Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 31 липня 2010 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року вони фактично припинили подружні відносини та спільне проживання. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні, добровільно матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає. Оскільки їй одній важко утримувати дитину, виникла необхідність в стягненні аліментів з відповідача в примусовому порядку. Він офіційно працює, отримує стабільний дохід, тому має можливість сплачувати аліменти. Відповідає подав заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що твердження позивачки про те, що він ухиляється від обовязку утримувати дитину не відповідає дійсності, оскільки він надає фінансову допомогу дружині, зокрема, 01 грудня 2016 року перерахував на її рахунок 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач заперечив проти задоволення позову та просив зупинити провадження по справі до вирішення справи за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу, яка на даний час перебуває в провадженні суду. При цьому зазначив, що визнає свій батьківський обовязок по утриманню дитини, що здійснює в недостатній мірі. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 31 липня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного сумісного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-БВ № 157973, видане Сербинівською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 24 червня 2011 року). На даний час сторони проживають окремо, відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча здоровий, офіційно працює та має можливість надавати таку допомогу. За змістом ч. 8 ст.\~7, ч. 2 ст.\~150, ст.\~180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1\~ст. 183 СК України). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 182 СК України, п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року\~«Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми імперативно закріплюють обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобовязання по утриманню дитини, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обовязку по утриманню дитини та перекладення батьківського обовязку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобовязаний утримувати дочку і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоровю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобовязань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки, яка потребує регулярної матеріальної допомоги. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~\~суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved