Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся (поштовим відправленням) до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 14.02.2014 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а також «Правилами користування платіжною карткою» являє собою кредитний договір. Посилаючись на порушення боржником умов повернення кредиту, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 25 498,16 грн., яка станом на 26.11.2015 р. складається із заборгованості: за кредитом 12 234,21 грн., за процентами по користуванню кредитом 10 623,56 грн., за пенею та комісією 950 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1 190,39 грн. за процентною складовою, а також стягнути 1 218 грн. судових витрат. В поданій до суду 25.03.2016 року заяві представник позивача просив вирішити питання про розподіл судових витрат у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, а саме за публікацію оголошення в газеті про виклик відповідача в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини», тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2014 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг (Умов) встановлено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором (п. 2.1.1.12.11 Умов). З матеріалів справи вбачається, що станом на 26.11.2015 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 25 498,16 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 12 234,21 грн., за процентами по користуванню кредитом 10 623,56 грн., за пенею та комісією 950 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1 190,39 грн. за процентною складовою. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надав. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов'язанням у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 218 грн. сплаченого судового збору та 400 грн. витрат за оплату публікації оголошення в газеті «Час Київщини». Враховуючи викладене,

Outcome: approved