Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 750 від 23 серпня 2008 року та стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані із сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2008 році між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: доньку [PERSON] , 2008 року народження та сина [PERSON] , 2012 року народження. Шлюбні відносини, як чоловіка та жінки, між ними припинилися в січні 2019. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розриву є різні характери та погляди на життя. Спору про місце проживання дітей не виникав, діти проживають та надалі проживають з матір`ю. Питання щодо стягнення аліментів та розподілу майна буде вирішуватися окремо. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Від позивачки 17.02.2021 року до канцелярії суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився та подав заяву до канцелярії суду 17.02.2021 року з проханням розглядати справу без його участі, проти позову не заперечує. Зважаючи на бажання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними в матеріалах справи доказами. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 23 серпня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 750. Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, доньку [PERSON] , [INFO] (12 років) та сина [PERSON] [INFO] (8 років). Зазначене підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження. Починаючи з січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують шлюбних стосунків, мешкають окремо, спільного господарство не ведуть. Поновити шлюбні стосунки сторони не бажають. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень сторін слідує, що сторони протягом тривалого часу (починаючи з січня 2019 року) подружніх відносин не підтримують, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved