Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми, інфляційних втрат та процентів за договором позики, в якому просив суд стягнути з [PERSON] загальну суму боргу у розмірі 11 717 366,02 грн., з яких: сума боргу позичених грошових коштів за Договором позики: 6 018 000,00 грн.; сума 3% річних за користування грошовими коштами за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019: 534 073,51 грн.; інфляційні збитки за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019: 2 374 702,80 грн.; проценти від суми позики за Договором позики за період з 29.09.2016 по 13.09.2019: 2 790 589,71 грн.; судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 травня 2016 року між громадянами України [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Первісний позикодавець) та [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Відповідач, Позичальник) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований під номером № 406 (надалі по тексту - Договір позики). Згідно умов Договору позики (п. 1) [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в рахунок позики у сумі 6 018 000,00 грн (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп). Надану позику Відповідач зобов`язувалася повернути готівкою у строк до 29.09.2016 року (п. 2 Договору позики). 20 вересня 2016 року між [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Позивач, Новий позикодавець), [PERSON] та [PERSON] був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. (реєстровий № 3166) договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором позики, що посвідчений Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.05.2016 за реєстровим № 406. Згідно умов Договору цесії за договором позики (п. 1.1) [PERSON] передав [PERSON] , а [PERSON] прийняв право вимоги, що належить Первісному позикодавцю відповідно до умов Договору позики, а саме право вимоги грошових коштів в сумі 6 018 000,00 грн. в обсязі і на умовах, що наведені у Договорі цесії за договором позики. Відповідно до п. 2 Договору позики [PERSON] зобов`язувалася повернути суму позики у розмірі 6 018 000,00 грн. готівкою у строк до 29 вересня 2016 року, проте вона цього не зробила, тим самим порушивши умови Договору позики. Станом на момент подання даного позову [PERSON] , як позичальник за Договором позики, свій обов`язок повернути грошові кошти не виконала, тому з урахуванням п. 4.2. Договору цесії за договором позики у Позивача виникла необхідність звернутися із даним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 25 вересня 2019 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03 жовтня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позова. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу - відмовлено. 27 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про призначення судової почеркознавчої експертизи та поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви. 27 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. 12 травня 2020 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення щодо заяви про призначення судової почеркознавчої експертизи та поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви відповідача [PERSON] про визнання довіреності та договору недійсними у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми, інфляційних втрат та процентів за договором позики. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 14 грудня 2020 року від відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року по справі №761/36358/19. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційні скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року по справі №761/36358/19 - повернуто. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом під час розгляду справи було встановлено наступне. Судом встановлено, що 29 травня 2016 року між громадянами України [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Первісний позикодавець) та [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Відповідач, Позичальник) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований під номером № 406 (надалі по тексту - Договір позики). Згідно умов Договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в рахунок позики у сумі 6 018 000,00 грн. (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп). Надану позику Відповідач зобов`язувалася повернути готівкою у строк до 29.09.2016 року (п. 2 Договору позики). Факт передачі грошових коштів за Договором позики у розмірі 6 018 000,00 грн. (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп) від [PERSON] до [PERSON] підтверджується Актом про фактичну передачу та отримання позики від 29.05.2016 року, підписи сторін на якому засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі під номером 409, 410. Одночасно з підписанням Договору позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 29.05.2016 року для забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язання по поверненню позики. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований під номером № 407 . Відповідно до умов договору [PERSON] як іпотекодавець забезпечує іпотекою всі свої грошові зобов`язання за Договором позики перед іпотекодержателем - [PERSON] . Предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS] , яка належить Відповідачу на праві приватної власності, що підтверджувалося Свідоцтвом про право власності, серія [NUMBER] від 27.07.2011 року, виданого Головним управління житлового забезпечення (виконавчий орган Київської міської ради) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 18.07.2011 року №852-С/КІ та зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 13.09.2011 року, номер запису: 9919 у книзі: д. 2188-14, реєстраційний номер: 34619917. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договором позики, суд дійшов до наступних висновків. 20 вересня 2016 року між [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON] , Позивач, Новий позикодавець), [PERSON] та [PERSON] був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. (реєстровий № 3166) договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором позики, що посвідчений Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.05.2016 за реєстровим № 406 (надалі по тексту - Договір цесії за договором позики). Згідно умов Договору цесії за договором позики (п. 1.1) [PERSON] передав [PERSON] , а [PERSON] прийняв право вимоги, що належить Первісному позикодавцю відповідно до умов Договору позики, а саме право вимоги грошових коштів в сумі 6 018 000,00 грн. (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп) в обсязі і на умовах, що наведені у Договорі цесії за договором позики. Разом з цим, згідно п. 2.1 Договору цесії за договором позики Новий позикодавець ( [PERSON] ) сплатив Первісному позикодавцю ( [PERSON] ) грошові кошти у розмірі 6 018 000,00 грн. (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп) до укладення цього Договору. Відповідно до п. 3.5.1. умов Договору цесії за договором позики повернення позики повинно було здійснюватися за місцем проживання Позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] або в будь-якому місці указаним Позивачем. Договір набрав чинність з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання Відповідачем своїх зобов`язань. Також варто зазначити, що згідно п. 5.4. Договору цесії відступлення вимоги за цим договором не тягне за собою ніяких змін умов Основного договору (Договору позики), окрім заміни Первісного позикодавця Новим позикодавцем. Одночасно з підписанням Договору цесії за договором позики від 20.09.2016 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 29.05.2016 за реєстровим номером № 407 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. Даний договір про відступлення було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. та зареєстрований під номером 3167. Згідно умов договору [PERSON] передав, а [PERSON] набув право вимоги до Відповідача за договором іпотеки від 29.05.2016. Відповідно до п. 2 Договору позики [PERSON] зобов`язувалася повернути суму позики у розмірі 6 018 000,00 грн (шість мільйонів вісімнадцять тисяч гривень 00 коп) готівкою у строк до 29.09.2016 року, проте вона цього не зробила, тим самим порушивши умови Договору позики. Станом на момент подання даного позову [PERSON] , як позичальник за Договором позики, свій обов`язок повернути грошові кошти не виконала. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 21.10.2015 № 6-2003цс15) цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні не виконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд у своїй Постанові від 11 листопада 2015 року, справа № 6-1967цс15 зазначив, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, а отже з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума боргу позичених грошових коштів за Договором позики від 29.05.2016 року у розмірі 6 018 000,00 грн. Таким чином позов підлягає задоволенню в даній частині вимог. Щодо стягнення суми 3% річних за користування грошовими коштами, інфляційних збитків та процентів, суд дійшов наступних висновків. Дата початку нарахування: 29 вересня 2016 року - визначений Договором позики кінцевий строк на повернення грошових коштів за позикою. Дата закінчення нарахування: 13 вересня 2019 року - дата звернення з даним позовом до суду. - сума 3% річних за користування грошовими коштами за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 534 073,51 грн.; - інфляційні збитки за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 2 374 702,80 грн.; - проценти від суми позики за Договором позики за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 2 790 589,71 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язані встановлений строк для його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.ст. 549, 551 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлені договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюють договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконала, а отже з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних за користування грошовими коштами за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 534 073,51 грн.; інфляційні збитки за позикою за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 2 374 702,80 грн.; проценти від суми позики за Договором позики за період з 29.09.2016 по 13.09.2019 у розмірі 2 790 589,71 грн. Таким чином, позов підлягає повному задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. На підставі ст. ст. 525, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved