іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки в цілому чи окреме майно, що входить до його складу, на підставі виконавчого надпису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором Іпотекодержателя). Після спливу терміну повернення позики, позивачем була розпочата процедура позасудового врегулювання спору. 21.04.2017 року позивач направив відповідачу вимогу з негайним погашенням боргу, яку він отримав, про що є відповідна розписка (копія наданої розписки знаходиться в матеріалах справи.) Після отримання розписки [PERSON] зобовязався протягом семи днів повернути кошти. До цього часу кошти повернуті не були. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд звернути стягнення за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстровано в реєстрі за № 357 від 16.03.2017 року на предмет іпотеки: - 43/100 частини нежитлового будинку (літ.Б) складського комплексу, загальною площею 284,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 92, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 1058371680000, шляхом визнання права власності за [PERSON] (права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 13.03.2017 року в розмірі 510000,00 грн. (пятсот десять тисяч гривень, 00 копійок). Визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно: - 43/100 частини нежитлового будинку(літ.Б) складського комплексу, загальною площею 284,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Киїїв, проспект Повітрофлотський, будинок 92, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 1058371680000. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо заявлених позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась надіслала заяву про розгляд справи без її участі,за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 510000,00 грн. Факт одержання грошей підтверджується, власноруч підписаним [PERSON] договором позики. Відповідно до п. 3 договору позики позичальник зобов»язується здійснити повний розрахунок із Позикодавцем протягом одного місяця з моменту отримання позики тобто до 13.04.2017 року. В забезпечення виконання зобов»язань, що випливає з договору позики від 13.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: 43/100 частини нежитлового будинку(літ.Б) складського комплексу, загальною площею 284,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 92, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 1058371680000. Відповідно до п.19. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником свого зобов»язання, іпотекодавець має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідност. 35 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. Згідно зі ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved