Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Селищної ради смт Доброслав Лиманського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю, та в обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що проживає за адресою: [INFO], б. 3»Д», кв. 5, з 2004 року. Власником житлового будинку за вказаною адресою є територіальна громада смт Доброслав Лиманського району Одеської області, у звязку з чим позивачка просить визнати право власності на квартиру за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання не зявилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначив, що не заперечують про вирішення справи на розсуд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у зв'язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок №3 по вул. Мічуріна, селище Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області від 08.09.2015 року власником майна зазначено, як комунальна власність. Згідно акту про відкрите безперервне володіння нерухомим майном, затвердженого селищним (голова) староста смт Доброслав Лиманського району Одеської області [PERSON] від 13 грудня 2016 року, громадянка України [PERSON] з 2004 року відкрито, безперервно володіє нерухомим майном квартирою №5 будинку №3 «Д» вул. Мічуріна, смт Доброслав, Лиманського району Одеської області. Відповідно до листа Комунального підприємства «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації» Лиманської районної ради Одеської області №35 від 25.01.2017 року вартість 16/50 частини житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою, станом на 25.01.2017 року складає 147\~254.00грн. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Тобто, обєктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав розяснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього. Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За таких обставин, і враховуючи обставини справи та надані стороною доказами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Селищної ради смт Доброслав Лиманського району Одеської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed