Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі ТОВ «Укрфінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , та згідно заяви про збільшення позовних вимог від 21.05.2019 року, просить стягнути з нього суму заборгованості за договором позики в розмірі 35 579,66 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.10.2017 року між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2017-04-01736 (далі Договір), згідно якого товариство надало відповідачу позику у сумі 1500,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Позика взята строком на 20 днів з урахуванням дня отримання коштів. Позичальник зобов`язався повернути суму позики та сплатити відсотки за користування позикою 09.11.2017 року в сумі 2100,00 грн. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв`язку з чим станом на 21.05.2019 року заборгованість склала 35579,66 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, та судовий збір у розмірі 1762 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що сума боргу занадто завищена, погодився сплатити суму боргу у розмірі не більше 12000 грн. 14.03.2019 року представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому вказав, що у договорі позики не прописані повноваження позивача щодо укладення договору позики. Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців представник позивача [PERSON] не має права вчиняти будь-які юридичні дії від імені юридичної особи ТОВ «Укрфінанс» без довіреності. У тому числі підписувати договори. Згідно касового ордеру від 11.10.2017 року відповідачем отримано 1500 грн., прибутковим касовим договором від 16.04.2018 року погашено борг в сумі 100 грн., 26.04.2018 року 100 грн., 11.06.2018 року 220 грн., 26.06.2018 року 1000 грн., 09.12.2017 року 200 грн., 25.02.2018 року 1000 грн., 25.11.2017 року 50 грн., 02.12.2017 року 250 грн., 25.11.2017 року 50 грн., 17.11.2017 року 200 грн., 06.02.2018 року 1000 грн., 16.04.2018 року 100 грн., 26.04.2018 року 100 грн., 14.06.2018 року 220 грн., 26.06.2018 року 1000 грн. Позивач не вказав, що складає з вищевказаних сум, а саме, що становить основний борг і відсотки, отже фактично сплачені суми є погашення боргу, так як не вказані відсотки за договором позики. Фактично борг в сумі 1500 грн. погашено повністю, крім відсотків за кредит в сумі 10760 грн. за 406 днів, та пеня 2% за кожен день прострочення платежів за 389 днів, що становить 10883 грн. Позивач не визначив в зобов`язанні в якій сумі щомісяця необхідно сплачувати відсотки і з якого часу погашена пеня та відсотки. Таким чином, право на отримання пені та відсотків не встановлено, тому в позові необхідно відмовити. У договорі позики зазначено, що позичальник повинен повернути позичальнику суму позики у розмірі 1500 грн. та відсотки у розмірі 2100 грн. Пеня 2% стягується з моменту непогашення боргу, але позивач не вказує з якого часу у нього виникло таке право. 21.10.2017 року отримано позику у розмірі 1500 грн., а 09.11.2017 року ця сума повинна бути повернута, тобто на 20 днів. Отже, 09.11.2018 року закінчився строк позовної давності та необхідно відмовити в задоволенні позову щодо стягнення пені, так як порушено прави виникло 10.11.2017 року, а позов подано 30.11.2018 року. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до положень ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 21.10.2017 року між ТОВ «Укрфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2017-04-01736 (далі Договір), згідно якого відповідач отримав позику у сумі 1500,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 Договору позичальник зобов`язався 09.11.2017 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 2100,00 грн. Згідно п.п.7.1, 7.2, 7.2.1 Договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобов`язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню. Пунктом 4.4 Договору визначено, що будь які кошти, отримані позикодавцем від позичальника, спрямовуються на погашення зобов`язань позичальника, в наступному порядку: - фіксована єдиноразова винагорода; пеня за прострочення зобов`язань; відсотки по позиці; сума позики. Відповідно до прибуткових касових ордерів від 14.06.2018 року, 26.06.2018 року 16.04.2018 року, 26.04.2018 року, 09.12.2017 року, 25.02.2018 року, 25.11.2017 року, 02.1.2017 року, 25.11.2017 року, 17.11. 2017 року [PERSON] здійснював платежі в загальній сумі 3170 грн., однак вони не були зараховані в рахунок погашення основного боргу, а були зараховані, як фіксована єдиноразова винагорода передбачена п.7.2 договору в розмірі 250 грн. та оплата суми пені, у відповідності до п. 4.4. Договору, оскільки оплата суми заборгованості проводилась не вчасно та не в повному обсязі. Отже, в порушення умов Договору відповідач платежі належним чином не здійснював та заборгованість не погасив, що з огляду в тому числі на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1\~ст.550\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Зобов`язання, згідно ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обв`язку. Оскільки відповідно до прибуткового касового ордеру №2017-04-01736 від 26.06.2018 року [PERSON] сплатив 1000 грн., суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся в суд з позовом через шість місяців після останньої оплати. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.77,78 ЦПК України, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, враховуючи, що розмір суми нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, а також, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку щодо зменшення розміру пені до 100 грн. Згідно ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції наданим позивачем за період з 21.10.2017 року по 21.05.2019 року. На підставі викладеного, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошової суми не виконав, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача борг відповідно до наданого розрахунку за Договором №2017-04-01736 від 21.10.2017 року у загальному розмірі 20641,66 грн., який складається з: - суми основного боргу 1500,00 грн.; - відсотків за користування грошовими коштами 578 дні 15920,00 грн.; - пені 100,00 грн.; - індексу інфляції за період з 21.10.2017 року по 21.05.2019 року - 3121,66. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial