Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся в суд з позовом про припинення (скасування) права власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що 26.02.2007 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Маріупольською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1412300000:03:014:0272, що розташована по [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: для спеціалізованої роздрібної торгівлі квітами (встановлення торгівельного павільйону з реалізації квітів). Договір було укладено на 10 років. На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.11.2011 р. за № ДЦ14311113065 Відповідачкою було оформлено свідоцтво про право власності на побудовану нежитлову будівлю літ.А-1 загальною площею 136,9 м.кв. від 29.12.2011 року серія САС №197351. Оскільки земельна ділянка надавалась в оренду не для будівництва нерухомого майна, а для встановлення торгівельного павільйону свідоцтво про право власності було видано незаконно. На теперішній час Відповідачкою використовується земельна ділянка без правовстановлюючих документів з порушенням виду використання, який відповідає цільовому призначенню. Просить позов задовольнити, скасувати право власності на нерухоме майно, визнати недійсним свідоцтво про право власності. В судовому засіданні відповідач та його представник\~ позовні вимоги не визнали, надали пояснення, що право власності на нерухоме майно було набуто у відповідності із чинним законодавством, договір оренди земельної ділянки не містив застережень та обмежень щодо будівництва об`єктів нерухомого майна, що аналогічний спір щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності між тими самими сторонами вже був розглянутий господарським судом Донецької області. Водночас звернули увагу суду на те, що Позивачем також пропущені процесуальні строки на пред`явлення таких позовних вимог та просили застосувати наслідки пропущення процесуальних строків, вказали на те, що саме Позивач ухиляється від укладення договору оренди земельної ділянки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір оренди земельної ділянки від 26.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробагатько О.В., зареєстровано в реєстрі за №480, договір було зареєстровано у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 06.03.2007 року за №04.07.162.00102. Договір оренди зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.10.2016 року за №17116243. Договір було укладено терміном на 10 (десять) років (до 28.11.2016 року). На підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.12.2011 року № ДЦ 14311113065 Маріупольською міською радою 29.12.2011 було видано [PERSON] . Свідоцтво на право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю площею 136,9 м.кв. по [ADDRESS] . В порядку, визначеному чинним законодавством Відповідачка звернулась із заявою про подовження права оренди земельної ділянки. Рішенням Маріупольської міської ради від 21.03.2019 року №7/40-3758 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по [ADDRESS] Фізичній особі підприємцю [PERSON] », Відповідачці було відмовлено у поновленні строку оренди земельної ділянки. Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.07.2019 року по справі №905/706/19 позовні вимоги ФОП [PERSON] до Маріупольської міської ради було задоволено частково скасовано п. 1 рішення п. 1 рішення Маріупольської міської ради від 21.03.2019 року №7/40-3758 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по [ADDRESS] фізичній особі-підприємцю [PERSON] » та визнано поновленим договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] , укладений між Маріупольською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 26.02.2007 року. Постановою Східного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Донецької області від 30.07.2019 року у справі №905/706/19 було скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки по [ADDRESS] , укладеного між Маріупольською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 26.02.2007 року. В частині визнання незаконним та скасування п.1 рішення Маріупольської міської ради від 21.03.2019 року №7/40-3758 було залишено без змін. В провадженні Господарського суду Донецької області перебувала справа №905/1461/19 за позовом Маріупольської міської ради до ФОП [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 29.12.2011р. Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.12.2019 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 09.01.2020 року. В мотивувальній частині рішення Господарського суду Донецької області по справі №905/1461/19 встановлені наступні факти: «Контролюючим органом ані при поданні Відповідачкою декларації про початок виконання будівельних робіт, ані при поданні декларації про готовність об`єкту до експлуатації, жодних недоліків виявлено не було, відповідні декларації прийняті без зауважень, об`єкт будівництва вважався закінчений будівництвом та готовим до експлуатації. За змістом листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 06.06.2019 №1005-4/108, згідно з даними Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, де замовником будівництва виступає [PERSON] , зареєстровані дозвільні документи - декларація про початок будівельних робіт №ДЦ 008311086844 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ДЦ 014311113065. Таким чином, виникненню права власності у відповідача на новостворене нерухоме майно слугувала та передувала активна участь у такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю та органу місцевого самоврядування (позивача у справі), які спочатку зареєстрували декларацію про початок будівельних робіт, потім зареєстрували декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а на підставі отриманих відповідачем документів, позивачем було видано відповідачу свідоцтво про право власності. Отже, враховуючи, погодження відповідними державними органами будівництва відповідачем об`єкту нерухомості, відсутність жодних зауважень з боку держави до відповідача щодо правомірності набуття права власності на збудований об`єкт нерухомості, як протягом будівництва так і під час прийняття цього об`єкту в експлуатацію, а також протягом майже восьми років після набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомості, приймаючи до уваги, що саме позивачем відповідачу було видане свідоцтво про право власності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, а відтак про відсутність підстав для їх задоволення.» Позивач, як на підставу своїх вимог про скасування свідоцтва про право власності, посилається на нецільове використання відповідачем земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить відповідачу на праві власності. Як зазначає позивач, відповідач використовує земельну ділянку не з метою, з якою вона йому була надана в користування, а саме не здійснює продаж квітів. У якості доказу нецільового використання земельної ділянки до позовної заяви долучено висновок Кальміуської районної адміністрації, в якому зазначається, що у нежитловому приміщенні, що належить Відповідачці розміщено заклад громадського харчування (бар), що є нецільовим використанням земельної ділянки. Позивачкою у судовому засіданні\~ були надані пояснення, що через стан здоров`я не може здійснювати господарську діяльність з реалізації квітів та нежитлову будівлю магазин передала на умовах оренди іншій особі, яка реалізує пиво та слабоалкогольні напої у магазині із відповідною ліцензією. Представником Відповідачки було звернуто увагу на те, що реалізація слабоалкогольних напоїв у нежитловому приміщенні магазину не є нецільовим використанням земельної ділянки оскільки вид використання відноситься до однієї категорії землі. Цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою. Статтею 19 Земельного кодексу України встановлена класифікація земель України, залежно від їх основного цільового призначення за дев`ятьма категоріях - землі сільськогосподарського призначення, землі житлової і суспільної забудови, землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення, землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження. Будівництво об`єкта, який не передбачений договором, однак у межах тієї ж категорії землі згідно зі ст. 19 ЗК, не розглядається судом як порушення цільового використання земельної ділянки відповідно до її категорії. У разі нецільового використання земельної ділянки орендар може бути за ініціативою орендодавця позбавлений права користування земельною ділянкою в судовому порядку (п. «г» ч.1 ст. 141, п. «а» ч.1 ст. 143 Земельного кодексу України). Нецільове використання землі орендарем є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ініціативою орендодавця. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України за порушення земельного законодавства, зокрема, невиконання вимог використання земель за цільовим призначенням, фізичні і юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Позивач не довів порушення відповідачем закону використанням земельної ділянки не з метою, яка була визначена в рішенні позивача про надання в користування земельної ділянки відповідачу, що мало б наслідком позбавлення відповідача його власності. В той же час, за змістом частин 1,2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Щодо заяви відповідача про сплив позовної давності для звернення Маріупольської міської ради до суду із заявленою вимогою суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Враховуючи недоведеність наявності порушеного права або інтересу позивача, то, відповідно, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності у спірних відносинах. Згідно з ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з чим\~ позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed