Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем [PERSON], [INFO], у шлюбі, який зареєстрований 20 вересня 1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харцизька Донецької області, про що зроблено актовий запис № 414. Зазначила, що у вересні 2015 року вони роз'їхались у зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного з них та відсутності сімейного вогнища. Фактично сімейні відносини з цього періоду припинені. На даний час проживають окремо. Спільного господарства не ведуть, спору щодо розподілу майна не мають. Просила розірвати шлюб. Позивач до судового засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 вересня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харцизька Донецької області, за актовим записом 414. (а.с.4) Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», в якому роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сім'я сторін розпалася, шлюб фактично припинено з вересня 2015 року, між позивачем та відповідачем втрачені почуття любові та взаємоповаги і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. Заяв про надання строку на примирення від сторін спору до суду не надходило, відтак за відсутності клопотань від позивача та відповідача, суд вважає за недоцільне надавати строк на примирення. Відзив з запереченнями проти позовних вимог від відповідача до суду не надходив. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, врахувавши, що одна із основних засад шлюбу є його добровільність, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved