Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У грудні 2016 року заявник звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив виділити йому ? частину земельної ділянки. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що він разом із відповідачем [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0649 га, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Ватутіна, 160/1, яка належить їм на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток кожного. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить їм на підставі договору дарування від 09.04.2009 року на праві спільної часткової власності по ? частині у кожного. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку створює перешкоди позивачу при здійсненні ним права на реалізацію належного йому майна. Через неможливість у позасудовому порядку захистити свої права та інтереси, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов повністю визнає та просить його задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,0649 га, розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Ватутіна, 160/1, без визначення часток кожного. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить позивачу та відповідачу на підставі договору дарування від 09.04.2009 року на праві спільної часткової власності по ? частині у кожного. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку створює перешкоди при здійсненні позивачем права на реалізацію належного йому майна. А саме, він не має можливості, як власник, розпорядитися належною йому частиною земельної ділянки, оскільки вона не визначена. Відповідно до статті 355 ЦК України,\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Відповідно до частини 1-3 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України,\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). З частин 4 та 5 статті 89 ЗК України\~вбачається, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved