Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру, визнання права користування квартирою та реєстрацію, в обґрунтування якого зазначав, що у 1997 році він познайомився з відповідачкою та у них склались приязні стосунки, у зв'язку з чим вони почали спільно проживати як чоловік та дружина у належній [PERSON] на праві власності квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS] Також вказував на те, що за час спільного проживання він проводив поточний ремонт вказаної кватири, зокрема обладнав полиці в підвалі, відновив балкон, здійснював поточний ремонт сантехніки. Для підтримання сімейного бюджету та виконання вказаних ремонтних робіт, він займався вирощуванням птиці, продажем молочних продуктів, а з 2000 року розпочав роботу в системі Корал-Клуб. Крім того, зазначав, що за час спільного проживання він вів активну діяльність у взаємовідносинах з КЖРЕП №9 будучи уповноваженим будинку [ADDRESS], звертався з різними зверненнями до вказаної установи щодо ремонту даху будинку та водостічних труб. Разом з тим, з 2013 року у їх спільне життя з відповідачкою почав втручатись її брат [PERSON], який налаштовував відповідачку [PERSON] проти нього, у зв'язку з чим остання зверталась у правоохоронні органи із заявою про вчинення насилля з його боку відносно неї. 31.10.2014 року відповідачка по телефону повідомила його, що не бажає щоб він далі проживав у її квартирі та виставила його речі у коридор, заливши у кишені куртки 1200 грн. та ліки від артеріального тиску. Вважає, що проживаючи 17 років у вказаній квартирі разом з відповідачкою та проводячи у квартирі ремонтні роботи, він набув права проживання у зазначеній квартирі, користування нею та права на отримання реєстрації місця проживання за адресою місцезнаходження спірної квартири. Крім того, в ході судового розгляду справи, позивач подав додаткову позовну заяву, відповідно до якої також просив визнати за ним право власності на частку у спірній квартирі та такі вимоги обґрунтовував тим, що на проведення ремонтних робіт у кватирі відповідача ним витрачено 41228 грн., він проживав у спірній квартирі на правах члена сім'ї власника, з дозволу відповідача підписував від її імені договори по утриманню будинку, за дорученням мешканців прибирав у під'їзді будинку, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 328,355,357 ЦК України вважає , що за ним слід визнати право власності на частку у спірній квартирі. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми ЦК України та ЖК України, просив вселити його в квартиру №5 в будинку и№8 по вул. Гонти в м. Чернівці, визнати за ним право користування вказаною квартирою, зобов'язати відповідача зареєструвати його в цій квартирі, а також визнати за ним право власності на частку в спірній квартирі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та в додатковій позовній заяві, а саме у зв'язку з тривалим проживанням позивача разом з відповідачкою у спірній квартирі, виконанням ним ремонтних робіт за власний кошт, активну діяльність від імені мешканців будинку [ADDRESS] у взаємовідносинах з КЖРЕП №9. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення та вказували на те, що позивач лише періодично з'являвся у квартирі відповідача, оскільки зареєстрований в м. Камянець - Подільський та перебував у зареєстрованому шлюбі, при цьому стосунків, притаманних подружжю між позивачем та відповідачкою [PERSON] не було та відповідачці не було нічого відомо про його доходи, оскільки спільного господарства вони не вели, в них був окремий бюджет та й відповідно фактичних шлюбних відносин [PERSON] із позивачем не підтримувала. Також вказала на те, що будівельні матеріали на проведення ремонту балкону в спірній квартирі придбавались за її рахунок, також за її рахунок вони їздили разом відпочивати. Крім того, на даний момент спірна квартира належить брату [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, подав на адресу суду заяву , якій просив провести розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі, просив в його задоволенні відмовити (а.с. 159-161). Представник третьої особи КЖРЕП №9 в судовому засіданні вказав на те, що йому невідомо про те, в яких сторони перебувають взаємовідносинах. Разом з тим, він як представник ЖРЕП № 9 був присутній на зборах мешканців будинку, в ході яких обговорювалось питання, зазначене в адвокатському запиті, й відповідно за наслідками даних зборів був складений протокол, який був підписаний усіма мешканцями будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знайомий з [PERSON] близько 10 років. Позивач неодноразово приходив до нього на роботу та роздавав якісь інформаційні матеріали по Корал-Клубу та представлявся чоловіком [PERSON] Також вказав на те, що тривалий час працював разом із [PERSON] в одному приміщенні та бачив як [PERSON] неодноразово приходив до відповідачки, однак йому невідомо в яких саме відносинах сторони перебували, не знав де вони проживають, й відповідно жодного разу у квартирі [PERSON] не був та не бачив чи проживають вони разом й відповідно не знає чи їх відносини були сімейними. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] показав, що у зв'язку з тим, що у нього та позивача є автомобілі вони познайомились та почали товаришувати. За цей період неодноразово бачив сторін разом, вони разом гуляли, відпочивали, а тому він сприймав їх як подружжя. Також, йому відомо, що в квартирі де позивач з відповідачем проживали дійсно проводились ремонті роботи у виконанні яких він безпосередньо приймав участь, оскільки допомагав позивачу ремонтувати балкон, при цьому йому не відомо за чиї гроші купувались будівельні матеріали, бачив [PERSON] у робочій формі і йому відомо, що він робив ремонт. Більш детальної інформації щодо ведення сторонами спільного господарства та щодо їх спільного бюджету йому невідомо й відповідно він не пам'ятає чи бачив особисті речі позивача у квартирі. Також він не знає де працював [PERSON] та які доходи отримував. Крім того, вказав на те, що допомагав [PERSON] вивезти з двору будинку автомобіль, належний [PERSON], оскільки машина тривалий час стояла у дворі та сусіди сварилися. При цьому, кошти на придбання акумулятора надавала [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачем він знайомий приблизно на протязі останніх 10 років та вважав відповідачку його цивільною дружино. У квартирі, де проживають сторони жодного разу не був та не знає де вона знаходиться. Однак саме зі слів [PERSON] йому відомо, що останній проводив ремонт у квартири відповідача та саме позивач йому повідомив, що перебуває з відповідачкою у цивільному шлюбі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він з 2008 по 2011 рік працював начальником КЖРЕП №9 та позивача він пам'ятає як ініціативну людину, який неодноразово звертався в КЖРЕП №9 з різними зверненнями щодо ремонту в будинку [ADDRESS], при цьому він не пам'ятає щоб позивач був уповноваженим мешканцями будинку у взаємовідносинах з КЖРЕП, оскільки для цього мали б бути збори мешканців будинку та рішення зборів оформлене відповідними протоколом. У спірній квартирі він бував два рази з метою вирішення питання щодо ремонту балкону, при цьому дружини позивача він не бачив. Вказував на те, що ремонт балкону квартири в обов'язки КЖРЕП не входить та зі слів позивача йому відомо, що він особисто здійснив ремонт балкону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач був співмешканцем відповідачки, проте проживав разом з нею періодично, приїжджаючи на кілька днів. Бувало таке, що [PERSON] проживав кілька місяців, а потім уходив. Також вказав на те, що позивач дійсно проводив певні косметичні ремонти у спірній квартирі, зокрема здійснив побілку балкону, більш дорогі роботи проводила [PERSON] за власні кошти. При цьому, про виконання позивачем інших ремонтних робіт йому невідомо, оскільки відвідуючи квартиру кілька разів, бачив, що вона була у занедбаному стані. Також вказав на те, що позивача може охарактеризувати з негативної сторони, як конфлікту людину та йому не відомо щодо обрання його уповноваженою особою будинку, оскільки він завжди сварився та дратував сусідів. Крім того суду пояснив, що у дворі будинку стояв автомобіль позивача, який всім мешканцям заважав і лише після придбання [PERSON] акумулятора, дана машина була вивезена з двору. Щодо доходів позивача йому нічого не відомо, проте йому відомо що він прибирав під'їзди, але гроші заробляла [PERSON]. За останні три роки [PERSON] декілька разів виганяла [PERSON], а нещодавно [PERSON] йому зателефонував та просив прийти до суду та давати свідчення проти [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає по сусідству в будинку [ADDRESS] та час від часу бачив позивача разом із відповідачкою [PERSON] на вулиці, однак про те, які саме у них були відносини йому невідомо, а також він не знає чи були сторони подружньою парою. Також вказав на те, що у квартирі відповідача жодного разу не був. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає в будинку [ADDRESS] та знайомий зі сторонами по справі. Позивача він знає як людину, яка з'явилась в будинку приблизно 10 років тому та він періодично проживав разом з [PERSON]. [PERSON] постійно конфліктував з сусідами, докучав мешканцям будинку, зокрема до нього постійно звертався з пропозиціями щось купити, в дворі стояв його автомобіль, який всім заважав. Ніхто з мешканців будинку його не уповноважував представляти інтереси мешканців будинку, він сам особисто взяв на себе таку ініціативу. Також вказав на те, що бував кілька разів у [PERSON] в квартирі, бачив що там були проведені деякі косметичні ремонтні роботи, однак усі ці роботи проводилися за рахунок [PERSON] Свідок [PERSON] в ході розгляду справи суду пояснив, що знайомий з позивачем близько 10 років, а відповідачку особисто він не знає. Також йому відомо, що позивач проживав разом із [PERSON] та сприймав їх як подружню пару, однак у спірній квартирі жодного разу не був. Також йому не відомо про те, який саме розмір доходів отримував [PERSON] та чи використовувалися ці кошти в інтересах родини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що бачила позивача у будинку, однак в яких саме відносинах він перебував із [PERSON] їй невідомо. Зі сторони, їх відносини були більше сході на дружні, а не сімейні. Крім того, суду повідомила, що неодноразово чула між сторонами сварки, а також знає що [PERSON] прибирав під'їзд, однак його ніхто це робити не просив. Також пояснила, що бачила як [PERSON] білив балкон у квартирі [PERSON], однак за чиї кошти проводились ремонтні роботи їй не відомо. Свідок [PERSON] будучи допитаним в ході розгляду справи суду пояснив, що знає [PERSON] близько 25 років, оскільки вони разом працювали в одній організації, та неодноразово бачив як [PERSON] приходив до неї, вони разом уходили з роботи, однак йому не відомо про те, чи проживали вони разом як подружня пара та чи вели спільне господарство. Також знає зі слів [PERSON], що позивач коштів на утримання сімї не надавав, та саме відповідачка утримувала [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що тривалий час працює на стоянці, де [PERSON] тримав свій автомобіль й відповідно неодноразово бачив сторін разом й відповідно сприймав їх як подружню пару, приходили разом, разом платили за стоянку, однак де саме вони проживали йому не відомо та жодного разу в спірній квартирі він не був. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За приписами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст. 58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Зокрема, ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами у справі є пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватись як засіб доказування. При цьому, положеннями ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі, а також не перебувають в зареєстрованих шлюбних відносинах з іншими особами (а.с. 78, 111-112, 197-198). Також судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] й відповідно даний факт сторонами не оспорюється. Крім того, відповідно до довідки КЖРЕП №9 від 09.12.2014 року відповідачка [PERSON], як власник, з 01.03.1983 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] При цьому, згідно даної довідки у вказаній квартирі зареєстровані та проживають одна особа, однак також у довідці наявний запис про те, що [PERSON] згідно акту від 3 грудня 2014 року проживає у даній квартирі разом із громадянською дружиною [PERSON] без реєстрації (а/с 6,7). Згідно договору дарування від 29.01.2015 року [PERSON] подарувала спірну квартиру [PERSON], який у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на вказану вище квартиру, що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно (а/с. 62,99). Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач вказував на те, що з 1997 року по жовтень 2014 року проживав у спірній квартирі разом із відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, вів з нею спільне господарство, проводив ремонтні роботи у квартирі й відповідно вважає, що набув право користування даною квартирою, однак з жовтня 2014 року [PERSON] чинить йому перешкоди у проживанні та користуванні спірною квартирою, а також заперечує щодо його проживання, тому просив визнати за ним право користування даною квартирою, вселити його до квартири та зобов'язати відповідачку зареєструвати його в даній квартирі. Так, при вирішенні спору суд виходить із того, що одним із речових прав на чуже майно є право користування ним (стаття 395 ЦК України). Згідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Одним із способів захисту відповідно до статті 391 ЦК України є право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Крім того, враховуючи предмет спірних правовідносин сторін, суд також приходить до висновку, що в даному випадку вони регулюються положеннями ст.ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України. Так, права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Зокрема, положеннями ст. 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обв'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. Крім того, враховуючи вищевказані положення норм матеріального права, вимога про визнання права користування житловим приміщенням залежить також і від доведеності факту вселення у спірне житло позивача, як члена сімї власника квартири. При цьому, частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Таким чином, аналіз змісту вказаних правових норм також свідчить і про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Крім того, згідно вимог ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, а також інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. При цьому, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, однією із ознак сімї є спільний сімейний побут. Разом з тим, позивачем в ході розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання однією сім'єю з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, а саме доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат на здійснення ремонтних робіт у спірній квартирі, зокрема ремонту балкону тощо. При цьому, наданий позивачем кошторис на будівельні роботи у спірній квартирі не є належним доказом підтвердження факту проведення таких робіт саме [PERSON], оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання будівельних матеріалів, які використовувалися при проведенні ремонтних робіт позивачем не надано, зокрема квитанцій, накладних, товарних чеків про придбання будівельних матеріалів, з яких би убачалося, що товари та майно придбавалось ним особисто, або ж спільно із відповідачем та що цим майном вони спільно користувались. Також суд не приймає до уваги на підтвердження факту проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, які хоча і повідомили суду, що періодично бачили, як позивач [PERSON] проживав у квартирі [PERSON], а також вони їх неодноразово бачили разом й відповідно вважали їх подружжям, однак дані свідчення беззаперечно не свідчать про наявність між сторонами будь-яких відносин, притаманних сімейним стосункам, оскільки даним свідкам достеменно не було відомо фактичних обставин щодо ведення сторонами спільного господарства та існування між ними спільного бюджету й відповідно будь-яких пояснень свідки на підтвердження факту ведення спільного господарства та існування спільного бюджету суду не надали, а отже жоден із свідок не підтвердив той факт, що сторони були пов'язані спільним побутом, несли спільні зобов'язання. Крім того, жоден із свідків конкретно та достовірно не підтвердили суду той факт, що позивач дійсно постійно (щодня) проживав у спірній квартирі, а також що у цій квартирі перебувала його предмети щоденного особистого вжитку. При цьому, як зазначає відповідач, хоча [PERSON] з 1997 року по жовтень 2014 року тимчасово проживав у її квартирі, однак спільного господарства вони не вели, а також не мали спільний бюджет, усі витрати, у тому числі й на проведення ремонтних робіт у квартирі були понесені за її власні кошти. Щодо наданого позивачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, укладеного між ЖРЕП № 9 та [PERSON], який як встановлено судом підписаний позивачем від імені [PERSON], то на думку суду даний доказ також не підтверджує факт проживання сторін однією сім'єю, оскільки спростовується іншими дослідженими в ході розгляду справи письмовими доказами. Зокрема, як убачається з відповіді ЖРЕП № 9 від 27 квітня 2015 року, [PERSON] в період з 1997 року по 2014 рік періодично проживав з [PERSON] за адресою [ADDRESS] та з 1997 року по 2014 рік письмових звернень [PERSON] на адресу ЖРЕП № 9 з приводу ремонту будинку [ADDRESS] не надходило, у зв'язку із чим дана довідка спростовує й пояснення свідка [PERSON], який в судовому засіданні вказував, що за час його роботи на посаді начальника КЖРЕП №9 позивач неодноразово звертався в КЖРЕП №9 з різними зверненнями щодо ремонту в будинку [ADDRESS] (а.с 155-157). Також суд не приймає до уваги як належний доказ на підтвердження факту проживання позивача у спірній квартирі разом із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і довідку ЖРЕП № 9 від 09.12.2014 року, в якій наявні відомості про те, що у спірній квартирі з 1997 року разом із відповідачем [PERSON], яка з 01.03.1983 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] проживає незареєстрованим позивач [PERSON], а також акт КЖРЕП №9 від 03.12.2014 року, згідно якого за вказаною адресою з 1997 року проживає [PERSON] разом з громадянською дружиною [PERSON], що підтверджується заявами свідків, оскільки дана довідка та акт спростовується листом КЖРЕП №9 від 06.03.2015 року №63/05, відповідно до якого ЖРЕП № 9 просить вважати вказаний акт таким, що не відповідає вимогам закону (а/с 91). Крім того, відповідно до протоколу зборів мешканців будинку [ADDRESS], [PERSON] з 1997 року по 2014 рік проживав періодично за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON], проте спільного господарства з останньої не вів та по відношенню до неї та інших мешканців будинку поводив себе грубо і агресивно, за що притягався до адміністративної відповідальності (а/с 156). Також суд оцінює критично й наданий позивачем локальний кошторис на №2-1-1 на ремонтно-будівельні роботи в квартирі [ADDRESS], згідно якого у вказаній квартирі виконано ряд ремонтних робіт, загальна кошторисна вартість яких становить 41 228 тис. грн. по цінах станом на 20.04.2015 року (а/с 132), оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вказані роботи були дійсно ним проведені та за його рахунок, а також не надано доказів на підтвердження отримання ним, окрім пенсійного забезпечення в розмірі 999 грн. щомісячно (а.с. 29), інших доходів, які б могли підтвердити факт придбання позивачем будівельних матеріалів для здійснення ремонту у квартирі [PERSON] та достовірно б спростували доводи відповідачки в тій частині, що будівельні роботи, у тому числі й по ремонту балкону проводилися за її власні кошти. При цьому, надані позивачем анкета споживача «Корал-Клуб» від 2009 року та бонусні рахунки не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту перебування позивача у трудових відносинах із даною установою та отримання заробітної плати (доходів). До того ж надані позивачем відомості про бонус-рахунки датовані за період з 29 грудня 2014 року по 17 березня 2015 року та не можуть бути визнані судом доказами на підтвердження факту отримання позивачем доходів у період з 1997 по 2014 рік й відповідно витрачання цих коштів на потреби сімї, у тому числі й на проведення ремонтних робіт у спірній квартирі й відповідно належних доказів на підтвердження ведення спільного бюджету позивачем суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено, що між сторонами в період з 1997 року по 2014 рік, як зазначає позивач, склались усталені відносини, що притаманні подружжю й відповідно в суді не знайшло підтвердження, що сторони були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки, а тому суд вважає, недоведеним факт проживання сторін однією сім'єю без шлюбу За таких обставин, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права користування спірною квартирою є безпідставними, оскільки в судовому засіданні не доведено факту спільного проживання сторін однією сім'єю в період з 1997 року по 2014 рік й відповідно позивачем жодного допустимого доказу на підтвердження того, що в даний період позивач та відповідачка [PERSON] були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки притаманні подружжю позивачем суду не надано, а тому відсутні й підстави вважати позивача в розумінні положень ст. 64 ЖК України, як на момент виникнення правовідносин, так і на час розгляду справи, членом сім'ї [PERSON], й відповідно, суд ураховуючи те, що положення ст. ст. 156 ЖУ УРСР та 405 ЦК України передбачають права на проживання у квартирі виключно членів сім'ї власників, а позивач до таких осіб не належить, приходить до висновку про відсутність у нього правових підстав для визнання за ним права користування спірною квартирою, вселення до квартири та зобов'язання відповідача [PERSON] зареєструвати у квартирі його місце проживання. Також судом ураховується й те, що згідно вимог чинного законодавства з припиненням права власності на квартиру припиняється й право користування членами сімї власника, оскільки таке право є похідним від прав самого власника, а як установлено судом, на даний час власником спірної квартири є відповідач [PERSON] на підставі договору дарування, який є дійсним та у визначеному законом порядку не оспорений. Таким чином, ураховуючи те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження віднесення позивача у розумінні ст. 64 ЖК України до членів сім'ї [PERSON], коли квартира перебувала у її власності, окрім того, враховуючи те, що на момент розгляду справи по суті [PERSON] відчужила спірну квартиру своєму брату [PERSON], який згідно Основоположних принципів здійснення правомочностей власника, сформованих у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) та ст. 41 Конституції України наділений правом володіти, розпоряджатись та користуватись спірним майном, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вселення позивача у спірну квартиру та визнання за ним права користування нею з підстав викладених у позовній заяві. З інших підстав ніж у зв'язку з проживанням [PERSON] у спірній квартирі на протязі більш ніж 17 років, проведенням ремонтних робіт у зазначеній квартирі, виконання інших будівельних робіт, звернення до КЖРЕП з питань ремонту будинку [ADDRESS], позов не заявлявся. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку в квартирі, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, право власності виникає за наявності певних юридичних фактів та життєвих обставин. Зокрема, чинним ЦК України передбачено первісні та похідні підстави набуття права власності, які залежать або не залежать від волі власника. При цьому, чинним законодавством не передбачено підставою для набуття права власності на нерухоме майно - квартиру проведення поточних ремонтів або постійного проживання разом з власником майна, крім того, позивачем у встановленому законом порядку не доведено фактів на які він посилається як на підставу задоволення своїх вимог, що також підтверджується вищенаведеним. Як встановлено судом, позивач звертаючись до суду із такою вимогою як визнання права власності на частку в квартирі, вказував на те, що він проживав з відповідачем спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, проте доказів, які підтверджують дану обставину суду не надав, а тому положення ст. 62 СК України, яка регулює виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові, в даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того,як на підставу для набуття права власності на квартиру, [PERSON] зазначав факт проведення ним ремонтних робіт у квартирі і вважає, що саме проведення ним таких робіт призвело до виникнення у нього права власності на частку у квартирі. При цьому, на підтвердження своїх вимог в цій частині позивача надав локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 у квартирі [ADDRESS], згідно якого у вказаній квартирі виконано ряд ремонтних робіт та загальна кошторисна їх вартість становить 41228 тис. грн., по цінах станом на 20.04.2015 року (а/с 132). Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження його доходів протягом 1997-2014 років, а також не надано доказів на придбання ним протягом зазначених років будівельних матеріалів, які використовувалися при поточному ремонті спірної квартири й відповідно не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що вказані роботи були проведені саме ним та за його рахунок. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, заявляючи вимоги про визнання за ним права власності на частку спірної квартири, позивачем не вказано на яку саме частку квартири він бажає визнати за собою право власності. За таких обставин, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на частку в квартирі також слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed