Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20201 гривня 99 копійок , оскільки 4 травня 2010 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 16000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідачка отримала кошти , але своїх зобовязань у повному обсязі не виконала . [PERSON] звернулася зі зустрічною позовною заявою , у якій просила відновити становище , яке існувало до порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» самовільного зняття з її рахунку 6158 гривень 24 копійки , що привело в наступному до незаконних нарахувань і стягнень за умовами договору ; заборонити незаконне нарахування відсотків по зупиненому кредитному договору та неактивному картковому рахунку з 20 березня 2015 року по 31 жовтня 2015 року ; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди , оскільки за кредитним договором отримала у банку кредитну картку . За допомогою кредитної картки регулярно сплачувала поточні платежі та інші поточні витрати . 31 грудня 2013 року отримала від банку СМС-повідомлення про плановане на 1 січня 2014 року списання з кредитного рахунку 6158 гривень 24 копійки . Через операційну систему інтернет-банк «Приват 24» в розділі регулярні платежі змінила дату платежу на 10 січня 2014 року , не міняла суму платежу за теплову енергію , яка складала 150 гривень , але з невідомих причин було списано 6158 гривень 24 копійки з кредитного рахунку . Неодноразово телефонувала до банку , направляла претензію банку для зупинення платежу . До теперішнього часу зазначена сума не повернута на кредитний рахунок . Вважає , що банк самовільно списав кошти з карткового рахунку , безпідставно нараховані відсотки , пеня та штрафи . Останню операція по кредиту відбулася 20 березня 2015 року . Просила застосувати позовну давність до кредитних правовідносин . Порушення зобовязання виникло з вини кредитора , тому заподіяні матеріальні збитки та моральна шкода. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20201 гривня 99 копійок , яка складається з : заборгованості за кредитом 12364 гривні 22 копійки , заборгованості по процентам 5764 гривні 49 копійок, заборгованості за пенею та комісією 635 гривень 09 копійок , штрафу ( фіксована частина ) 500 гривень 00 копійок , штрафу ( процентна складова ) 938 гривень 19 копійок , судові витрати 1218 гривень 00 копійок . У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відновлення становища, яке існувало до його порушення , стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди відмовлено. З таким рішенням не погодилась [PERSON], подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічну позовну заяву. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 4 травня 2010 року відповідачка [PERSON] отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 16000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. За статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком та не спростованого відповідачем, станом на 31.10.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 20201 гривня 99 копійок , яка складається з : заборгованості за кредитом 12364 гривні 22 копійки , заборгованості по процентам 5764 гривні 49 копійок, заборгованості за пенею та комісією 635 гривень 09 копійок , штрафу ( фіксована частина ) 500 гривень 00 копійок , штрафу ( процентна складова ) 938 гривень 19 копійок , судові витрати 1218 гривень 00 копійок. Останній платіж було здійснено 9 квітня 2015 року, а банк з позовом звернувся у грудні 2015 року . З урахуванням того, що у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення та задоволення первісного позову, та в свою чергу, встановивши, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з нарахування заборгованості відповідають діючому законодавству та проводилися відповідно до умов кредитного договору, відсутності факту самовільного зняття банком з рахунку [PERSON] сум, місцевий суд правильно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про відновлення становища , яке існувало до його порушення , стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди. Між тим, вирішуючи питання про визначення складових заборгованості, суд першої інстанції помилково стягнув штрафи, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Оскільки оскаржуваним рішенням стягнута пеня, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається. Враховуючи наведене, рішення суду від 26.10.2016 року в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процентна складова) слід скасувати, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, та у задоволенні цих позовних вимог банку відмовити, в в свою чергу відповідно змінивши загальну суму стягнутих коштів. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не ознайомлювалась з наявними формами банківських послуг, податковим режимом сплати процентів, недоліками схем кредитування, що по суті є частиною Умов та правил банківських послуг, як на підставу недійсності кредитного договору - не спростовують висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а також пені, оскільки [PERSON] тривалий час користувалась кредитними коштами, що нею не заперечується, сплачувала кредит у певні періоди, а відтак погодилась з умовами кредитного договору та його не оспорювала. Доводи [PERSON] про те, що вона залишила суму платежу за теплову енергію 150 гривень, а не 6158 гривень 24 копійки , які були списані з її картки як регулярний платіж , та що не надавала банку згоду на списання цих коштів, не підтверджено наданими суду доказами. Відповідачка за первинним позовом не заперечує , що отримала СМС-повідомлення про плановане на 1 січня 2014 року списання з кредитного рахунку 6158 гривень 24 копійки за теплопостачання. В розділі регулярні платежі змінила дату платежу на 10 січня 2014 року, але в підтвердження своїх доводів [PERSON] про зміну суми платежу не подала жодного доказу. Навпроти , згідно розрахунку , наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 5 - 8 ) 10 січня 2014 року збільшилося сальдо поточної заборгованості за кредитом [PERSON] саме на 6158 гривень 24 копійки. На вказані обставини також звертав увагу місцевий суд в мотивувальній частині рішення. Доводи [PERSON] про сплив позовної давності не грунтуються на діючому законодавству та наданими суду доказами. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] ( а.с. 5 - 8 ) останнє погашення процентів та суми погашення за кредитом відбулося 9 квітня 2015 року, з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 11 грудня 2015 року, а тому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив строк звернення до суду . Доводи відповідачки [PERSON] про безпідставність стягнення суми боргу протирічать наданому розрахунку заборгованості , з якого видно , що на 31 жовтня 2015 року у відповідачки існує заборгованість у сумі 20201 гривня 99 копійок . Інших розрахунків [PERSON] суду не надала та розрахунку банку належними доказами не спростувала. Таким чином, враховуючи, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідають діючому законодавству та проводилися відповідно до умов кредитного договору, відсутнє самовільне зняття з рахунку [PERSON] суми, а тому, рішення суду першої інстанції в указаній частині відповідає вимогам закону, а тому залишається без змін. Враховуючи наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Outcome: partial