Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Обґрунтувавши свої позовні вимоги та уточнивши позовні вимоги, представник позивача у судовому засіданні просив суд визнати за позивачем право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці площею 492 кв.м., яке складається з житлового будинку літ. А-2 загальною площею 136,2 кв.м, житловою площею 80,9 кв.м., балкону літ. а, сходи літ. а1, а також підпірної стіни №1. ; припинити та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 69/100 частин домоволодіння [ADDRESS], у зв?язку з його повним руйнуванням та витребувати у [PERSON] правовстановлюючі документи на частину домоволодіння, яка належала [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2014 року позивач отримав за договором дарування у власність ? частину житлового будинку № 46 з відповідною частиною надвірних побудов, розташованого за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 492 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., загальною площею 69,4 кв.м. Інша частина домоволодіння у вигляді житлового будинку А-1 належить на підставі договору дарування від 29 листопаду 1996 року [PERSON]. [PERSON] померла, єдиним її спадкоємцем є [PERSON]. На момент придбання [PERSON] частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], частина житлового будинку А-1, яка належить [PERSON] була повністю зруйнована, оскільки після смерті власника у будинку ніхто не мешкав. Підтвердженням цього факту є акт складений інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] від 02.11.2014 року. Позивачем після отримання у власність частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] була проведена її капітальна реконструкція. Після закінчення будівництва, була проведена інвентаризація будівлі, згідно якої встановлено, що на земельній ділянці площею 492 кв.м., розташований житловий будинок літ. А-2 загальною площею 136,2 кв.м, житловою площею 80,9 кв.м., балкон літ. а, сходи літ. а1, а також підпірна стінка № 1. Згідно висновку експерта про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних сітей об?єкту будівля за адресою: [ADDRESS] відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації. На теперішній час позивач проживає у вказаному домоволодінні та не має змоги належним чином оформити правовстановлюючі документи. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо). Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу особи, що здійснила самочинне будівництво, суд може визнати за нею право власності. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного й у силу ст.ст. 16, 392, 1216, 1218, 1225, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved