Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок № 137 з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами по вул. Латиських Стрілків в м. Миколаєві. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона є власником спірного будинку, який було нею придбано в 17 грудня 1997 року у агрофірми ім. К.Маркса. Однак позивач не має можливості розпорядитися вказаним майном, оскільки право власності в законом установленому порядку за нею не зареєстровано. Позивач стверджує, що будинок № 137 по вул. Латиських Стрілків в м. Миколаєві є її власністю, однак відсутній правовстановлюючий документ, в звязку із чим, просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на зазначене нерухоме майно. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, просив справу слухати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області № 79 від 21.03.1989 року домоволодіння по вул. Латиських Стрілків № 137 в м. Миколаєві зареєстроване за колгосп ім. К. Марска, правонаступником прав та обов'язків прав та обов'язків був СГТО Вікторія в розмірі передбаченого майна відповідно до акту прийому та узгодження. Надалі правонаступником прав та обовязків асоціацій ім. Карла Маркса є ТОВ Любава. Перебуваючи у триходовий відносинах з колгосп ім. Карла Маркса з червня 1976 року позивачу та її сімї у складі 6 осіб надано спірний житловий будинок. Згідно постанови № 1400 від 02.12.1988 року Про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного та громадського житлового фонду та наказу агрофірми ім. Карла Маркса [PERSON] надано право на купівлю вказаного житлового будинку. В зв'язку із цим, позивач сплатила агрофірмі кошти за спірне житло відповідно до ордера № 484 від 17.12.1997 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с.16). Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців юридична особа радгосп ім. К. Маркса реорганізовано в агрофірму ім. К. Маркса в 1989 році. Згідно рішення XVI сесії XVI скликання Жовтневої районної ради народних депутатів від 20.11.1992 року юридична особа агрофірма ім. К. Маркса реорганізовано в колгосп ім. К. Маркса. Відповідно розпорядження Представника Президента України в Жовтневому районі № 79 від 07.06.1994 року юридична особа колгосп ім. К. Маркса перереєстровано в асоціацію ім. К. Маркса. На даний час ТОВ Любава є правонаступником прав та обовязків асоціації [PERSON]. Суд встановив, що у правонаступника радгоспу ім. К. Маркса асоціації ім. К.Маркса відсутні документи, які підтверджують передачу житлових будинків на баланс інших юридичних осіб. Спірний житловий будинок радгоспу ім. К. Маркса не передавався на баланс наступних правонаступників, оскільки фактично перейшов у власність позивача, в зв'язку із тим, що останньою здійснено за нього плату. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років. Стаття 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів. Враховуючи те, що у судовому засіданні підтвердився факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved