Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та\~ поділ спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що з 15 червня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON] . Шлюб був зареєстрований Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області, актовий запис № 4. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 23 квітня 2009 р. шлюб між ними був розірваний Іллічівським районним судом м. Маріуполя, але через рік вони помирились і відновили сімейні відносини. Стали мешкати однією сім`єю в будинку [ADDRESS] . Цей будинок буд придбаний в період спільного життя з відповідачем і за спільні кошти. Право власності було зареєстровано на ім`я відповідача. На день придбання зазначеного домоволодіння до його складу входили наступні будови: жилою будинок літ. А-1, жилою площею 13, 9 кв.м., літня кухня літ.Б-1, уборна літ. Г- 1, споруди 1-3. У спірному будинку зареєстровані та проживають вона з дітьми та відповідач. З початку травня 2019 р. наші сімейні відносини припинені. На теперішній час відповідач вимагає від неї, щоб вона пішла з їх будинку, виганяє її з дому. Проте, йти їй нікуди, іншого житла вона має. Крім того, вона вважає цей будинок спільної сумісної власністю і вона має право на 1/2 його частину. На підставі викладеного, просить визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та виділити та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила розглянути справу за її відсутності. Представник позивачки адвокат Колесникова О.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала, та просила вважати вірною назву [ADDRESS] \~ Брестська, у зв`язку з технічною помилкою в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розглянути справу у його відсутність. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, 15.06.2002 року між сторонами був укладений шлюб, який було зареєстровано Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області, актовий запис № 4. Від шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 23 квітня 2009 р. шлюб між ними був розірваний. Судом встановлено, та визнається відповідачем, що після розірвання шлюбу через рік сторони відновили шлюбні стосунки і проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У травні шлюбні стосунки сторін припинились. Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що за період шлюбу було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Л.М. від 23.03.2005 року, власником будинку вказаний відповідач [PERSON] . Вказаний договір зареєстрований 23.03.2005 року за реєстраційним № 383. Вказані обставини також підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6850061, виданого 28.03.2005 року Маріупольським БТІ та витягом з Державного реєстру правочинів № 807156 від 23.03.2005 року, виданого\~ приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Л.М. Згідно технічного паспорту, виданого Маріупольським БТІ, на день придбання зазначеного домоволодіння до його складу входили наступні будови: жилою будинок літ. А-1, жилою площею 13, 9 кв. м., літня кухня літ.Б-1, уборна літ.Г- 1, споруди 1-3. У спірному домоволодінні зареєстрована позивачка з дітьми та відповідач, що підтверджується довідками про місце реєстрації, виданими Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Докази того, що майно набуто за кошти, які належали відповідачу особисто або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування, відсутні. Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СКУкраїни та ст. 372 ЦК України. Відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 328 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 355 Цивільного кодексуУкраїни, майно встановлено, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За приписами частин першої та другої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 372 Цивільного кодексу України також передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання за позивачем права власності на частину спірного майна, а тому суд вважає за можливе прийняти позицію позивача щодо поділу будинку, виділивши у власність кожній із сторін по 1/2 частці будинку, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу спірного майна обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved