Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

у жовтні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 791 грн. 69 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229 грн. 40 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17 квітня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» та гр. [PERSON] уклали кредитний договір № 002-28089-170411, згідно даного договору позивач надавав відповідачу кредит у сумі 13826 грн. на придбання певного майна/послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 01 % в рік, а також, за ведення кредитної справи сплачує кредитору плату в розмірі 1, 95 % в місяць, з кінцевим терміном не пізніше ніж 5 серпня 2013 року. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 5 серпня 2013 року складає 8 791 грн. 69 коп. В судовому засіданні представник позивача присутня не була. Надіслала на адресу суду заяву у якій просила задовольнити заявлений позов та проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» та гр. [PERSON] уклали кредитний договір № 002-28089-170411, Згідно даного договору позивач надавав відповідачу кредит у сумі 13826 грн. на придбання певного майна/послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 01 % в рік, а також, за ведення кредитної справи сплачує кредитору плату в розмірі 1, 95 % в місяць, з кінцевим терміном не пізніше ніж 05 серпня 2013 року. (а.с.8-11). Відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору днем надання кредиту вважається день зарахування суми кредиту на позичковий рахунок. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 9.14 Кредитного договору). Згідно меморіального ордеру за № 13331797, 18 квітня 2011 року АТ «Дельта Банк» перерахувало кошти у сумі 13 826 грн. на рахунок ТОВ «Фламенко», призначення платежу - сплата за [PERSON] згідно кредитного договору № 002-28089-170411 та рахунку фактури від 17 квітня 2011 року № ФЛ-3154 (а.с.5). Відповідно до пункту 2.3. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки: 0,01 % річних. Відповідно до пункту 2.5 за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник сплачує Кредитору плату в розмірі 1,95 % в місяць. Проте відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 5 серпня 2013 року становить 8 791 грн. 69 коп. і складається із: - заборгованість за сумою кредиту - 6904 грн. 21 коп.; - заборгованість за відсотками - 0 грн. 21 коп.; - заборгованість за комісіями - 1887 грн. 27 коп. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved