Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У жовтні 2013 року банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між АППБ «Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/111153/3168/73, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9870,00 дол. США строком на 84 місяці (з 27 червня 2006 року по 11 вересня 2010 року), а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути кошти та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,00% річних відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідач у порушення умов договору зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 жовтня 2013 року за договором виникла заборгованість, яка складає - 418146 грн. 36 коп., з яких: 42 388 грн. 72 коп. - непогашена сума кредиту, 29 323грн. 68 коп. - несплачені проценти, 346 433 грн. 96 коп. - нарахована пеня. Оскільки відповідач ухиляється від виконання кредитних зобов'язань, банк просив стягнути сказану заборгованість (а.с.2-3). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2014 року в задоволенні позову - відмовлено (а.с. 52-54). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою 12 вересня 2006 року був укладений кредитний договір №014/111153/3168/73, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 9870,00 доларів США строком на 84 місяці до 11 вересня 2010 року зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, видавши кошти в розмірі 9870,00 дол. США, що підтверджується Заявою на видачу готівки №168/528-15 від 12.09.2006 р. (а.с. 7). [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності, про сплив якої заявлено відповідачкою, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Однак із вказаними висновками суду не можна погодитись. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, згідно умов кредитного договору №014/111153/3168/73 строк повернення кредиту встановлено 11 вересня 2010 року, у вказаний строк кредитні кошти та нараховані відсотки позичальником не були повернуті. Банк 09 грудня 2010 року звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на звернення стягнення на заставне майно - автомобіль Марки ВАЗ 21124, 2006 року випуску на користь банку із Боржника [PERSON]. Виконавчий напис було вчинено, і 24 січня 2011 року відкрито виконавче провадження; постановою державного виконавця від 29 квітня 2013 року вказаний виконавчий документ, повернуто стягувачеві на підставі п.7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново. Отже, враховуючи суть, призначення та правову природу виконавчого напису нотаріуса, слід прийти до висновку, що позовна давність переривається і у разі видачі виконавчого напису, оскільки банком була пред'явлена вимога до відповідачки в межах строку позовної давності. За таких обставин рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України: не застосовано закон, який підлягав застосуванню, з ухваленням нового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, зокрема п. 5.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно до 30 числа кожного місяця здійснювати частково погашення кредиту згідно п. 3.1 цього договору, а розділом 9 казаного договору передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом розмірі 0,5% від суми простроченого платежу. Із розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 10 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 418 146 грн. 36 коп., з яких: 42 388 грн. 72 коп. (5303,23 доларів США) - непогашена сума кредиту, 29 323грн.68 коп. (3668,67 доларів США) - несплачені проценти, 346 433 грн. 96 коп. (43342,17 доларів США) - нарахована пеня (а.с. 3) Із матеріалів справи вбачається, що банк 30 жовтня 2013 року звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, включивши до позовних вимог як суму заборгованості по кредиту, так і суму пені та процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф, що є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Період, за який підлягає стягненню пеня, становить з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2013 року, розмір її складає 16 885,34 доларів США що в еквіваленті 134 964, 52 грн. (а.с.10-13). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2006 року в сумі 206 676 грн. 92 коп., яка складається із 42 388 грн. 72 коп. (5303,23 доларів США) - непогашена сума кредиту, 29 323грн.68 коп. (3668,67 доларів США) - несплачені проценти, 134 964 грн. 52 коп. (16 885,34 доларів США) - нарахована пеня. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути 2066грн. 80 коп. на повернення судового збору.

Outcome: partial