Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив про усунення перешкод в користуванні власністю та знання відповідача з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначав, що 6 жовтня 2012 року за договором купівлі-продажу, укладеним між ним та відповідачем, він придбав у власність квартиру [ADDRESS]. За умовами даного договору купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], а саме у пункті 12, зазначено що продавець ставить до відома покупця та гарантує, що в строк до двадцятого жовтня 2012 року проводить зняття з реєстраційного обліку осіб зареєстрованих в квартирі, а також стверджує про те, що відчужувана за цим договором квартира повністю звільнена з метою безперешкодного користування нею покупцем та в день нотаріального посвідчення цього договору передає покупцю ключі від квартири та всю документацію стосовно її експлуатації. Разом з тим, на день звернення до суду із вказаним позовом, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором купівлі продажу не виконав й відповідно у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що підтверджується довідкою КЖРЕП №11, виданою 18.11.2013 року, відповідно до якої у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] Також вказує на те, що протягом більш як одного року відповідач у квартирі не з'являється та не проживає, місце його знаходження йому невідоме. На підтвердження факту непроживання відповідача у спірній квартирі посилається на складений у присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству із даною квартирою, членами комісії у складі головного інженеру КЖРЕП №11 акт №160 про те, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає більше одного року. Посилаючись на вказане, а також на неможливість вільно та на власний розсуд розпоряджатися у повному обсязі своє належною йому на праві власності квартирою, просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 27). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, що підтверджується відповідними повідомленнями, а також шляхом розміщення оголошення в пресі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судовий розгляд проводився без технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Нормами статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що [PERSON] будучи зареєстрованим у спірній квартирі, не проживає в ній більше 1 року. Тому, посилаючись на те що реєстрація відповідача у квартирі, в якій він не проживає, порушує його права як власника квартири на вільне володіння та користування квартирою, просив усунути перешкоди у користуванні власністю та зняти його з реєстраційного обліку. Як убачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 6 жовтня 2012 року позивач придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. За умовами вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], а саме згідно із пунктом 12, продавець ставить до відома покупця та гарантує, що в строк до двадцятого жовтня 2012 року проводить зняття з реєстраційного обліку осіб зареєстрованих в квартирі, а також стверджує про те, що відчужувана за цим договором квартира повністю звільнена з метою безперешкодного користування нею покупцем, а також в день нотаріального посвідчення цього договору передає покупцю ключі від квартири та всю документацію стосовно її експлуатації (а.с. 7). Дана квартира на праві приватної власності зареєстрована за позивачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 11) й відповідно докази належності спірної квартири відповідачу на праві власності в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, відповідно до довідки №3469 від 18.11.2013 року, виданої КЖРЕП №11, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] з 15.03.2002 року, як колишній власник квартири (а.с. 9). Проте, судом встановлено, що відповідач у квартирі не проживає без поважних причин більше 1 року, що підтверджується складеним працівниками КЖРЕП №11 актом, згідно якого відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, однак не проживає там більше 1-го року, що підтверджується підписами сусідів (а.с. 8). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач більше 1 року в спірній квартирі не проживає, однак значиться в ній зареєстрованим. Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини сторін й відповідно порушене позивачем право вільного володіння квартирою підлягає захисту, оскільки на час розгляду справи відповідач не є власником квартири, спірна квартира вибула з його власності на підставі нотаріально посвідченого правочину, який у визначеному законом порядку недійсним судом не визнаний та не оспорений, й відповідно відповідач безпідставно значиться зареєстрованим за адресою місцезнаходження придбаної позивачем у власність квартири, чим чинить йому перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним йому на праві власності майном. За таких обставин. Суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених судом обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що факт непроживання відповідача понад один рік у належній позивачу на праві власності квартирі підтверджено належними та допустимими доказами й відповідно реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved