Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У грудні 2017 року Концерн „Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 10127,73 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником квартири № [ADDRESS]. Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, відповідачі отримують надані послуги на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг». Внаслідок того, що відповідачі належним чином не виконують свої обовязки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.02.2014 р. по 01.02.2017 р. у розмірі 10127,73 грн., яку просять стягнути з відповідачів, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Від представника позивача [PERSON], надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшли заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS], відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № 42100534. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 87773862 від 23.05.2018 року, власником 1/2 частки вищезазначеної квартири є [PERSON] Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2017 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки її внесення передбачені ст. 162 Житлового кодексу УРСР. Із п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ № 630 випливає, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Відповідачі користуються комунальними послугами, однак оплату вносять не в повному обсязі. В результаті невиконання обов'язків у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.02.2014 р. по 01.02.2017 р. у розмірі 10127,73 грн. Факт не внесення відповідачами оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який складений відповідно до вищезазначених Правил та Методики проведення нарахувань за особистим рахунком. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги. При цьому, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 800,00 грн. від 1600,00 грн., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно платіжних доручень № 11519 від 27.11.2017 року та № 3283 від 25.05.2017 року, а іншу частину судового збору в розмірі 800,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved