Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Одеське», територія Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, у розмірі визначеному при розпаюванні землі - 6,23 га, ділянка [NUMBER]. На обгрунтування свого позову [PERSON] послався на те, що він працював водієм в гаражі КСП «Одеське» з 23.10.1996 року по 19.11.1998 року включно, і був звільнений з займаної посади. Рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 06.02.1998 року № 48 передано у колективну власність КСП «Одеське» земельну ділянку, площею 4049,86 га землі в межах згідно з планом, про що видано державний акт серії [NUMBER] у лютому 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 1. Позивач стверджує, що при розпаюванні йому було виділено земельну ділянку № [NUMBER]. Однак, до списку громадян - членів КСП «Одеське», що додається до державного акту, його прізвище помилково внесено не було. Представник Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області подав письмову заяву від 07.02.2019 року № 05-11/348, якою позовні вимоги визнав повністю, та просив справу розглядати у свою відсутність. Представник Лиманської районної державної адміністрації Одеської області вважав, орган державної влади не є належним відповідачем у даних правовідносинах, справу просив розглядати у свою відсутність. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом № 9-15-0.62-1686/2-19 від 18.02.2019 року надав пояснення, що у списку громадян- членів КСП «Одеське», що додаються до державного акту серії [NUMBER] на право колективної власності на землю площею 4049,86 га, виданого КСП «Одеське», громадянин [PERSON] не значиться. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом подав заяву від 15.03.2019 року про розгляд справи у свою відсутність, просив врахувати вищевказані фактичні обставини. Рішення ухвалюється в порядку частини 3 статті 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] працював водієм в гаражі КСП «Одеське» з 23.10.1996 року по 19.11.1998 року включно, і був звільнений з займаної посади, що підтверджується дослідженою судом трудовою книжкою , заведеною 14.10.1974 року. При розпаюванні земель КСП «Одеське» [PERSON] було виділено земельну ділянку № [NUMBER] (а.с. 5). Рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 06.02.1998 року № 48 передано у колективну власність КСП «Одеське» земельну ділянку, площею 4049,86 га землі в межах згідно з планом, про що видано державний акт серії [NUMBER] у лютому 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 1. Однак, до списку громадян - членів КСП «Одеське», що додається до державного акту, прізвище [PERSON] помилково внесено не було. Зі змісту довідки виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 31.08.2015 року № 3185, згідно схеми розпаювання земель колишнього КСП «Одеське», за [PERSON] значиться земельна ділянка № [NUMBER], площа 6,23 га, цільове призначення «для ведення товарного виробництва». Судом перевірено, що відповідно до довідки КСП «Одеське» від 12.12.1998 року № 11 [PERSON] дійсно працював у цьому підприємстві з 23.10.1996 року, та був звільнений з а власним бажанням 19.11.1998 року (а.с.19). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження представника відповідача на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені згідно довіреності від 03.01.2019 року № 05-11/1. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Суд вважає, що вимоги до Лиманської районної державної адміністрації Одеської області є безпідставними, оскільки землі КСП «Одеське» перебували у межах Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, і, з урахуванням встановлених фактичних обставин, підстав для виділення позивачу земельної частки (паю) з резервного фонду не вбачається. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, оскільки розпаювання земель КСП «Одеське» відбувалось під час фактичної роботи позивача у цьому КСП, йому було розподілено земельну частку (пай) згідно схеми - розподілу № [NUMBER], площею 6,2364 га, державний акт на право колективної власності КСП «Одеське» видано під час періоду роботи позивача у КСП, то у нього виникло право на вказану земельну частку (пай) відповідно до наведених норм закону. Невключення [PERSON] у список громадян -членів КСП, що мають право на земельну частку (пай) з земель КСП «Одеське», що доданий до цього державного акту є помилковим. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З цієї правової підстави суд приймає визнання позову відповідачем. На підставі наведеного,

Outcome: approved