Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У грудні 2020 року заявник звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Алчевськ, Луганської області у зв`язку з тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації смерті неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України в м. Алчевськ, Луганської області. Заява обґрунтована тим, що при зверненні до заінтересованої особи щодо державної реєстрації смерті батька заявника із наданням свідоцтва про смерть, виданого органом, який знаходиться на території непідконтрольній державній владі України, їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки, для підтвердження факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Метою встановлення факту смерті є отримання відповідного свідоцтва про смерть, оскільки факт смерті її батька на тимчасово окупованій території унеможливлює отримання документів про даний факт в силу законодавчих обмежень. Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої заяву про встановлення факту смерті підтримала, просила задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Шевченківський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі та постановити рішення відповідно до чинного законодавства. Заінтересована особа [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої заяву про встановлення факту смерті підтримала, просила задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як свідчать надані заявником документи вона є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.09.1990 року та копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 24.09.2016 року. Як вбачається з долучених до заяви документів, заявник звернулася до Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для проведення державної реєстрації смерті батька, однак на вказане звернення відділом було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується листом на ім`я заявника від 13.11.2020 року № 345/20.П-73. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті відноситься до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Алчевськ. Згідно положень Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р. № 52/5 у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення ООС, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Пунктом 1) розділу 5 зазначених вище Правил визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для здійснення державної реєстрації факту смерті її матері та отримання свідоцтва про смерть відповідного зразка. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що заявник позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті батька в позасудовому порядку. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт смерті [PERSON] , місце народження - м. Керч Автономної Республіки Крим, місце смерті - м. Алчевськ Луганської області, Україна, який помер [INFO] .

Outcome: approved