Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він відповідно до договору купівлі - продажу від 21 лютого 2007 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, з 26 березня 2010 року була зареєстрована його цивільна дружина [PERSON], [INFO]. З 2014 року відповідач проживає за іншою адресою та позивачу більше чотирьох років приходиться сплачувати за неї комунальні послуги. На неодноразові прохання позивача знятися з місця реєстрації відповідач не реагує. Будь якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період її відсутності не існує. Позивач зазначив, що позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача йому необхідно для зняття її з реєстрації місця проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася,\~\~про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Із заявою про розгляд справи у її відсутність та з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Як встановлено судом, позивач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 17 від 12 грудня 2018 року, виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради донецької області (а.с.15). Позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 512 (а.с.11). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13889716 15 березня 2007 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 12). В квартирі, яка належить позивачу, з 26 березня 2010 року зареєстрована також відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги та інформацією, наданою відділом реєстрації Добропільської міської ради донецької області від 19 грудня 2018 року (а.с.7-10, 17). Актом комісії від 10 грудня 2018 року підтверджено, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з квітня 2014 року [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з наданої інформації Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 15.31-5/706 від 21 лютого 2019 року, актовий запис про шлюб на [PERSON], [INFO] в архіві відділу не виявлено, перевірку проведено також у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а як вбачається з матеріалів справи відповідач не була членом сімї позивача. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова ВСУ від 15 травня 2017 р. у справі № 6-2931цс16) право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 ЦК. Відповідно до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не була членом сімї позивача та з квітня 2014 року без поважних причин не мешкає за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved