Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалася на те, що 18 листопада 2006 року відділі реєстрації актів цивільного стану Веселинівського РУЮ Миколаївської області вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач вказала, що від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися. Причиною розпаду сім'ї є те, що вони з відповідачем не знаходять спільну мову з більшості питань стосовно ведення сімейного бюджету, на цій підставі дуже часто виникають сварки та скандали, жити в подальшому є неможливим. Не проживають однією сім'ю з березня місяця 2013 року. У зв'язку з вищевикладеним позивач не бачить сенсу продовжувати шлюбні відносини з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала, що позов підтримує, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд розгляд справи відкласти в зв'язку з сімейними обставинами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] за актовим записом № 65 виданим 18.11.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського РУЮ Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги не визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу до шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved