Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір позики на виконання умов якого він передав останньому грошову суму в розмірі 20 000 доларів США та 50 000 грн. в обмін на зобов'язання позичальника у встановлений в договорі строк повернути суму позики. Разом з тим, відповідач належним чином умов договору не виконав та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.09.2014 року стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 20000 доларів США, що станом на 17.04.2014 року еквівалентно 225000 грн. та 50000 грн., а всього 275000 грн. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в за період з 01.12.2013 року по 11.11.2015 року в розмірі 26600 грн. 97 коп. На підставі вказаних судових рішень були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. Вказував на те, що відповідач лише частково погасив заборгованість та станом на 24.11.2017 року сума його боргу у валюті становить 10988,62 доларів США. Вважає, що у зв'язку з коливанням курсом валют, зокрема курс долара США по відношенню до національної гривні значно зріс, а тому він зазнав збитків відповідно до вимог ст. 22 ЦК України у вигляді курсової різниці, яка виражається у різниці між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Посилався на те, що відповідачем належним чином не виконано грошового зобов'язання, що дає йому підстави для стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, тобто курсової різниці, яку розраховував як різницю між сумою боргу в розмірі 10988,62 грн. в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валют станом на 24.11.2017 року та вказаною сумою боргу в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу долара відносно гривні станом на 11.09.2014 року. На підставі вище викладеного просив стягнути з відповідача на його користь збитки, пов'язані із знеціненням валюти на день платежу (курсову різницю у зв'язку із коливанням курсу долара США) в розмірі 150214,42 грн. В судове засідання позивач не з'явився, в його інтересах діяла представник [PERSON], яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Зазначала, що сума, яка підлягає сплаті за грошовим зобов'язанням повинна визначатись у гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При цьому вказала, що у зв'язку з отриманою на запит суду інформацією про рух коштів на банківському рахунку, а також на підставі даних, які містяться в копіях документів виконавчого провадження, розмір курсової різниці слід зменшити, оскільки відповідачем за нарахований у позовній заяві період здійснювалось часткове погашення заборгованості. Так, вважала, що розмір курсової різниці, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 135183,22 грн., при цьому письмово не заявила про зменшення позовних вимог та не надала відповідних розрахунків на підтвердження заявленої нею як в усних так і в письмових поясненнях суми. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Інтереси відповідача в рамках судового розгляду даної справи представляла [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю. Вказувала на те, що рішенням суду про стягнення заборгованості за договором позики визначено суму боргу в гривневому еквіваленті, а також застосовано передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за неналежне виконання грошового зобов'язання, що є належними способом захисту права позивача, а тому вимоги про стягнення збитків у зв'язку з коливанням курсу валют є безпідставними, крім того позивачем не вірно проведено розрахунки, оскільки не враховано дані щодо погашення відповідачем заборгованості в рамках виконавчого провадження, а також не надано відомостей з офіційного сайту НБУ щодо коливання курсу валют. Також зазначала, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу з відповідача на користь позивача закінчене у зв'язку з виконанням рішення, а тому між сторонами відсутні правовідносини з приводу укладеного між ними договору позики, а зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Крім того,вважала, що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки пропуску позовної давності, про що зазначила у письмових поясненнях. В ході судового розгляду даної справи судом витребувано докази, а саме: інформацію про рух коштів за період з 11.09.2014 року по 05.01.2018 року по рахунку [NUMBER] відкритого на ім'я [PERSON], [INFO] та матеріали виконавчого провадження ВП №45010244 з примусового виконання виконавчого листа №725/2256/14, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці 01.10.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11.09.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 20000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 17.04.2014 року становить 225000 грн. та 50000 грн., а також судові витрати в розмірі 2750 грн. (а/с 5-6). Вказаним судовим рішенням встановлено, що в грудні 2011 року [PERSON] взяв у боргу в [PERSON] кошти в сумі 20000 доларів США та 50000 грн., які зобов'язувався повернути у 2013 році, проте своїх зобов'язань не виконав. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах №6-1672цс16 від 21.12.2016 року та №6-284цс17 від 01.03.2017 року. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові №6-474цс16 від 18.05.2016 року, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.При ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом існує судове рішення, за яким стягнуто з боржника заборгованість на користь позикодавця у національній валюті, тобто у гривневому еквіваленті станом на 17.04.2014 року. Таке судове рішення набрало законної сили та постановою державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Мокренчука О.В. від 05.01.2018 року закінчено виконавче провадження ВП №45010244, з примусового виконання виконавчого листа №725/2256/14 виданого 01.10.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 275000 грн. у зв'язку з фактичним повним виконанням (а/с 62). Позивач, вважаючи, що він зазнав збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, пов'язаних із коливанням курсу валют, звернувся до суду з даним позовом, а тому спірні правовідносини виникли з приводу курсової різниці української гривні до долара США, які позивач вважає збитками, що підлягають відшкодуванню в порядку ст. 22 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У відповідності до вимог ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до пункту 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статей 526, 599 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.01.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних за договором позики за період з 01.12.2013 року по 11.11.2015 року в сумі 26600 грн. 97 коп., а також судові витрати в сумі 487,20 грн. (а/с 8-9). Таким чином, вказаним судовим рішенням боржника притягнуто до цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом четвертим вказаного наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах Таким чином, визначена позивачем сума в розмірі 150214,42 грн., яка заявлена у прохальній частині позовної заяви, а також в розмірі 135183,22 грн., яка озвучена представником позивача в судовому засіданні внаслідок її особистого перерахунку з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів щодо погашення відповідачем заборгованості, не відноситься до реальних збитків або до упущеної вигоди, що регламентовано ст. 22 ЦК України, а також здійснений розрахунок такої суми не підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема курсами валют, які постійно змінювались за весь період нарахування такої суми. Отже, правова природа курсової різниці є відмінною від збитків відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, а нормами матеріального права передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання боргового зобов'язання у вигляді застосування положень ст. 625 ЦК України, при цьому наявність судового рішення про стягнення боргу в національній валюті унеможливлює стягнення повторно частини цього ж боргу в іноземній валюті, як відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Щодо посилань представника відповідача щодо застосування строку позовної давності щодо заявлених вимог, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, враховуючи сукупність наведених вище доказів, обраний позивачем спосіб захисту, підстави позову, встановленні в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наведених вище підстав. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed