Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 16 квітня 2010 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначив, що спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки сторони мають різні сімейні цінності, між сторонами відсутнє взаєморозуміння. На теперішній час сторони проживають окремо, рішення про намір розірвати шлюб прийняв ще 12 липня 2017 року. Вважає, що можливості зберегти сім'ю немає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам спільної дитини сторін. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що шлюбні відносини припинені з 12 липня 2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року), з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 квітня 2010 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 156, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 30 березня 2011 року (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 14 травня 2013 року, актовий запис № 561 (а.с. 12). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди сторін на сімейне життя, різні сімейні цінності, а також відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 12 липня 2017 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин судом встановлений факт порушення відповідачем права позивача на розірвання шлюбу. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved