Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошей. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 серпня 2017 року до позивача звернулась відповідач [PERSON] з проханням позичити їй 23200,00 грн., на що позивач погодився та надав відповідачу зазначену суму грошових коштів у позику за умови її повернення до 31 грудня 2018 року, а у разі якщо відповідач не виконає свої обов`язки у зазначений строк, вона зобов`язується виплатити пеню у розмірі одного процента за кожний день прострочення. Сума позики була передана позивачем, а відповідачем отримана в повному обсязі, однак відповідач кошти у встановлений строк не повернула, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 105328,00 грн., яка складається з: 23200,00 грн. заборгованість за договором позики, 82128,00 грн. - пеня за договором позики, а також стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача надано заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи був повідомлена належним чином, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов. Розгляд справи неодноразово відкладався за відповідною заявою відповідача про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності причин неявки суду не надано. У зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, 20 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала у власність грошові кошти в сумі 23200,00 (двадцять три тисячі двісті грн. 00 коп.). За умовами договору позики, відповідач зобов`язалась повернути позику в строк до 31 грудня 2018 року, а у разі якщо відповідач не виконає свої обов`язки у зазначений строк, вона зобов`язується виплатити пеню у розмірі одного процента за кожний день прострочення. Зазначені обставини підтверджуються складеною відповідачем розпискою від 20 серпня 2017 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з \~ \~ \~ \~правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд зауважує, що зміст розписки містить зазначення обставин, на які посилається позивач, та факт надання ним грошових коштів відповідачу. Таким чином, надана позивачем розписка відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки посвідчують передання грошової суми позикодавцем позичальнику та підтверджують укладення договору позики і його умов. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу у розмірі 23200,00 грн. та пеня у розмірі 82128,00 грн., а всього: 105 328 (сто п`ять тисяч триста двадцять вісім) грн. 00 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1053,28 грн.

Outcome: approved