Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У вересні 2020 року позивач, через свого представника адвоката Рудь О.А., звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.1995, що зареєстрований на Південній товарній біржі за №2802 дійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після чого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] за вищевказаною адресою. Квартира була набута у власність спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.1995, укладеного між нею та [PERSON] на Південній товарній біржі. Єдиним спадкоємцем [PERSON] був її син, батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Останній звертався до нотаріальної контори 01.04.2009, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що є спадковим майном, не був посвідчений нотаріально, про що було видано відповідну постанову. Після смерті [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 16.07.2019 позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме на грошові вклади та автомобіль. 16.12.2019 позивачу видано лист про надання роз`яснення від приватного нотаріуса, в якому він зазначив, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме спірної квартири, яка належала [PERSON] . Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.0.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 10.11.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили, правом на подання відзиву та пояснень на позовну заяву не скористались. За таких обставин, з урахуванням положень\~статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 17.10.1995 [PERSON] та [PERSON] уклали договір №2802 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Південній товарній біржі та 17.10.1995 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №18898. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №3901. Як вбачається зі змісту позовної заяви, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] батько позивача, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , актовий запис №81, та серії [NUMBER] , актовий запис №1613. Постановою державного виконавця Другої миколаївської нотаріальної контори Токіой І.В. від 01.04.2009 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спірний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам статті 657 ЦК України, а саме нотаріально не посвідчений. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №953, [INFO] у віці 71 років [PERSON] помер. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського\~нотаріального округу\~Дворецького К.М. з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 6/2019, яка надійшла на виконання ухвали суду. З матеріалів вказаної спадкової справи також встановлено, що 16.07.2019 позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме на грошові вклади та автомобіль. Крім того, 16.12.2019 приватним нотаріусом позивачу було роз`яснено про неможливість оформлення спадщини на квартиру [ADDRESS] , через те, що не підтверджується факт проживання батька позивача з [PERSON] на день її смерті, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, та рекомендовано позивачу звернутись до суду. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не має можливості оформити спадкові права на зазначену вище квартиру, оскільки цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 17.10.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положенням статті 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень частини другої статті\~1220, частини п`ятої статті\~1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Разом із тим, згідно зі\~статтею 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. У відповідності до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , а позивач, в свою чергу, в передбаченому законодавством порядку прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved